ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" липня 2020 р. Справа№ 910/17501/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Верховця А.А.

суддів: Доманської М.Л.

Пантелієнка В.О.

За участю секретаря судового засідання Брунько А.І.

та представників сторін:

від ПАТ АБ "Укргазбанк": Бабенко А.І. - довіреність №623 від 27.12.2019;

від ОСОБА_1 .: Бойко Є.В. - ордер КС №732732 від 23.06.2020.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.02.2020

у справі №910/17501/19 (суддя Мандичев Д.В.)

за заявою ОСОБА_1

про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) звернулась до Господарського суду міста Києва із заявою про відкриття провадження у справі про свою неплатоспроможність в порядку Книги четвертої Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.02.2020 (повний текст складено 03.03.2020) визнано кредитором у справі №910/17501/19 по відношенню до фізичної особи ОСОБА_1 :

- Товариство з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги" з грошовими вимогами на суму 6 570,09 грн., з яких 4 204,00 грн -витрати, які відшкодовуються до задоволення вимог кредиторів, 2 366,09 грн - вимоги другої черги;

- Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" з грошовими вимогами на суму 50 579,26 грн, з яких 4 204,00 грн - витрати, які відшкодовуються до задоволення вимог кредиторів, 46 375,26 грн - вимоги другої черги задоволення;

- ОСОБА_2 з грошовими вимогами на суму 739 204,00 грн, з яких 4 204,00 грн - витрати, які відшкодовуються до задоволення вимог кредиторів, 735 000,00 грн - вимоги другої черги задоволення;

- Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк "Укргазбанк" з грошовими вимогами на суму 1 355 245,84 грн, з яких 4 204,00 грн - витрати, які відшкодовуються до задоволення вимог кредиторів, 1 351 041,84 грн -вимоги, що забезпечені заставою фізичної особи.

Відмовлено Публічному акціонерному товариству Акціонерному банку "Укргазбанк" у визнанні кредитором на суму 755 526,67 грн.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк "Укргазбанк" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд:

- скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.02.2020 у справі №910/17501/19 в частині відмови в задоволенні вимог АТ "Укргазбанк" у сумі 755 526,67 грн та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити вимоги АБ "Укргазбанк" в повному обсязі;

- скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.02.2020 у справі №910/17501/19 в частині задоволення вимог ОСОБА_2 в сумі 739 204,00 грн та ухвалити в цій частині нове рішення за яким відмовити в задоволенні вимог ОСОБА_2 в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник зазначає, що оскаржувана ухвала в частині відмови АТ "Укргазбанк" у визнанні кредитором на суму 755 526,67 грн та в частині визнання ОСОБА_2 кредитором на суму 739 204,00 грн постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, на підставі неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Мотивуючи вимоги апеляційної скарги апелянт стверджує, що реалізація Банком права дострокової вимоги та наявність судового рішення про стягнення заборгованості з боржника не є підставою для припинення грошового зобов`язання відповідача та не позбавляє Банк права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням, в тому числі щодо нарахування та стягнення відсотків. А відтак, за твердженнями АТ "Укргазбанк", судом першої інстанції необґрунтовано відмовлено в задоволенні вимог Банку щодо стягнення відсотків за кредитом з боржника, оскільки зобов`язання позичальника не припинене.

Крім того скаржник зауважує, що судом першої інстанції невірно застосовано строки позовної давності до вимог Банку щодо стягнення нарахованих відсотків за кредитом.

Щодо кредиторських вимог ОСОБА_3 , то апелянт стверджує, що судом не було досліджено питання належності боргової розписки від 17.12.2015 вимогам законодавства.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.04.2020 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" у справі №910/17501/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Верховець А.А., судді: Поляков Б.М., Пантелієнко В.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.04.2020 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.02.2020 у справі №910/17501/19 залишено без руху на підставі ч. 2 ст. 260 ГПК України, надано заявнику строк на усунення недоліків.

Після усунення недоліків апеляційної скарги, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.05.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.02.2020 у справі №910/17501/19; розгляд апеляційної скарги призначено на 02.06.2020.

