ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2020 року Справа № 923/270/20

Господарський суд Херсонської області у складі судді Нікітенка С.В., при секретарі Фінаровій О.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

За первісним позовом: Фізичної особи-підприємця Зюзькіна Валентина Петровича, м. Херсон, ІПН НОМЕР_1 ,

до: Приватного акціонерного товариства "Херсонський хлібокомбінат", м. Херсон, ,

про стягнення 410759,45 грн.

За зустрічним позовом: Приватного акціонерного товариства "Херсонський хлібокомбінат", м. Херсон, ,

до: Фізичної особи-підприємця Зюзькіна Валентина Петровича, м. Херсон, ІПН НОМЕР_1 ,

про визнання недійсним деяких положень договору.

За участю представників сторін:

від ФОП Зюзькіна В.П. - адвокат Орехов С.А.;

від ПАТ "Херсонський хлібокомбінат" - адвокат Мінкін О.В.

У відповідності до ч.1 п.1 статті 222 Господарського процесуального кодексу України здійснюється повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Обставини справи.

18 березня 2020 року Фізична особа-підприємець Зюзькін Валентин Петрович звернувся до Господарського суду Херсонської області з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Херсонський хлібокомбінат" заборгованості у розмірі 410759,45 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує порушенням відповідачем зобов`язань за Договором про надання послуг перевезення вантажу № 1010 від 10 жовтня 2018 року. Зокрема, зазначає про порушення відповідачем умов договору щодо своєчасності здійснення оплат за надані послуги. За розрахунками позивача, сума основної заборгованості відповідача становить 407771,75 грн. За прострочення виконання грошового зобов`язання позивачем на підставі ст. ст. 526, 530,610, 612, 625 Цивільного кодексу України на основну суму боргу нараховано 3% річних у розмірі 2987,70 грн. За розрахунками позивача загальна сума боргу становить 410759,45 грн.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.03.2020 визначено суддю по справі - Нікітенко С.В.

Ухвалою від 20 березня 2020 року суд залишив без руху позовну заяву ФОП Зюзькіна В.П. та надав позивачу час для усунення виявлених недоліків.

Ухвалою від 02 квітня 2020 року суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Розгляд справи 923/270/20 визначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

10 квітня 2020 року до суду від ПАТ "Херсонський хлібокомбінат" надійшло клопотання про продовження процесуальних строків та ознайомлення з матеріалами справи.

Також 10 квітня 2020 року до суду від відповідача у справі надійшло клопотання про призначення розгляду справи за правилами загального позовного провадження та залучення до участі у справі третіх осіб.

Дослідивши клопотання ПАТ "Херсонський хлібокомбінат" про залучення до участі у справі третіх осіб, суд дійшов висновку, що відповідачем не обґрунтовано, яким чином рішення суду у даній справі може вплинути на права та обов`язки ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , зокрема, якими правами/обов`язками буде наділено вказаних осіб/змінено їх права чи обов`язки/позбавлено прав чи обов`язків відносно предмету спору за наслідками розгляду спору у даній справі

За результатами розгляду вказаного клопотання, суд, ухвалою від 15.04.2020 відмовив відповідачу у задоволенні клопотання про залучення до у часті у справі третіх осіб.

Ухвалою від 15.04.2020 задоволено клопотання ПАТ "Херсонський хлібокомбінат" про продовження строку для подачі відзиву на позовну заяву, суд продовжив відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву на 15 днів з для отримання ухвали суду від 15.04.2020, також продовжив позивачу строк для подачі відповіді на відзив протягом п`яти днів з дня отримання відзиву.

Судом також задоволено клопотання ПрАТ "Херсонський хлібокомбінат" про призначення розгляду справи за правилами загального позовного провадження, здійснено перехід від спрощеного позовного провадження до розгляду справи № 923/270/20 за правилами загального позовного провадження, розпочато розгляд справи зі стадії відкриття провадження у справі та призначено підготовче засідання у справі.

