РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.06.2020Справа № 910/3125/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., за участю секретаря судового засідання Дьогтяр О.О., розглянув матеріали господарської справи

позовної заяви Приватного підприємства «Сорт»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний Дом - Гермес»

про стягнення 482 002,22 грн

за участю представників сторін:

від позивача Герасименко В.М. (довіреність № 1/08/2019 від 01.03.2020)

від відповідача не з`явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У березні 2020 року Приватного підприємства «Сорт» (далі - ПП «Сорт», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний Дом - Гермес» (далі - ТОВ «Торгівельний Дом - Гермес», відповідач) про стягнення 482 002,22 грн.

В обґрунтування заявлених ним позовних вимог позивач пояснив, що між ним та відповідачем був укладений договір № 3 від 23.01.2018, за умовами якого позивач зобов`язувався за підтримки відповідача виростити сільськогосподарську продукцію (насіння соняшника «Меркурій») та повністю передати її у власність відповідача за відповідну плату. У подальшому, для зручності отримання товару відповідачем, сторони уклали договір зберігання № 1/10 від 10.10.2018, за умовами якого відповідач зобов`язувався зберігати насіння, яке ще не було передано йому позивачем. На підставі вказаних договорів позивач передав на зберігання відповідачу вирощену ним сільськогосподарську продукцію (насіння соняшника «Меркурій») у загальній кількості 92 575 кг. У подальшому частину вирощеного насіння у кількості 32 000 кг позивач передав відповідачу за видатковими накладними на виконання заявок відповідача про поставку товару, іншу частину насіння у кількості 42 200 кг відповідач повернув зі зберігання позивачу. Щодо залишку сільськогосподарської продукції у кількості 18 355 кг позивач стверджує, що вказаний товар був переданий ним відповідачу на виконання усної заявки останнього про поставку товару, проте відповідач всупереч прийнятого на себе договірного зобов`язання вказаний товар не оплатив.

Вважаючи, що його права порушені, позивач звернувся до суду з даним позовом та просив стягнути з відповідача борг у розмірі 482 002,22 грн, який є вартістю переданого відповідачу 18 355 кг насіння.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.03.2020 відкрито провадження у справі № 910/3125/20 та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 07.04.2020.

01.04.2020 до суду надійшов поданий відповідачем відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що передання сільськогосподарської продукції в загальній кількості 32 000 кг відбулась на підставі узгоджених сторонами заявок, проте інших заявок на поставку товару сторонами узгоджено не було. У травні 2019 року сторони в усній формі дійшли згоди про те, що залишок непереданої відповідачу сільськогосподарської продукції у кількості 60 575 кг (з яких 42 200 кг - товар, що був повернутий зі зберігання позивачу; 18 355 кг - спірний товар) позивач залишить для власних потреб. Наведене, на переконання відповідача, підтверджується відсутністю відповідних претензій з його сторони до позивача щодо невиконання поставки товару. Відповідач зазначив, що у зв`язку з закінченням строку дії укладеного сторонами договору зберігання відповідач звернувся до позивача з листом, у якому просив повідомити про намір продовження строк дії вказаного договору або намір забрати товар, переданий на зберігання. Позивач у відповідь повідомив про намір забрати товар та вивіз сільськогосподарську продукцію у кількості 42 200 кг, проте 18 355 кг насіння соняшника «Меркурій» залишилось на зберіганні у відповідача. У подальшому відповідач повідомив позивача про відчуження ним нерухомого майна, у приміщеннях якого здійснювалось зберігання вказаного товару, та необхідність вивезти товар. Натомість відповідач отримав від позивача безпідставну вимогу про сплату заборгованості за нібито переданий йому товар у кількості 18 355 кг. Враховуючи викладене, відповідач вказував, що позивач безпідставно стверджує про передання ним відповідачу товару у кількості 18 355 кг, відповідач наполягав, що сторони дійшли згоди про залишення вказаного спірного товару позивачем для власних потреб, вказаний товар на момент подання відзиву до суду перебуває на зберіганні у відповідача, проте ним не приймався, заявок на його поставку відповідач не погоджував, а тому вимоги про оплату вказаного товару є безпідставними. Тому відповідач просив суд відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог.

06.04.2020 та 07.04.2020 до суду надійшли подані відповідачем та позивачем клопотання про відкладення розгляду справи.

16.04.2020 до суду надійшла подана відповідачем відповідь на відзив, у якій позивач, зокрема, зазначив про недоведеність належними та допустимими доказами тверджень відповідача щодо наявності домовленості між сторонами про скасування зобов`язань за договором № 3 від 23.01.2018 через згоду позивача залишити для власних потреб насіння соняшнику «Меркурій» у кількості 60 575 кг.

Судове засідання, призначене на 07.04.2020, не відбулось у зв`язку з перебуванням судді у відпустці.