02.06.2020 до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та продовження строку для подачі відзиву.

02.06.2020 до суду апеляційної інстанції від КП "Київтеплоенерго" надійшов відзив на апеляційну скаргу згідно якого останнє просить суд задовольнити апеляційну скаргу в частині кредиторських вимог ОСОБА_2 , в іншій частині апеляційних вимог відмовити.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.06.2020 задоволено клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи №910/17501/19; розгляд справи відкладено на 23.06.2020; зобов`язано ПАТ АБ "Укргазбанк" до 22.06.2020 доплатити судовий збір за звернення з апеляційною скаргою у розмірі 6 306,00 грн, докази чого надати суду.

18.06.2020 до суду апеляційної інстанції від ПАТ АБ "Укргазбанк" надійшла заява щодо виконання вимог суду від 02.06.2020 у справі №910/17501/19 до якої додано платіжне доручення №9497-5142 від 16.06.2020 на суму 6 306,00 грн.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.06.2020, здійсненого у зв`язку із перебуванням судді Полякова Б.М., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці, у справі №910/17501/19 сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Верховця А.А., суддів Доманської М.Л., Пантелієнка В.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2020 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.02.2020 у справі №910/17501/19 прийнято до провадження у визначеному складі колегії суддів.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2020 у розгляді справи №910/17501/19 оголошено перерву до 07.07.2020; витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/17501/19 де міститься заява ПАТ АБ "Укргазбанк" з кредиторськими вимогами до боржника та заява ОСОБА_2 про визнання грошових вимог (з усіма запереченнями/поясненнями до них); зобов`язано ПАТ АБ "Укргазбанк" надати суду первинні платіжні документи щодо здійснення ОСОБА_1 платежів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №298-Ф/07 від 18.12.2007 в період з 2017 по 2019 роки.

06.07.2020 матеріали справи №910/17501/19 (у 6 томах) з Господарського суду міста Києва надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

В судовому засіданні 07.07.2020 представник ОСОБА_1 надав суду для долучення до матеріалів справи копію засвідченого перекладу боргової розписки від 17.12.2015 (позичальник - ОСОБА_1 , боржник - ОСОБА_2 ). Оригінал перекладу боргової розписки оглянуто судовою колегією в судовому засіданні.

Під час дослідження матеріалів справи колегія суддів встановила, що ПАТ АБ "Укргазбанк" не виконало вимог ухвали суду від 23.06.2020 та не надало суду первинні платіжні документи щодо здійснення ОСОБА_1 платежів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №298-Ф/07 від 18.12.2007 в період з 2017 по 2019 роки.

За наведеного, з метою повного з`ясування всіх обставин справи, зважаючи на клопотання представника скаржника про надання додаткового часу для виконання вимог ухвали суду від 23.06.2020, колегія суддів дійшла висновку про оголошення перерви у розгляді справи №910/17501/19 до 13.07.2020.

В судовому засіданні 13.07.2020 представник скаржника повідомив, що вимоги ухвали суду від 23.06.2020 не виконано, оскільки у Банка відсутні первинні платіжні документи щодо здійснення ОСОБА_1 платежів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №298-Ф/07 від 18.12.2007. Вимоги апеляційної скарги підтримав, просив суд апеляційну скаргу задовольнити у повному обсязі.

Представник ОСОБА_1 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив суд оскаржувану ухвалу залишити без змін, як таку, що прийнята у відповідності до норм чинного законодавства.

Керуючись положеннями ч. 1 ст. 269 ГПК України, зважаючи на вимоги апеляційної скарги, з метою недопущення порушення прав інших учасників щодо можливості оскарження ухвали місцевого господарського суду від 24.02.2020, колегія суддів здійснює перегляд оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги (в частині кредиторських вимог ПАТ АБ "Укргазбанк" та ОСОБА_2 ).