05 травня 2020 року до суду від відповідача у справі надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги не визнає та у задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі. Зокрема, у відзиві відповідач зазначає, що договір та документи первинної бухгалтерської документації на які посилається позивач підписані неповноважною на те особою. Вказує, що умови договору № 1010 від 10.10.2018р. не містить вимоги щодо автоматичної пролонгації, а доказів продовження строку дії вказаного договору позивачем не надано. Надані позивачем акти виконаних робіт не можуть свідчити про надання послуг перевезення вантажу відповідачу. Даний відзив з додатком суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.

05 травня 2020 року до суду від Приватного акціонерного товариства "Херсонський хлібокомбінат" надійшла зустрічна позовна заява до Фізичної особи-підприємця Зюзькіна Валентина Петровича, в які позивач просить суд визнати недійсним з моменту укладення пункт 4.4. розділу 4 "Порядок розрахунків і плата за перевезення вантажу" Договору про надання послуг перевезення вантажу № 1010 від 10 жовтня 2018 року, який передбачає, що відправник здійснює оплату за перевезення перевізником на умовах відстрочки платежу 10 банківських днів з дати підписання акта приймання-передачі наданих послуг договору про надання послуг перевезення вантажу № 1010 від 10.10.2018р., укладеного з фізичною особою-підприємцем Зюзькіним Валентином Петровичем і Приватним акціонерним товариством "Херсонський хлібокомбінат".

В обґрунтування зустрічного позову позивач посилається на порушення положеннями спірного договору норм Цивільного кодексу України, Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом України затверджених наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997, Інструкції про порядок заповнення та застосування спеціальної товарно-транспортної накладної на відпуск хлібобулочних виробів затвердженої наказом Міністерства аграрної політики України №153 від 06.06.2001. Положення спірного договору в частині здіснення оплати на підставі актів приймання передачі послуг суперечить чинним нормам законодавства України, оскільки остаточний розрахунок за перевезення вантажів у даному випадку повинен здійснюватися на підставі належним чином оформлених спеціальних товарно-транспортних накладних.

Ухвалою від 07.05.2020 прийнято зустрічну позовну заяву Приватного акціонерного товариства "Херсонський хлібокомбінат" до Фізичної особи-підприємця Зюзькіна Валентина Петровича про визнання недійсним деяких положень договору про надання послуг з перевезення вантажу № 1010 від 10.10.2018 до розгляду з первісним позовом у справі № 923/270/20, вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом та призначено підготовче засідання у справі на 14 травня 2020 року о 10:00 год.

У підготовчому засіданні 14 травня 2020 року оголошена перерва до 04 червня поточного року з метою забезпечення можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 42 ГПК України.

27 травня 2020 року до суду від відповідача за зустрічним позовом надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги не визнає та у задоволенні зустрічного позову просить відмовити у повному обсязі. Даний відзив з додатком суд прийняв до розгляду та долучив до матеріалів справи.

02 червня 2020 року до суду від ПрАТ "Херсонський хлібокомбінат" надійшла відповідь на відзив ФОП Зюзькіна В.П. на зустрічну позовну заяву. Дану відповідь прийнято судом до розгляду та долучено до матеріалів справи.

Супровідним листом від 04.06.2020 позивачем за первісним позовом надано для залучення до матеріалів справи додаткові докази на підтвердження обставин викладених у позові.

У підготовчому засіданні 04.06.2020 представник ПрАТ "Херсонський хлібокомбінат" заявив судді Нікітенко С.В. усний відвід, оскільки суд, при дослідженні наданого представником ФОП Зюзькіна В.П. у підготовному засіданні 04.06.2020 клопотання про долучення до справи доказів роз`яснив адвокату Орехову С.А. приписи ч.9 ст. 80 ГПК України.

За результатами проведення 04.06.2020 підготовчого засідання, судом винесено протокольну ухвалу про продовження строку проведення підготовчого засідання на 30 днів та для надання можливості ПрАТ "Херсонський хлібокомбінат" реалізації наданих Господарським процесуальний кодексом України права щодо заявлення відводу судді, судом оголошено перерву у підготовчому засіданні до 14:30 год. 17 червня 2020 року.

04 червня 2020 року до суду від ПрАТ "Херсонський хлібокомбінат" надійшла заява про відвід судді Нікітенка С.В. від розгляду справи № 923/270/20.

05 червня 2020 року до суду від представника ФОП Зюзькіна В.П. надійшли заперечення на заяву ПрАТ "Херсонський хлібокомбінат" про відвід судді.