05.05.2020 та 07.05.2020 до суду надійшли подані відповідачем клопотання про відкладення розгляду справи.

06.05.2020 до суду надійшли подані відповідачем заперечення на відповідь на відзив, у яких відповідач вказав, що позивачем не взято до уваги правову основу договору контрактації (купівлі-продажу, поставки) щодо передачі у власність та строків виконання зобов`язання передати у власність сільськогосподарську продукцію; не доведено, відповідно до умов договору № 3 від 23.01.2018, належне виконання зобов`язань щодо передачі у власність сільськогосподарської продукції відповідачу (вагою зазначеною в позовній заяві 18 355 кг) в строк до 01.04.2020; не надано оцінку виконання всіх умов договору зберігання № 1/10 від 10.10.2018, зокрема в частині того, що право власності на товар до зберігача за договором зберігання не переходить, а товар (його частина) повертається із зберігання поклажодавцю на підставі актів повернення із зберігання; не надано оцінку тій обставині, що поклажодавець зобов`язаний забрати річ від зберігача після закінчення строку зберігання. Підсумовуючи викладене, відповідач вважав доводи позивача необґрунтованими та безпідставними, такими, що не надають підстав для їх задоволення.

07.05.2020 до суду надійшло клопотання позивача про розгляд справи за відсутності його представника.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.05.2020 повідомлено ПП «Сорт», як позивача, ТОВ «Торгівельний Дом - Гермес», як відповідача, про судове засідання, призначене на 02.06.2020.

21.05.2020 до суду надійшли подані позивачем додаткові пояснення з підстав отримання заперечень, у яких позивач вказав, що позивач, як виробник, не відмовляється від повного виконання своїх зобов`язань в цілому по договору № 3 від 23.01.2018, але водночас відповідач, як контрактант, відмовляється від прийняття товару в повному обсязі, тобто проявляє небажання в цілому виконати свої зобов`язання за вказаним договором. Позивач вважав, що наведена обставина підтверджується фактом складення ним видаткової накладної № 142 від 09.10.2019 та рахунку-фактури № 152 від 09.10.2019. Позивач вказав, що за приписами ч. 4 ст. 692 ЦК України, якщо покупець відмовляється прийняти та оплатити товар, продавець має право, за своїм вибором, вимагати оплату товару, або відмовитися від договору купівлі-продажу. Наведена правова норма і є підставою даного позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.06.2020 повідомлено ТОВ «Торгівельний Дом - Гермес», як відповідача, про судове засідання, призначене на 11.06.2020.

У судовому засіданні 11.06.2019 позивач заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Зважаючи на відсутність підстав для відкладення розгляду справи та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, у судовому засіданні 11.06.2020 судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

23.01.2018 між ТОВ «Торгівельний Дом - Гермес» (контрактант) та ПП «Сорт» (виробник) був укладений договір № 3 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору виробник зобов`язується виростити визначену цим договором сільськогосподарську продукцію за підтримки контрактанта, і повністю передати її у власність контрактанту. Контрактант зобов`язаний надавати допомогу у вирощуванні сільськогосподарської продукції, прийняти та здійснити оплату Сільськогосподарської продукції за встановленими цінами відповідно до умов Договору.

Згідно з п. 1.2 договору під сільськогосподарською продукцією в цьому договорі розуміється насіння соняшника Меркурій, вирощене з батьківських ліній соняшнику та відповідно до переліку технологічних операцій з додатку 1 до цього договору. Вирощування виробником батьківських ліній соняшнику для отримання сільськогосподарської продукції проводиться на земельній ділянці площею 65 га, яка розташована в Київській обл., Баришівському районі, м. Березань.

Положеннями п. 2.1.6 договору на виробника покладений обов`язок передати у власність контрактанту всю вирощену сільськогосподарську продукцію (врожай) в повному обсязі та за цінами, зазначеними в п. 5.1.2 даного договору. Виробник за жодних обставин не має права реалізовувати сільськогосподарську продукцію третім особам за виключенням випадків, коли контрактант надасть виробнику письмовий дозвіл на таку реалізацію.

Водночас на контрактанта покладений обов`язок повністю прийняти та оплатити вирощену сільськогосподарську продукцію виробника за цим договором (п. 2.2.4 договору).

У п. 3.3 договору сторони погодили, що заявка на поставку відповідної партії сільськогосподарської продукції подається контрактанте в письмовій (факсимільним зв`язком або електронною поштою) або усній формі (засобами телефонного зв`язку). Виробник в строк, що не перевищує 2 (два) робочих дня від дати отримання заявки контрактанта, розглядає направлену заявку та погоджується на поставку (часткову поставку) відповідної партії сільськогосподарської продукції або відмовляється від поставки, про що зобов`язаний письмово (факсимільним зв`язком або електронною поштою) повідомити контрактанта в цей же термін. Письмове повідомлення відмови виконання заявки контрактанта має містити обґрунтовані підстави щодо неможливості поставки в обумовлений термін.