В судовому засіданні 13.07.2020, згідно ст. 240 Господарського процесуального кодексу (далі за текстом - ГПК) України, оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Відповідно до ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 271 ГПК України передбачено, що апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши думку представників сторін, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали (в оскаржуваній частині) норм матеріального та процесуального законодавства, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги ПАТ АБ "Укргазбанк" не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.12.2019 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 ; введено процедуру реструктуризації боргів боржника; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; здійснено оприлюднення на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України повідомлення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 за номером 64389 від 22.12.2019; призначено керуючим реструктуризацією арбітражного керуючого Приходька Юрія Михайловича.

Згідно ч. 1 ст. 122 КузПБ подання кредиторами грошових вимог до боржника та їх розгляд керуючим реструктуризацією здійснюються в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 КУзПБ конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

24.01.2020 до Господарського суду міста Києва звернулось Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» із заявою про визнання кредиторських вимог до фізичної особи ОСОБА_1 у розмірі 2 135 152,51 грн, з яких: 581 532,31 грн - заборгованість по кредиту строкова; 268 399,44 грн - заборгованість по кредиту прострочена; 9 241,61 грн - заборгованість по процентах поточна; 801 847,65 грн - заборгованість по процентах прострочена; 95 603,92 грн - 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту та процентів; 349 943,58 грн - інфляційні втрати; 24 380,00 грн - штраф за порушення умов договору іпотеки щодо зобов`язань відносно страхування предмету іпотеки; 4 204,00 грн - судовий збір за подання заяви.

В обґрунтування зазначених грошових вимог ПАТ АБ «Укргазбанк» посилається на укладений між ним та боржником кредитний договір №298-Ф/07 від 18.12.2007 та три додаткові угоди до цього кредитного договору, а саме: Додаткову угоду №1 від 16.02.2009, Додаткову угоду №2 від 30.03.2009, Додаткову угоду №3 від 13.02.2012.

За твердженнями заявника, Банк належним чином виконав свої зобов`язання за договором та надав боржнику кредитні кошти у передбаченому розмірі, проте ОСОБА_1 свої зобов`язання щодо сплати процентів та суми кредиту належним чином не виконує, у зв`язку з чим у боржника утворилась заборгованість в розмірі 2 106 568,51 грн.

Керуючий реструктуризацією боржника вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» до фізичної особи ОСОБА_1 визнав частково в сумі 1 050 146,87 грн, вказавши при цьому, що Банк, в силу ч. 2 ст. 1050 ЦК України та п. 4.2.4 кредитного договору, скористався наданим йому правом дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів, з чого слідує припинення прав кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом.

ОСОБА_1 заперечувала проти визнання Банку кредитором вказуючи на рішення Святошинського районного суду міста Києва у цивільній справі №759/13688/15-ц від 24.11.2015, згідно якого з ОСОБА_1 було стягнуто 790 287,43 грн - заборгованість по кредиту строкова, 59 644,32 грн - заборгованість по кредиту прострочена, 7 499 97 грн - заборгованість по процентах поточна; 171 607,15 грн - заборгованість по процентах прострочена.

Посилаючись на вказане рішення ОСОБА_1 стверджує про відсутність правової підстави здійснювати нарахування та заявляти кредиторські вимоги про стягнення пені, штрафу та інфляційних втрат.

У своїх письмових запереченнях боржник також зазначав про те, що Банком був пропущений строк позовної давності, як загальної (три роки), так і спеціальної (один рік).

Північний апеляційний господарський суд дослідивши заяву ПАТ АБ «Укргазбанк» з кредиторськими вимогами до боржника, заслухавши пояснення присутніх представників сторін та враховуючи норми матеріального права, погоджується з місцевим господарським судом щодо часткового задоволення кредиторських вимог, з огляду на наступне.

Так, з наявних матеріалів слідує, що 18.12.2007 між АБ "УКРГАЗБАНК" та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір №298-Ф/07 (далі - Кредитний договір), згідно з яким Банк надає Позичальнику кредит у сумі 158 400 доларів США на строк до 17.12.2032, із сплатою процентів за користування кредитом, виходячи з 12,9 % річних (п. 1.1. Кредитного договору).