Ухвалою від 05.06.2020 заява ПрАТ "Херсонський хлібокомбінат" про відвід судді визнана необґрунтованою та передана для вирішення питання про відвід судді, складом суду, який визначається в порядку, встановленому ч.1 ст. 32 ГПК України.

Ухвалою від 10.06.2020 суддею Павленко Н.А. відмовлено ПрАТ "Херсонський хлібокомбінат" у задоволенні заяви про відвід судді Нікітенка С.В. від розгляду справи № 923/270/20.

У підготовчому засіданні 17.06.2020 представник ФОП Зюзькіна В.П. надав суду супровідний лист щодо долучення додаткових доказів до матеріалів справи (докази направлення ПрАТ "Херсонський хлібокомбінат" копій банківських виписок за період з 19.05.2010 по 19.05.2020). Даний супровідний лист з додатком суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.

Щодо клопотання позивача (від 04.06.2020) за первісним позовом про залучення до справи копій банківських виписок з 19.05.2010 по 19.05.2020., то після надання позивачем доказів надсилання їх ПрАТ "Херсонський хлібокомбінат", суд, у підготовчому засіданні 17.06.2020 прийняв до розгляду клопотання позивача про залучення до справи копій банківських виписок за період з 19.05.2010 по 19.05.2020.

Ухвалою від 17.06.2020 суд закрив підготовче провадження у справі № 923/270/20 та призначив справу до судового розгляду по суті на 24.06.2020 о 12:00 год.

У судовому засіданні 24 червня 2020 року за погодженням з представниками сторін оголошено перерву до 14:30 год. 08 липня 2020 року.

Представник ФОП Зюзькіна В.П. у судовому засіданні 08.07.2020 позовні вимоги за первісним позовом підтримав у повному обсязі, та просив задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві. Позовні вимоги за зустрічною позовною заявою не визнає, вважає необґрунтованими та просить суд відмовити позивачу у задоволенні зустрічного позову.

Представник ПрАТ "Херсонський хлібкомбінат" позовні вимоги за первісним позовом не визнав та у задоволенні позову просив відмовити, надавши аналогічні пояснення тим, які містяться у відзиві на позовну заяву. Позовні вимоги за зустрічним позовом просить задовольнити у повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві.

У судовому засіданні 08.07.2020 проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення і повідомлено представникам сторін орієнтований час складення повного рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд -

в с т а н о в и в :

Матеріали справи свідчать, що 10 жовтня 2018 року між Фізичною особою-підприємцем Зюзькіним Валентином Петровичем (надалі - позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом або перевізник) і Приватним акціонерним товариством "Херсонський хлібокомбінат" (надалі - відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним або відправник) був укладений договір № 1010 про надання послуг з перевезення вантажу (надалі - Договір).

Згідно умов Договору позивач взяв на себе зобов`язання в порядку та на умовах, визначених цим Договором, доставляти автомобільним транспортом довірений йому Відправником вантаж (згідно із транспортною накладною) з місця відправлення, до пункту призначення, і видавати вантаж уповноваженій на одержання вантажу особі (працівнику магазину) (надалі іменується «вантажоодержувач»), в свою чергу Відправник бере на себе зобов`язання оплачувати перевезення вантажу (п.1.1 Договору).

Цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та його скріплення печатками Сторін. Укладення цього Договору підтверджується складенням перевізного документа відповідно до вимог чинного в Україні законодавства (п.7.1.Договору).

Строк цього Договору становить до "31" грудня 2019 року. (п.7.2. Договору).

Закінчення строку цього Договору не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору (п.7.3. Договору).

Доказів про відмову від договору чи його розірвання у визначеному законодавством порядку, сторонами суду не надано.

Розділом 4 договору сторони погодили порядок проведення розрахунків, визначили плату за перевезення вантажу та порядок здіснення оплати за надання послуги.

Розрахунки між Перевізником і Відправником здійснюються у безготівковій формі після погодженого обома Сторонами акта приймання-передачі наданих послуг. Загальна вартість послуг складається з вартості всіх послуг, наданих Перевізником Відправникові, підтверджених актами приймання-передачі наданих послуг (п.4.1. Договору).

