ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2020 р. Справа№ 910/18276/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Кравчука Г.А.

Козир Т.П.

за участю секретаря судового засідання Денисюк І.Г.

за участю представника(-ів): згідно з протоколом судового засідання від 07.07.2020

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Тентавтотранс"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 24.03.2020 (повний текст судового рішення складено 24.03.2020)

у справі №910/18276/19 (суддя Мудрий С.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Тентавтотранс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Добродія Трейд"

про стягнення 290661,94 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Тентавтотранс" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Добродія Трейд" про стягнення 290661,94 грн, з яких: 286610,14 грн основного боргу, 4051,80 грн 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором перевезення вантажів автомобільним транспортом №ДТ 220617/т-пос від 22.06.2017 в частині повної та своєчасної оплати наданих послуг.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.03.2020 у справі №910/18276/19 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 15.04.2020) позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Добродія Трейд" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тентавтотранс" основний борг в сумі 142336,80 грн, три проценти річних в розмірі 2734,87 грн та судовий збір у розмірі 2905,03 грн. Закрито провадження у справі в частині суми основного боргу в розмірі 50000,00 грн. В іншій частині в позові відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що факт наявності заборгованості відповідача в розмірі 192336,80 грн підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. При цьому, судом враховано, що на момент прийняття рішення жодних належних доказів повного розрахунку вартості наданих послуг за договором перевезення вантажів автомобільним транспортом №ДТ 220617/т-пос від 22.06.2017, у розумінні вимог статей 74, 76 Господарського процесуального кодексу України, відповідач суду не подав; водночас, після звернення позивача з позовом у даній справі, відповідач сплатив кошти в рахунок оплати вартості наданих послуг за договором у розмірі 50000 грн, що стало підставою для закриття провадження у справі в цій частині. За розрахунком суду стягненню підлягає сума 3% річних в розмірі 2734,87 грн за заявлений позивачем період.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Тентавтотранс" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (вх.№09.1-04.1/3387/20 від 20.05.2020), в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні позову, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити. Також в апеляційній скарзі викладено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.05.2020 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Тентавтотранс" на рішенням Господарського суду міста Києва від 24.03.2020 у справі №910/18276/19 (вх.№09.1-04.1/3387/20 від 20.05.2020) залишено без руху та встановлено скаржнику строк на усунення недоліків апеляційної скарги, а саме: надати докази сплати судового збору в розмірі 2881,50 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.06.2020 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Тентавтотранс" строк для подання апеляційної скарги (вх.№09.1-04.1/3387/20 від 20.05.2020) на рішення Господарського суду міста Києва від 24.03.2020 у справі №910/18276/19; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Тентавтотранс" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.03.2020 у справі №910/18276/19; призначено розгляд апеляційної скарги до розгляду.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Тентавтотранс" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (вх.№09.1-04.1/3480/20 від 26.05.2020), в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні позову, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити. Також в апеляційній скарзі викладено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.06.2020 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Тентавтотранс" строк для подання апеляційної скарги (вх.№09.1-04.1/3480/20 від 26.05.2020) на рішення Господарського суду міста Києва від 24.03.2020 у справі №910/18276/19; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Тентавтотранс" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.03.2020 у справі №910/18276/19; призначено розгляд апеляційної скарги до розгляду.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права. Скаржник стверджує, що при ухваленні оскаржуваного рішення, суд першої інстанції посилався на неіснуючі норми права, та не зазначив дійсні норми матеріального права, що підлягають застосуванню; крім того, судом допущено невірне цитування правових норм, що призвело до ухвалення невірного судового рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування рішення суду є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства. При цьому, відповідач вважає, що викладені скаржником бачення неправильності тексту оскаржуваного рішення не призвели до ухвалення невірного рішення; позиція апелянта щодо невірного цитування судом норм матеріального права зводиться до формальних причин, без врахування наведеної в оскаржуваному рішенні позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 26.12.2019 у справі №911/2630/18.

В судове засідання апеляційної інстанції 07.07.2020 представник позивача не з`явився.

Колегія суддів звертає увагу на те, що сторони належним чином повідомлені про місце, дату і час судового розгляду, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштового відправлення сторонам.

07.07.2020 через канцелярію суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Тентавтотранс" надійшло клопотання, в якому позивач просив здійснювати розгляд апеляційних скарг без участі представника апелянта в судовому засіданні, просив задовольнити апеляційні скарги.