Відповідно до п. 1.4. Кредитного договору, кредит надається на придбання нерухомості, а саме: двокімнатної квартири, загальною площею 75,90 кв.м., житловою площею 42,70 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.п. 3.1.1. Кредитного договору, Банк зобов`язується відкрити Позичальнику позичковий рахунок № НОМЕР_2 та видати Позичальнику кредит в сумі зазначеній в п. 1.1. з позичкового рахунка, шляхом видачі готівки через касу Лівобережного відділення №53 АБ "УКРГАЗБАНК".

Факт отримання ОСОБА_1 кредитних коштів підтверджується банківською випискою про рух грошових коштів на особовому рахунку Боржника.

Відповідно п.п. 3.3.1. Кредитного договору, Позичальник зобов`язується використати кредит на зазначені у п. 1.4. цього Договору цілі. Повернути Банку отриманий кредит та сплатити нараховані проценти за користування кредитними коштами у повному обсязі, у строки та у порядку згідно цього Договору.

Згідно п.п. 3.3.3. Кредитного договору, Позичальник здійснює повернення суми кредиту на рахунок № НОМЕР_2 , відкритий у Лівобережному відділенні №53 АБ "УКРГАЗБАНК", щомісячно з 1-го (першого) по 15-е (п`ятнадцяте) число кожного місяця, починаючи з лютого 2008 року, в розмірі не менше 1/300 від суми отриманого Кредиту, що становить 528, 00 дол. США.

Відповідно до п.п. 3.3.4. Кредитного договору, щомісячно, один раз на місяць, не пізніше 15-го числа місяця наступного та в день закінчення строку, на який надано кредит, у відповідності з п. 1.1. цього Договору, а також у день дострокового погашення заборгованості по кредиту, Позичальник зобов`язаний сплачувати проценти за користування кредитом, виходячи з процентної ставки зазначеної в п. 1.1. цього Договору, на рахунок № НОМЕР_3 відкритий в Лівобережному відділенні №53 АБ "УКРГАЗБАНК".

Підпунктом 3.1.9 Кредитного договору передбачено, що у разі ненадходження платежів від Позичальника у встановлені цим договором строки, суми непогашених у строк платежів перераховуються на рахунки простроченої заборгованості.

Підпунктом 3.1.10. Кредитного договору встановлено, що на залишок простроченої заборгованості за кредитом проценти нараховуються, виходячи із процентної ставки зазначеної у п. 1.1 Договору, збільшеної на 1 (один) процент, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості.

Відповідно до п. 5.1. Кредитного договору, за порушення строків повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, Позичальник зобов`язаний сплатити Банку пеню в розмірі 0,1% від суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення платежу від дня виникнення такої прострочки до повного погашення заборгованості, але в межах строків позовної давності.

У подальшому між сторонами були укладені додаткові угоди до цього Кредитного договору, а саме: Додаткова угода №1 від 16.02.2009, Додаткова угода №2 від 30.03.2009, Додаткова угода №3 від 13.02.2012, згідно яких Банк відкриває Позичальнику мультивалютну не відновлювальну відкличну кредитну лінію з лімітом кредитування:

- 158 400,00 доларів США строком з 18.12.2007 по 14.02.2012 зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у межах строку кредитування з 18.12.2007 по 29.03.2009, виходячи із ставки 12,9% річних; з 30.03.2009 по 29.03.2011, виходячи із ставки 10,9% річних; з 30.03.2011 по 14.02.2012, виходячи із 12,9 % річних. За користування кредитними коштами, що не повернуті в терміни, передбачені цим Договором, процентна ставка встановлюється з 18.12.2007 по 29.03.2009, виходячи із ставки 13,9% річних, з 30.03.2009 по 29.03.2011, виходячи із 11,9% річних, з 30.03.2011 по 14.02.2012, виходячи із 13,9% річних.

- 931 942,69 грн строком з 14.02.2012 по 17.12.2032 зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у межах строку кредитування, виходячи з 15,0% річних. За користування кредитними коштами, що не повернуті в терміни, передбачені цим договором, процентна ставка встановлюється, виходячи з 20,0%.

У забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між Банком та Позичальником був укладений Договір іпотеки без оформлення заставної від 18.12.2007, зареєстрований в реєстрі за №53 (з урахуванням договору про внесення змін від 30.03.2009 №1 до договору іпотеки (без оформлення заставної).

Предметом іпотеки є нерухоме майно: двокімнатна квартира, загальною площею 75,90 кв.м., житловою площею 42,70 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належить Позичаьнику (Іпотекодавцю) на підставі договору купівлі-продажу квартири.

За твердженнями Банку позичальник свої зобов`язання за кредитним договором щодо сплати процентів та суми кредиту належним чином не виконує, порушує строки повернення кредиту та процентів, що встановлені Кредитним договором, в результаті чого у боржника наявна заборгованість перед АБ "УКРГАЗБАНК" у розмірі 2 106 568,51 грн (станом на 23.12.2019), з яких:

- 581 532,31 грн - заборгованість по кредиту строкова;

- 268 399,44 грн - заборгованість по кредиту прострочена;

- 9 241,61 грн - заборгованість по процентах поточна;

- 801 847, 65 грн - заборгованість по процентах прострочена;

- 95 603,92 грн - 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту та процентів;

- 349 943,58 грн - інфляційні втрати;

- 24 380,00 грн - штраф за порушення умов договору іпотеки щодо зобов`язань відносно страхування предмету іпотеки.

Обґрунтовуючи правомірність нарахування відсотків на залишок заборгованості та простроченої заборгованості Банк посилається на п.п. 3.1.7, 3.1.10 та 6.4 Кредитного договору, згідно яких Банк зобов`язується нараховувати проценти за зобов`язаннями позичальника за період з дня одержання кредиту до дня його погашення.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості.

За частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За частиною ж другою цієї статті якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому на підставі статті 1048 цього Кодексу.

Як встановлено Господарським судом міста Києва та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 починаючи з 2014 року допускала прострочення виконання свого зобов`язання щодо повернення суми запозичених коштів, у зв`язку з чим Банк звернувся до Святошинського районного суду міста Києва із позовом про стягнення загальної суми заборгованості за Кредитним договором, сплати процентів та штрафних санкцій.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 24.11.2015 у цивільній справі №759/13688/15-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» 790 287,43 грн - заборгованості по кредиту строкової, 59 644,32 грн - заборгованості по кредиту простроченої, 7 499 97 грн - заборгованості по процентах поточної; 171 607,15 грн - заборгованості по процентах простроченої.

З вказаного рішення вбачається, що Банком було заявлено до стягнення загальну суму заборгованості станом на 21.04.2015, яка становила 790 287,43 грн (строкова заборгованість) та 59 644,32 грн (прострочена заборгованість).

Відтак, колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом та вважає, що Банк звернувшись з позовом до Святошинського районного суду міста Києва реалізував своє право на дострокове повернення грошових коштів за Кредитним договором, чим в односторонньому порядку змінив строк виконання основного зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №310/11534/13, яка дійшла висновків про те, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

У постанові від 23.05.2018 у справі №910/1238/17 з приводу застосування приписів статті 1048 ЦК України у разі неправомірного, незаконного користуванням боржником грошовими коштами через прострочення виконання грошового зобов`язання Велика Палата Верховного Суду вказала на таке.

Правовий аналіз змісту правовідносин, що випливають із права позикодавця на проценти за час дії договору позики, та правовідносин, які склалися між сторонами цього спору внаслідок припинення договору депозиту і невиконання відповідачем обов`язку повернути грошові кошти у визначений строк, не дає підстав для висновку, що такі правовідносини подібні за змістом.

Плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто законодавство встановлює наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу в межах дії договору, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх, тому підстави для застосування аналогії закону відсутні.

У постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відтак Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. При цьому вказала, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом.

Подібні правові висновки викладено також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі №202/4494/16-ц.

Тобто у постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.

Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.

Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу.

За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.

Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Згідно постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №912/1120/16 така правова позиція щодо правильного застосування норм права підлягає врахуванню у справі про банкрутство в разі подання заяви кредитора з грошовими вимогами до боржника як на стадії розпорядження майном боржника, так і на стадії ліквідаційної процедури, з урахуванням перебування в цей час боржника в особливому правовому становищі, зокрема і щодо дії мораторію на задоволення вимог конкурсних кредиторів.