Відправник здійснює оплату за перевезення Перевізником на умовах відстрочки платежу - 10 банківських днів з дати підписання акта приймання-передачі наданих послуг (п.4.4. Договору).

Так, на виконання умов Договору позивачем, у період з 12.03.2019 по 24.02.2020 було надану відповідачу послуги з перевезення вантажу на загальну суму 425416,5 грн., які відповідачем були частково оплачені, лише у розмірі 17644,75 грн.. За розрахунками позивача за відповідачем рахується прострочена заборгованість у розмірі 410759,45 грн.

Позивачем обґрунтовуються твердження щодо належного виконання відповідачем зобов`язань за Договором, копіями наступних документів: договором № 1010 про надання послуг з перевезення вантажу від 10.10.2018, актами виконаних робіт за березень, листопад, грудень 2019 року та січень, лютий 2020 року, актом звірки розрахунків за період з 01.10.2018 по 04.03.2020 та банківською випискою по рахунку позивача.

За твердженням позивача, відповідачем було повністю погашено борг за актом № 59 від 26.11.2019 року та частково було зараховано оплату за актом №60 від 03.12.2019, за іншим актами оплата відповідачем не здійснена.

Оскільки відповідачем зобов`язання в частині проведення розрахунків за надані послуги повністю не виконано, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав, шляхом стягнення з відповідача 410759,45 грн., з яких: 407771,75 грн. - основний борг, 2987,70 грн. - 3% річних.

Таким чином, виник спір, який підлягає вирішенню у судовому порядку.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Зюзькіна Валентина Петровича за первісним позовом підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Частиною першою статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дослідивши зміст Договору № 1010 від 10.10.2018 суд вважає, що даний договір за своєю правовою природою є договором про надання послуг, за яким відповідно до статті 901 ЦК України одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Водночас, вказаний договір є змішаним та містить ознаки, як договору транспортного експедирування, за яким відповідно до ст. 316 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) та ст. 929 ЦК України одна сторона зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу, так і договору перевезення вантажу, за яким відповідно до ст. 307 ГК України та ст. 909 ЦК України одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Частиною 2 ст. 901 Цивільного кодексу України визначено, що положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно ст. 902 Цивільного кодексу України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частинами 1, 2 статті 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Загальні умови перевезення визначаються Цивільним кодексом України, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюється договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ч. 1 статті 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Частиною 1 статті 916 ЦК України передбачено, що перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.

Умовами Договору сторони встановили, що розрахунки між Перевізником і Відправником здійснюються у безготівковій формі після погодженого обома Сторонами акта приймання-передачі наданих послуг, Відправник здійснює оплату за перевезення Перевізником на умовах відстрочки платежу - 10 банківських днів з дати підписання акта приймання-передачі наданих послуг.

Так, на підтвердження надання відповідачу послуг з перевезення вантажу, позивач надає наступні докази:

- Акт № 22 від 12.03.2019, послуги надано у березні 2019 року, на загальну суму 45220,50 грн.;

- Акт № 60 від 03.12.2019, послуги надано у листопаді - грудні 2019 року, на загальну суму 32827,00 грн.;

- Акт № 61 від 10.12.2019, послуги надано у грудні 2019 року, на загальну суму 33670,00 грн.;

- Акт № 62 від 17.12.2019, послуги надано у грудні 2019 року, на загальну суму 32792,50 грн.;

- Акт № 63 від 24.12.2019, послуги надано у грудні 2019 року, на загальну суму 38668,50 грн.;

- Акту № 64 від 31.12.2019, послуги надано у грудні 2019 року, на загальну суму 38174,50 грн.;

- Акт № 65 від 08.01.2020, послуги надано у грудні 2019 року та січні 2020 року, на загальну суму 27057,00 грн.;

- Акт № 66 від 14.01.2020, послуги надано у січні 2020 року, на загальну суму 26842,50 грн.;

- Акт № 67 від 21.01.2020, послуги надано у січні 2020 року, на загальну суму 30525,00 грн.;

- Акт № 68 від 28.01.2020, послуги надано у січні 2020 року, на загальну суму 35322,00 грн.;

- Акт № 69 від 03.02.2020, послуги надано у лютому 2020 року, на загальну суму 32547,50 грн.;

- Акт № 70 від 12.02.2020, послуги надано у лютому 2020 року, на загальну суму 24332,50 грн.;

- Акт № 71 від 17.02.2020, послуги надано у лютому 2020 року, на загальну суму 24500,50 грн.;

- Акт № 72 від 24.02.2020, послуги надано у лютому 2020 року, на загальну суму 2937,00 грн.