З огляду на викладене, а також враховуючи те, що явка представників учасників справи в судове засідання не була визнана обов`язковою, судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість здійснення розгляду апеляційної скарги у даній справі за відсутності представника позивача.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача заперечував проти доводів, викладених в апеляційних скаргах, просив суд залишити апеляційні скарги без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні чи скасуванню, виходячи з наступного.

22.06.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Тентавтотранс", як перевізником, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Добродія Трейд", як замовником, укладено договір перевезення вантажів автомобільним транспортом №ДТ 220617/т-пос (далі за текстом - договір), відповідно до п.1.1 якого перевізник надає послуги автомобільних перевезень, які включають: надання транспортного засобу, організацію і здійснення доставки ввіреного замовником вантажу вказаного в додатках (договорах-заявках) до цього договору, в пункт призначення і видає вантаж уповноваженій отримати вантаж особі замовника.

Відповідно до п.2.1.3 договору замовник зобов`язаний сплатити послуги перевізника за цим договором.

Оплата послуг перевізника за цим договором здійснюється на підставі оригіналів наданих рахунків на оплату (далі рахунок); підставою для виписки рахунку за надані послуги є належним чином оформлені: договір-заявка, товарно-транспортна накладна, реєстр ТТН, акт наданих послуг, своєчасно і правильно зареєстровані податкові накладні (п.3.1 договору).

Згідно з п.3.6 договору замовник зобов`язується здійснити оплату фактично наданих послуг перевізника за даним договором протягом 21 банківського дня з моменту надання перевізником повністю правильно оформлених документів, зазначених в п.3.1 цього договору, якщо інший порядок розрахунків не передбачено відповідним договором-заявкою на певні послуги.

Акт надання послуг/акт виконаних робіт - документ, що визначає відсутність претензій сторін про виконане перевезення. По завершенню перевезення складає в 2-х примірниках, по одному примірнику для замовника і перевізника (п.4.1.3 договору).

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.1 статті 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Загальні положення про надання послуг визначені в главі 63 Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

В силу вимог ст. ст. 525, 526, 530, 599, 610, 612 ЦК України зобов`язання підлягає виконанню належним чином у встановлений строк та припиняється виконанням, проведеним належним чином. Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, є порушенням зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору сторонами підписано акт надання послуг №20677 від 22.10.2018 на загальну суму в розмірі 492336,80 грн.

Відповідачем в свою чергу перераховано позивачу грошові кошти на загальну суму 300000,00 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками, а саме:

- 100000 грн; номер платіжного документа 674043460 від 26.04.2019 з призначенням платежу: "оплата за тран.послуги згід. рах №20343 від 13.10.2018",

- 100000 грн; номер платіжного документа 705202214 від 31.05.2019 з призначенням платежу: "оплата за тран.послуги згід. рах №20343 від 13.10.2018",

- 100000 грн; номер платіжного документа 720519865 від 27.06.2019 з призначенням платежу: "оплата за тран.послуги згід. рах".

В листі №16/1 від 16.09.2019 відповідач визнав, що має кредиторську заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Тентавтотранс" у розмірі 192336,80 грн; при цьому відповідачем було зазначено, що з огляду на об`єктивні обставини товариство не може здійснити негайне погашення всієї суми заборгованості та зобов`язується оплатити всю суму заборговані до 30 листопада 2019 року.

10.12.2019 позивачем направлено відповідачу вимогу №1 про сплату суми основного боргу та пені, в якій керуючись ч.1 статті 534 ЦК України щодо зарахування сплачених відповідачем кошів в рахунок погашення штрафних санкцій, просив сплатити суму боргу у розмірі 290497,14 грн.

Також, 12.12.2019 позивач звернувся до відповідача з листом №2-12/19 від 12.12.2019, в якому вказав про допущення описки у вимозі №1 від 10.12.2019; повторно направив вимогу, в якій позивач просив відповідача невідкладно сплатити суму боргу в розмірі 290497,14 грн. Також у вказаному листі повідомлено, що після пред`явлення вимоги №1 від 10.12.2019 чинною та остаточною позицією ТОВ "Тентавтотранс" є саме вимога №1 від 10.12.2019, відтак усе попереднє листування та пропозиція з нашого боку щодо стану взаєморозрахунків просив вважати відкликаними та такими, що є не чинними.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що грошове зобов`язання по сплаті наданих послуг врегульовано договором в іншому порядку, ніж передбачено ст. 534 Цивільного кодексу України, у відповідності до якої у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу, тоді як пунктом 3.6 договору встановлено, що замовник зобов`язується здійснити оплату фактично наданих послуг перевізника за даним договором протягом 21 банківського дня з моменту надання перевізником повністю правильно оформлених документів, зазначених в п.3.1 цього договору, якщо інший порядок розрахунків не передбачено відповідним договором-заявкою на певні послуги.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні посилався на неіснуючі норми права, та не зазначив дійсних норм матеріального права, що підлягають застосуванню, а також те, що судом допущено невірне цитування правових норм, зокрема, ст. 534 ЦК України, що призвело до ухвалення невірного судового рішення, є безпідставними та такими, що не відповідають дійсності, оскільки в оскаржуваному рішенні суд навів положення статті 534 ЦК України, яка відповідає редакції, зазначеній в Цивільному кодексі України та є чинною. При цьому, суд звертає увагу на те, що в оскаржуваному рішенні судом першої інстанції наведено висновки суду щодо застосування статті 534 ЦК України, яка узгоджується з практикою застосування цієї норми права, викладеною у постановах від 18.04.2018 у справі №904/12527/19, від 26.09.2019 у справі №910/12934/18, від 26.12.2019 у справі №911/2630/19, на яку посилався суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення суду.