Зважаючи на вищевикладене та враховуючи, що Банк до закінчення строку кредитного договору використав своє право вимагати дострокового повернення кредиту позичальником, а строк кредитування ОСОБА_1 є таким, що закінчився, як і його право законно користуватися позиченими коштами, вимога АТ «Укргазбанк» про визнання грошових вимог, а саме процентів за користування кредитом за період з 12.09.2015 по 23.12.2019 обгрунтовано відхилена Господраським судом міста Києва.

Щодо посилань скаржника (в обґрунтування правомірності нарахування процентів за користування кредитними коштами) на п.п. 3.1.7, 3.1.10 та 6.4 Кредитного договору, згідно яких Банк зобов`язується нараховувати проценти за зобов`язаннями позичальника за період з дня одержання кредиту до дня його погашення, суд відмічає, що тлумачення умов укладеного сторонами справи договору щодо наслідків порушення боржником строків повернення позичених коштів має здійснюватися у системному взаємозв`язку з положеннями чинного законодавства, які регулюють загальні засади та умови настання цивільно-правової відповідальності, в тому числі за порушення грошового зобов`язання, враховуючи, що за пунктом 22 частини першої статті 92 Конституції України засади цивільно-правової відповідальності визначаються виключно законами України. Отже, беручи до уваги викладені вище правові позиції Великої Палати Верховного Суду, у даному випадку, застосуванню піддлягають положення ч. 1 ст. 1048 ЦК України, а не умови кредитного договору, які не узгоджуються з положеннями чинного законодавства, що регулюють загальні засади та умови настання цивільно-правової відповідальності.

Таким чином, суд апеляційної інстанції здійснивши арифметичну перевірку суми кредиту за договором та нарахованих процентів, враховуючи період нарахування, погоджується з місцевим господарським судом та вважає, що у ОСОБА_1 наявний обов`язок повернення Банку 849 931,75 грн суми кредиту та сплати Банку процентів у розмірі 243 867,11 грн (до 21.04.2015 - 179 107,12 грн (згідно рішення Святошинського районного суду міста Києва від 24.11.2015) та з 21.04.2015 по 11.09.2015 - 64 756,99 грн).

З матеріалів справи слідує, що 12.02.2020 у запереченнях на заяву з кредиторськими вимогами ОСОБА_1 порушила питання стосовно застосування строку позовної давності.

Північний апеляційний господарський суд відмічає, що законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності, з чого слідує, що згадування ОСОБА_1 у запереченнях на заяву з кредиторськими вимогами ПАТ АБ "Укргазбанк" про сплив строку позовної давності має розцінюватись судом у якості заяви про застосування строку позовної давності та відповідно, вказана заява має бути розглянута судом.

За змістом ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Зважаючи на те, що кредиторські вимоги Банку (стосовно основного зобов`язання) підлягають визнанню лише в частині сум, що стягненні за рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 24.11.2015, то строк позовної давності до вказаних вимог не застосовується.

Щодо заявлених Банком вимог про стягнення 3% річних у розмірі 95 603,92 грн та інфляційної складової боргу у розмірі 349 943,58 грн, суд апеляційної інстанції зауважує наступне.

Відповідно до наведених вище висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц, від 04.06.2019 у справі № 16/190/18.

Таким чином, з ухваленням рішення Святошинським районним судом міста Києва про стягнення боргу у 2015 році зобов`язання боржника сплатити заборгованість за Кредитним договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Відтак Банк має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Разом з тим главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

ПАТ АБ "Укргазбанк" стверджує, що Банком не пропущено строк позовної давності, оскільки в силу положень ст. 264 ЦК України відбулося переривання строку позовної давності, так як ОСОБА_1 здійснювалось часткове виконання зобов`язань за кредитним договором №298-Ф/07 від 18.12.2007: 11.09.2018 - в сумі 11 708, 27 грн; 12.11.2018 - в сумі 11 740,94 грн; 11.12.2018 - в сумі 11 895,77 грн; 11.01.2019 - в сумі 12 305,51 грн, 11.02.2019 - в сумі 12 318,19 грн; 11.06.2019 - в сумі 12 368,85 грн, що підтверджується виписками по рахунку позичальника за кредитним договором.