Зазначені Акти виконаних робіт підписані та скріплені печатками обох сторін без претензій і зауважень.

Разом з тим, судом враховано, що строк дії Договору сторони встановили - до 31.12.2019 (п.7.2. Договору).

Доказів пролонгації дії договору сторонами до суду не надано.

З викладеного слідує, що посилання позивача на порушення відповідачем мов Договору, на виконання умов якого у період з 01.01.2020 по 24.02.2020 позивачем були надані відповідачу послуги на загальну суму 198105,50 грн., є безпідставними та необґрунтованими, оскільки договір діяв лише до 31.12.2019р.

За приписами статті 193 Господарського кодексу України та статей 525,526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням приписів ст. 86 ГПК України, на переконання суду, стягненню з відповідача підлягає сума заборгованості лише за тими актами, згідно яких послуги надавались тільки у 2019 році, а саме:

- Акт № 22 від 12.03.2019 на загальну суму 45220,50 грн.;

- Акт № 60 від 03.12.2019 з урахуванням його часткової оплати, сума боргу за яким становить 15182,00 грн.;

- Акт № 61 від 10.12.2019 на загальну суму 33670,50 грн.;

- Акт № 62 від 17.12.2019 на загальну суму 32792,50 грн.;

- Акт № 63 від 24.12.2019 на загальну суму 38668,50 грн.;

- Акт № 64 від 31.12.2019 на загальну суму 38174,50 грн.;

- Акт № 65 від 08.01.2020 послуги надані у грудні 2019 року на загальну суму 5958,50грн.

З урахуванням приписів п.4.4. договору та ч.1 ст. 530 ЦК України, відповідач зобов`язаний був здійснювати плату за надані послуги на протязі 10 банківських днів з дати підписання акту приймання-передачі наданих послуг, однак відповідачем не було виконано вказаних вимог Закону та Договору.

Доказів сплати або спростування заявленої до стягнення суми основного боргу у розмірі 209666,50 грн. відповідачем суду не надано.

Щодо відсутності в Актах виконаних робіт за 2019 рік реквізитів, що вони складені на виконання умов Договору № 1010 від 10.10.2018, то суд звертає увагу, що сторони у справі не заперечують їх складання саме на виконання умов Договору № 1010 від 10.10.2018, також у вказаний період між сторонами не існувало будь-яких інших договірних зобов`язань з перевезення вантажу. Також і у підписаному акті звірки розрахунків станом на 04.03.2020 сторони посилаються на Договір № 1010 від 10.10.2018.

Таким чином, оцінивши у сукупності наявні у справі докази, суд вважає, що Акти виконаних робіт за 2019 рік та Акта №65 від 08.01.2020 в частині виконаних робіт 31.12.2019р., складені саме на виконання умов Договору № 1010 від 10.10.2018, протилежного відповідачем не доведено.

З огляду на викладене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 209666,25 грн., є доведеними і обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

В іншій частині вимоги щодо стягнення суми основного боргу у розмірі 198105,50 грн. - заявлені безпідставно, а тому задоволенню не підлягають.

Суд роз`яснює позивачу, що позивач не позбавлений права звернення до суду за захистом своїх прав щодо стягнення суми боргу у розмірі 198105,50 грн. за послуги які були надані у 2020 році, визначивши при цьому іншу підставу позову, ніж Договір № 1010 від 10.10.2018.

Щодо позовних вимог в частині стягнення 3% річних, то суд зазначає, що згідно із частинами першою, другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок суми 3% річних тільки в межах наданих послуг у 2019 році (а.с. 2 на зворотній частині), виявив наявність помилок у вказаному розрахунку, які виразились у тому, що позивач безпідставно по Акту № 61 від 10.12.2019 зазначив дату початку нарахування 3% річних - 12.11.2019, замість вірної дати 20.12.2019. (з урахуванням п.4.4. Договору). Також суд виявив наявність помилок в розрахунках 3% річних по Акту № 65 від 08.01.2020, які виразились у тому, що по даному акту правомірним є нарахування 3% річних лише за прострочену оплату наданих послуг у 2019 році, загальна сума яких становить 5958,50 грн.