Доводи скаржника щодо застосування судом першої інстанції положень пункту 3.8 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку Україні від 21.01.2004 №22 та пункту 1.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, яка не відповідає редакції, наведеній у вищезазначених Інструкції та Положенні, заслуговують на увагу, проте суд апеляційної інстанції вважає, що зазначене порушення не призвело до невірного висновку суду про порядок розподілу коштів, урегульований положеннями ст. 534 ЦК України та відповідно неможливість його застосування до спірних правовідносин, що також не є підставою для зміни та скасування оскаржуваного рішення суду.

З огляду на викладене, колегією суддів встановлено, що факт наявності заборгованості відповідача у розмірі 192336,80 грн (492336,80 грн - 100000 грн - 100000 грн - 100000 грн = 192336,80 грн) підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. При цьому, судом встановлено, що після звернення позивача з позовом у даній справі (18.12.2019), відповідачем сплачено кошти в рахунок оплати вартості наданих послуг у розмірі 50000 грн за платіжним дорученням №814652678 від 21.12.2019, копія якого міститься в матеріалах справи.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у вказаному платіжному дорученні відсутні посилання в призначенні платежу на період, дату, номер договору.

Водночас, у випадку, коли в графі платіжного доручення "призначення платежу" відсутні посилання на період, дату, номер договору, згідно з яким здійснюється платіж, тощо, такий період має визначатись одержувачем відповідно до умов договору між платником та одержувачем коштів.

Відповідно до пункту 2 частин 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Отже, з урахуванням здійсненої відповідачем оплати вартості наданих послуг за платіжним дорученням №814652678 від 21.12.2019, провадження у справі в частині стягнення з відповідача заборгованості з оплати вартості наданих послуг у сумі 50000 грн підлягає закриттю.

Враховуючи те, що сума основного боргу відповідача за договором перевезення вантажів автомобільним транспортом №ДТ 220617/т-пос від 22.06.2017 в частині повної та своєчасної оплати вартості наданих послуг, яка складає 142336,80 грн, підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і відповідач на момент прийняття рішення не надав документи, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, колегія суддів вважає, що вимоги позивача до відповідача про стягнення вказаної суми основного боргу підлягають задоволенню.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем покладеного на нього обов`язку щодо своєчасної оплати вартості послуги, позивач просив стягнути з відповідача 3% річних в сумі 4051,80 грн, нарахованих за період з 28.06.2019 по 17.12.2019.

Згідно з частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За умовами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 193 Господарського Кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Як встановлено вище, відповідач у встановлений строк свого обов`язку по оплаті вартості послуг не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням зобов`язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

З огляду на викладене, з урахуванням факту порушення відповідачем грошового зобов`язання, колегія суддів вважає, що обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню є позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 2734,87 грн, нарахованих за заявлений позивачем період на суму заборгованості в розмірі 192336,80 грн (встановлена судом заборгованість станом на момент звернення позивача з позовом у даній справі). Позовні вимоги в частині стягнення трьох процентів річних в розмірі 1316,93 грн є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до частини першої статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення.

Колегія суддів погоджується із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат.

Оскільки доводи, викладені в апеляційних скаргах, не спростовують висновків місцевого господарського суду, скарги задоволенню не підлягають.

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційних скарг покладаються судом на апелянта у відповідності до статті 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 240, 267-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Тентавтотранс" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.03.2020 у справі №910/18276/19 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/18276/19 повернути Господарському суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 13.07.2020.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді Г.А. Кравчук

Т.П. Козир