Проте колегія суддів критично сприймає дані доводи скаржника, оскільки Банк не надав суду первинні платіжні документи щодо здійснення ОСОБА_1 платежів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №298-Ф/07 від 18.12.2007 за період з 2017 по 2019 роки, а платежі вчинені стороною в рамках виконавчого провадження не можуть вважатись діями, що свідчать про визнання боргу. Відтак ПАТ АБ "Укргазбанк" пропущено строк позовної давності щодо вимог про стягнення 3% річних та інфляційної складової боргу.

Північний апеляційний господарський суд зауважує, що право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 та 27.04.2018 у справах №910/16945/14 та №908/1394/17, від 16.11.2018 у справі №918/117/18, від 30.01.2019 у справах №905/2324/17 та №922/175/18, від 13.02.2019 у справі №924/312/18.

Як слідує з матеріалів даної справи, Банк звернувся до суду з заявою про визнання кредиторських вимог 24.01.2020, тоді як рішення Святошинського районного суду міста Києва винесено 24.11.2015, а відтак трирічний строк позовної давності має відліковуватись від дати звернення до господарського суду. Тобто період нарахування трьох процентів річних та інфляційної складової боргу правомірно обмежено місцевим господарським судом 24.01.2017.

Здійснивши арифметичний перерахунок 3% річних колегія суддів погоджується з судом першої інстанції та вважає, що обгрунтованою сумою вказаної компенсаційної плати є 71 539,22 грн.

Разом з тим суд апеляційної інстанції (враховуючи наслідки пропуску строку позовної давності та беручи до уваги, що Банком вказано останню дату нарахування 23.12.2019) вважає, що місцевий господарський суд обґрунтовано вказав на те, що право кредитора вимагати суму боргу з урахуванням індексу інфляції обмежуються періодом лютий 2017 року - листопад 2019 року, оскільки індекс інфляції нараховуються не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Здійснивши арифметичний перерахунок інфляційних втрат колегія суддів встановила, що Господарський суд міста Києва дійшов вірного висновку стосовно того, що до стягнення з боржника належить 161 323,76 грн, з яких 87 917,84 грн інфляційні втрати нараховані на суму кредиту та 73 405,92 грн інфляційні втрати за процентами.

Крім того, зважаючи на п. 4.2 договору іпотеки від 18.12.2007, яким передбачено, що за кожний випадок невиконання чи неналежного виконання п. 3.3.6 цього Договору іпотекодавець сплачує на користь іпотекодержателя штраф, розмір якого встановлюється залежно від строку, протягом якого іпотекодавець порушив вимоги п. 3.3.6 Договору та становить 0,5 % від заставної вартості предмета іпотеки, визначеної п. 2.2 цього Договору, який збільшується на 0,05 % щомісячно наростаючим підсумком починаючи з 2-го календарного місяця, що слідує за місяцем порушення (в т.ч. враховуючи місяць, в якому будуть виконані зобов`язання зі страхування), до стягнення з боржника підлягає штаф у розмірі 24 380,00 грн.

Зважаючи на вищевикладене Господарський суд міста Києва правомірно відмовив ПАТ АБ "Укргазбанк" у визнанні кредитором на суму 755 526,67 грн.

Беручи до уваги, що в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між Банком та боржником було укладено Договір іпотеки без оформлення заставної від 18.12.2007, зареєстрованого в реєстрі за №53 (з урахуванням договору про внесення змін від 30.03.2009 №1 до договору іпотеки (без оформлення заставної), зареєстрованого в реєстрі за №4809 та договору про внесення змін від 13.02.2012 №2 до договору іпотеки (без оформлення заставної), зареєстрованого в реєстрі за №1633), вимоги ПАТ АБ "Укргазбанк" в розмірі 1 351 041,84 грн правомірно віднесені судом до вимог, що забезпечені заставою фізичної особи.