В іншій частині здійснений позивачем розрахунок 3% річних за прострочену оплату наданих послуг у 2019 році - є вірним.

Суд, за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій системи "Ліга" (з врахуванням Порядку проведення підрахунку заборгованості та штрафних санкцій, затвердженого листом Верховного Суду України від 03.04.1997р. №62-97р. "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ") здійснив власний розрахунок 3% річних по Акту № 61 від 10.12.2019 та № 65 від 08.01.2020, який має наступний вигляд:

Акт № 61 від 10.12.2019.

Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуВідсоткова ставкаВідсотки
20.12.201917.03.0.003245.72
Всього: 89 245.72

Акт № 65 від 08.01.2020.

Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуВідсоткова ставкаВідсотки
23.01.202017.03.2020555 958.00326.86
Всього: 55 26.86

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню сума 3% річних лише у розмірі 2323,88 грн. В іншій частині вимоги щодо стягнення 3% річних заявлені безпідставно, а тому задоволенню не підлягають.

Щодо доводів відповідача, що як і сам Договір, так і документи первинної бухгалтерської документації підписані неуповноваженою на те особою, то суд зазначає наступне.

Суд вважає, що вказана деструктивна позиція відповідача направлена на ухилення від виконання договірних зобов`язань, оскільки самі ж дії відповідача свідчать про прийняття та виконання умов договору (замовлення та прийняття послуг перевезення шляхом підписання Актів виконаних робіт за 2019 рік, здійснення часткових оплат за надані послуги перевезення та підписання акту звірки розрахунків). Тобто відповідач своїми діями схвалив укладений правочин.

Суд також звертає увагу, що позивач за первісним позовом не зобов`язаний перевіряти та вимагати цього підтвердження у іншої сторони договору, що як і сам Договір, так і Акти виконаних робіт підписані зі сторони відправника уповноваженою на те особою. Дане питання відповідачем взагалі не ставилось, допоки позивач не звернувся до суду з даним позовом.

Щодо посилань відповідача на відсутність оформлених товарно-транспортних накладних, то суд звертає увагу, що відповідно до п.4.4. договору наявність належним чином оформлених товарно-транспортних накладних не ставиться у залежність до обов`язку відправника здійснити оплату за перевезення у визначені договором строки.

Також щодо доводів відповідача, що відповідачу не вдалося встановити, яка саме особа підписала Акт звірки розрахунків (а.с. 23-25), а тому наведена в ньому інформація є недостовірною, то суд зазначає наступне.

Так, в силу положень ст. 62 ГК України, відтиск печатки підприємства, наявний на первинних документах, є свідченням участі такого підприємства, як юридичної особи у здійсненні певної господарської операції (у даному випадку - прийнятті відповідачем від позивача наданих послуг з перевезення та визнання наявної заборгованості).

Суд вважає, що саме відповідач несе повну відповідальність за законність використання його печатки, зокрема, при нанесенні відбитків на договорах, актах, накладних, а тому за відсутності доказів втрати, підробки печатки ПрАТ "Херсонський хлібокомбінат" або будь-яких інших доказів, які підтверджують наявність протиправних дій третіх осіб, які стали наслідком відсутності волевиявлення зі сторони ПрАТ "Херсонський хлібокомбінат" у проставлені такої печатки та підпису уповноваженої особи, доводи відповідача є безпідставними.

З огляду на викладене суд вважає, що наданий позивачем Акт звірки розрахунків станом на 04.03.2020, є допустимим доказом, який підтверджує наявну заборгованість за надані позивачем послуги з перевезення у 2019 році на виконання умов Договору № 1010 від 10.10.2018.

Суд не приймає до уваги наявні в матеріалах справи заяви свідків (а.с. 168, 169) з огляду на положення ч. 2 ст. 87 ГПК України, згідно з якою на підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах.

