ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2020 Справа № 917/516/20

Господарський суд Полтавської області в складі судді Іванко Л.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовною заявою Комунального підприємства Полтавської обласної ради "Полтававодоканал", 36020, м.Полтава, вул.Пилипа Орлика, 40а, ідент. код 03361661

до Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго", 36008, м.Полтава, вул.Комарова, 2а, ідент. код 03338030

про стягнення 374 847,70 грн.

встановив:

До господарського суду Полтавської області надійшов позов Комунального підприємства Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" (далі - позивач) до Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" (далі - відповідач) про стягнення 374 847,70 грн., з яких : 366 666,63 грн. основного боргу, 3607,25 грн. інфляційних та 4573,82 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем виникли відносини на підставі укладеного між сторонами договору про відступлення права вимоги №8-12-14/1 від 08.12.2014 р., проте відповідач у повній мірі не виконував свої зобов`язання за договором в частині плати за відступлення права вимоги, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість в розмірі 366 666,63 грн.

Відповідач у відзиві (вхід. № 4416 від 17.04.2020) борг в сумі 366 666,63 грн. визнає, разом з тим просить суд відмовити позивачу в частині вимог про стягнення 3607,25 грн. інфляційних та 4573,82 грн. 3% річних посилаючись на те, що заборгованість виникла не з вини відповідача.

Інші заяви по суті справи до суду не надійшли.

У даній справі судом були вчинені такі процесуальні дії.

За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.03.2020 року даний позов був переданий на розгляд судді Іванко Л.А.

За ухвалою суду від 31.03.2020 року відкрито провадження у справі №917/516/20, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін згідно з ч. 5 ст. 252 ГПК України сторони суду не надали.

За ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За ч. 2 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. За ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч.2 ст. 233 ГПК України дане рішення прийнято, складено та підписано в нарадчій кімнаті.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі наявні у справі докази, суд встановив наступне.

08.12.2014 року між Комунальним підприємством Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" (далі - позивач, первісний кредитор), Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства "Полтаватеплоенерго" (далі ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго") (далі - відповідач, новий кредитор) та Департаментом житлово-комунального господарства Полтавської обласної державної адміністрації (далі - розпорядник бюджетних коштів) укладено договір про відступлення права вимоги № 8-12-14/1 (далі договір), за умовами п. 1.1. якого, первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває право вимоги на відшкодування заборгованості з різниці в тарифах на послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв`язку з невідповідністю фактичної вартості та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування загальну суму 10 000 000 грн. до Департаменту, як до розпорядника бюджетних коштів, що підтверджується протоколом засідання територіальної комісії з погашення заборгованості підприємств паливно-енергетичного комплексу Полтавської області №35 від 09.12.2014 року.

Право вимоги, що відступається за цим договором, оцінене сторонами в сумі 10 000 000 грн. (десять мільйонів гривень) (п. 2.1. договору).

Відповідно до п. 3.2. договору, з моменту набрання чинності цим договором, у первісного кредитора виникає право вимоги до нового кредитора щодо оплати боргу у сумі 10 000 000,00 грн.

Пунктом 3.3 договору сторони узгодили, що плата за відступлення права вимоги здійснюється новим кредитором на користь первісного кредитора щомісячно у розмірі 33 333,33 грн. і вноситься на розрахунковий рахунок первісного кредитора не пізніше 1 числа кожного місяця протягом 25 років з дня укладення цього договору.

Згідно п. 4.1 договору, первісний кредитор за актом приймання-передачі зобов`язаний передати новому кредитору документи, що підтверджують право вимоги до департаменту, протягом трьох робочих днів з дня набрання чинності цим договором.

На виконання умов договору про відступлення права вимоги № 8-12-14/1 від 08.12.2014 року позивач та відповідач підписали Акт приймання-передачі заборгованості з різниці в тарифах у сумі 10 000 000,00 грн. (додається).

Як зазначає позивач, у період з травня 2019 року по березень 2020 року відповідач не виконував взяті на себе зобов`язання по договору щодо плати за відступлення права вимоги, у зв`язку з чим у нього утворився борг в сумі 366 666,63 грн.

Відповідач борг в сумі 366 666,63 грн. визнає повністю.

Вирішуючи спір суд виходив із наступного.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 Господарського кодексу України (далі -ГК України), в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Стаття 625 ЦК України визначає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Стаття 627 ЦК України встановлює, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Статтею 512 ЦК України визначено, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Частина 1 статті 513 ЦК України передбачає, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

В зв`язку з викладеним, позовні вимоги про стягнення з відповідача 366 666,63 грн. боргу обґрунтовані матеріалами справи, визнані відповідачем, а тому підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 3607,25 грн. інфляційних та 4573,82 грн. 3% річних.

Відповідно до п. 5.1. договору, у випадку порушення договору сторона несе відповідальність, визначену цим договором та (або) чинним законодавством України.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В зв`язку з викладеним, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3607,25 грн. інфляційних та 4573,82 грн. 3% річних обґрунтовані матеріалами справи, передбачені законом України, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

За приписами статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. ст. 73, 77 ГПК України.)

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Приймаючи до уваги вищевикладене, а також оцінюючи надані документальні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходив із наступного.

Під час звернення з позовом позивач сплатив 5622,72 грн. судового збору, що підтверджується платіжним дорученням № 2274 від 24.03.2020 року.

Відповідно до статті 129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

Суд роз`яснює, що в разі добровільного виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження відповідач не позбавлений права звернутися до суду з заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Сторони також мають право укласти мирову угоду у процесі виконання судового рішення.

Керуючись статтями 129, 232, 236-241, 252 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" (36008, м.Полтава, вул.Комарова, 2а, ідент. код 03338030) на користь Комунального підприємства Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" (36020, м.Полтава, вул.Пилипа Орлика, 40а, ідент. код 03361661) 374847,70 грн., з яких: 366 666,63 грн. основного боргу, 3607,25 грн. інфляційних, 4573,82 грн. 3% річних та 5622,72 грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.256 ГПК України). Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Іванко Л.А.