Стосовно кредиторських вимог ОСОБА_2 , суд відмічає наступне.

20.02.2020 до Господарського суду міста Києва звернулась ОСОБА_2 з заявою про визнання грошових вимог до боржника у розмірі 735 000 грн.

В обґрунтування заяви про визнання кредиторських вимог ОСОБА_2 зазначила, що 17.12.2015 ОСОБА_1 отримала від неї грошові кошти у розмірі 30 000 доларів США з строком повернення до грудня 2017 року. В підтвердження своїх доводів ОСОБА_2 надала до суду боргову розписку.

За твердженнями заявника, станом на час звернення до суду з вказаною заявою, боржник грошове зобов`язання не виконав, а відтак повинен повернути 735 000 грн, що еквівалентно 30 000 доларів США.

Господарський суд міста Києва дослідивши зазначену заяву ОСОБА_2 визнав її кредитором ОСОБА_1 на суму 739 204,00 грн, з яких 4 204,00 грн - витрати, які відшкодовуються до задоволення вимог кредиторів, 735 000,00 грн - вимоги другої черги задоволення.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в частині визнання кредиторських вимог ОСОБА_2 , надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 6 ЦК України встановлено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, 17.12.2015 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір позики на суму 30 000,00 доларів США, який викладений сторонами у формі розписки.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у 10 разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст.1049 ЦК).

Частинами 3, 4 ст. 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Згідно з нормами ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Місцевим господарським судом встановлено та підтверджено сторонами в суді апеляційної інстанції, що оригінал боргової розписки від 17.12.2015 перебуває в позикодавця ( ОСОБА_2 ), отримані позичальником кошти кредитору не повернуті.

За таких обставин, установивши, що указана розписка від 17.12.2015 підтверджує отримання ОСОБА_1 від ОСОБА_2 , як позику, коштів у розмірі 30 000 доларів США, а договір позики передбачає обов`язок позичальника повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики), Господарський суд міста Києва дійшов вірного висновку про визнання ОСОБА_2 кредитором боржника на суму 735 000,00 грн, з віднесенням до другої черги задоволення.

Відтак, доводи апеляційної скарги про те, що судом не досліджувалось питання належності боргової розписки від 17.12.2015, відхиляються колегією суддів, оскільки суперечать вказаним вище нормам права та спростовуються обставинам справи.

До того ж, слід звернути увагу скаржника, що в межах провадження у справі про банкрутство, суд, встановлюючи грошові вимоги кредиторів, виходить із дійсності правочину до визнання в установленому порядку його недійсним.

Разом з тим суд апеляціної інстанції зазначає, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова ВС КГС від 23.10.2019 у справі №917/1307/18).

За наведеного, посилання скаржника на те, що боргова розписка не може вважатись належним доказом у справі, у звязку з її виконанням іноземною мовою, не приймаються судом до уваги, оскільки боржник надав суду належним чином засвідчену копію перекладу боргової розписки, що є більш вірогідним доказом у порівнянні з припущеннями скаржника, що не підтверджені жодними належними та достовірними доказами.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Відповідно до діючого законодавства обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала місцевого господарського суду таким вимогам закону відповідає.

Рішення суду має прийматися у цілковитій відповідності з нормами матеріального та процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних та допустимих доказів у конкретній справі.

Вказані вимоги Господарським судом міста Києва при винесенні оскаржуваної ухвали були дотримані, з чого слідує відсутність підстав для скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 24.02.2020.

Доводи викладені в апеляційній скарзі, висновків місцевого господарського суду не спростовують, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" судом не вбачається.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 271, 275, 276, 282, 283 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.02.2020 у справі №910/17501/19 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.02.2020 у справі №910/17501/19 (в оскаржуваній частині) залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/17501/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Cторони мають право оскаржити постанову до Верховного суду в порядку, передбаченому ст.ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено 14.07.2020.

Головуючий суддя А.А. Верховець

Судді М.Л. Доманська

В.О. Пантелієнко