Отже, доводи відповідача за первісним позовом, викладені ним у відзиві на позовну заяву в частині невизнання задоволених судом позовних вимог, підлягають відхиленню, як такі, що не відповідають чинному законодавству, не ґрунтуються на належних доказах і спростовуються фактично встановленими судом обставинами та матеріалами справи.

Щодо зустрічної позовної заяви про визнання недійсним з моменту укладення пункту 4.4. розділу 4 "Порядок розрахунків і плата за перевезення вантажу" Договору № 1010 від 10.10.2018, то суд дійшов наступних висновків.

Так, позивач за зустрічним позовом не погоджується з пунктом 4.4. розділу 4 договору «Порядок розрахунків і плата за перевезення вантажу» який передбачає, що відправник здійснює оплату за перевезення перевізником на умовах відстрочки платежу 10 банківських днів з дати підписання акта приймання-передачі наданих послуг.

Позивач вказує, що положення спірного договору про те, що оплата здійснюється на підставі актів приймання-передачі послуги суперечить Цивільному кодексу України та Наказу Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997 "Про затвердження Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні", що в силу ч. 1 ст. 203 ЦК України є недійсним.

Відповідно до п.2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

У відповідності до п.1 ст. 12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Цивільний кодекс України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За приписами п.2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за винятком випадків, передбачених ст.206 цього Кодексу.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст.638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст.ст. 642, 643 ЦК України.

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст. ст. 6, 627, ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до ч.3 ст.6 та ст.627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з нормами ч.1 ст. 203, ч.1 ст. 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.

З аналізу змісту ч.3 ст.6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, умов Договору № 1010 від 10.10.2018 та правовідносин, які склались між сторонами, суд не вбачає, що в даному випадку сторони при укладанні Договору № 1010 від 10.10.2018 зобов`язанні були дотримуватись умов пунктів 3.1., 14.4. Наказу Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997 "Про затвердження Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні", а недотримання сторонами договору пунктів 3.1.,. 14.4. Наказу Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997, є наслідком визнання п.4.4. Договору недійсним.

Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками (ч.1 ст. 181 Господарського кодексу України).

Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках (ч.2 ст. 181 Господарського кодексу України).

Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору (ч.3 ст. 181 Господарського кодексу України).

За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором. (ч.3 ст. 181 Господарського кодексу України).

У даному випадку у разі наявності заперечень щодо окремих умов договору, ПрАТ "Херсонський хлібокомбінат" не був позбавлений права не підписувати цей договір та скласти протокол розбіжностей з подальшим направленням його іншій стороні, чого позивачем за зустрічним позовом зроблено не було.

За змістом частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1- 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частиною 3 статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Суд звертає увагу, що позивач за зустрічним позовом надані відповідачем послуги з перевезення отримав, від надання цих послуг не відмовився, здійснював часткову оплату за отримані послуги, підписав акт звірки розрахунків, що свідчить про фактичне виконання спірного Договору.

Таким чином, позивач за зустрічним позовом не довів в контексті статей 203, 215, 216, 229 ЦК України і статей 73, 74 ГПК України підстав, з якими закон пов`язує визнання правочинів недійсними.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову ПрАТ "Херсонський хлібокомбінат" про визнання пункту 4.4. Договору № 1010 від 10.10.2018 недійсним.

Згідно частини третьої статті 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем за первісним позовом вимоги підлягають частковому задоволенню.

Позовні вимоги за зустрічним позовом задоволенню не підлягають.

Згідно ст.ст. 123, 129 ГПК України, судові витрати по сплаті судового збору у разі часткового задоволення зустрічного позову покладаються на обидві сторони, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Також у відповідності до приписів статі 129 ГПК України, судові витрати пов`язані з розглядом зустрічного позову покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 123, 129, 231, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

1. Первісний позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Херсонський хлібокомбінат" (73008, м. Херсон, вул. Гімназична, 30, ) на користь Фізичної особи-підприємця Зюзькіна Валентина Петровича ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) суму основного боргу у розмірі 209666,25 грн., суму 3% річних у розмірі 2323,88 грн. та суму судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 3179,85 грн.

3. В іншій частині позовних вимог первісного позову відмовити.

4. У задоволенні зустрічного позову відмовити у повному обсязі.

5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 15.07.2020.

Суддя С.В. Нікітенко