Відповідно до п. 3.6 договору моментом передачі (поставки) сільськогосподарської продукції визнається фактична передача сільськогосподарської продукції, що підтверджується підписанням представниками сторін накладної (акту прийому-передачі) з зазначенням найменування сільськогосподарської продукції, кількості, вартості такої продукції.

У п. 3.7 договору сторони погодили, що право власності на сільськогосподарську продукцію переходить до контрактанта з моменту фактичної передачі сільськогосподарської продукції (п. 3.6.).

Згідно з п. 5.1.2 договору ціна 1 (однієї) тонни сільськогосподарської продукції в заліковій вазі прирівнюватися до ціни 2,6 (дві цілих п`ять десятих) тонн товарного соняшнику, разом з ПДВ. За основу формування ціни товарного соняшнику на момент оплати контрактантом згідно п. 6.6. даного договору, береться, ціна товарного соняшнику з ПДВ на елеваторах компанії «Нібулон» в Київській області.

Пунктом 6.2 договору передбачено, що оплата проводиться за кожну партію сільськогосподарської продукції окремо та на підставі наданих виробником рахунків-фактур (рахунків на оплату) в розмірі 100% вартості переданої сільськогосподарської продукції. Також можлива передоплата (авансування) за сільськогосподарську продукцію.

Підставою для оплати є одержаний контрактантом рахунок-фактура на відповідну узгоджену суму, засвідчений печаткою виробника та підписом відповідальної особи. Несвоєчасне надання виробником контрактанту зазначеного рахунку-фактури позбавляє виробника права посилатись на несвоєчасне проведення розрахунків контрактантом (п. 6.3 договору).

Відповідно до п. 6.5 договору кінцевий термін оплати контрактантом і поставки всієї зібраної сільськогосподарської продукції виробником контрактанту має відбутися не пізніше, ніж до 01.04.2019 включно, якщо сторони не погодять інший термін оплати та/або поставки зібраної сільськогосподарської продукції.

Згідно з п. 6.6 договору днем здійснення оплати вважається день, у який сума, що підлягає сплаті, списується з банківського рахунка контрактанта на рахунок виробника.

У п. 10.1 договору сторони погодили, що договір набирає чинності з дня його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань по даному договору.

Крім того, 10.10.2018 між ТОВ «Торгівельний Дом - Гермес» (зберігач) та ПП «Сорт» (поклажодавець) був укладений договір зберігання № 1/10 (далі - договір зберігання).

Пунктом 1.1 договору зберігання передбачено, що цей договір укладено сторонами в межах договору № 3 від 23.01.2018, та з урахуванням його положень і особливостей, в тому числі, й щодо встановлених ним застережень в частині передачі поклажодавцем всієї вирощеної сільськогосподарської продукції (врожаю) по Договору № 3 від 23.01.2018 третім особам.

Відповідно до п. 2.1 договору зберігання в порядку та на умовах, визначених цим договором, поклажодавець зобов`язується передати, в тому числі, окремими партіями на тимчасове платне зберігання сільськогосподарську продукцію - насіння соняшнику «Меркурій» (надалі - товар), а зберігач зобов`язується прийняти такий товар на зберігання та забезпечити його належне зберігання протягом всього строку зберігання.

Згідно з п. 3.1 договору зберігання перелік товару, що передається на зберігання, його асортимент, кількість та вартість визначаються в актах передачі на зберігання, який підтверджує факт передачі товару на зберігання.

Пунктом п. 3.6 договору зберігання передбачено, що товар (його частина) повертається із зберігання поклажодавцю на підставі актів повернення із зберігання.

Усі акти передачі/повернення товару є невід`ємною частиною договору. Загальна кількість та вартість товару, що перебуває на зберіганні у зберігача визначається на підставі актів передачі/повернення, що підписані сторонами (їх уповноваженими представниками). Коригування кількості товару можливе у випадку здійснення зберігачем технологічних операції з його доробки (п. 3.9 договору зберігання).

У п. 8.1 договору зберігання сторони погодили, що даний договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.03.2019 включно.

Матеріали справи свідчать, що ПП «Сорт», як поклажодавець, передало, а ТОВ «Торгівельний Дом - Гермес», як зберігач, прийняло на зберігання насіння соняшника «Меркурій» в кількості 92 575 кг, про що сторони склали акт передачі на зберігання від 10.10.2018.

Протягом періоду з грудня 2018 року по квітень 2019 року відповідач передав позивачу зі зберігання насіння соняшника «Меркурій» в кількості 32 000 кг, що підтверджується актами повернення зі зберігання № 1 від 03.12.2018, № 2 від 08.01.2019, № 3 від 14.02.2019, № 4 від 22.02.2019, № 5 від 28.02.2019, № 6 від 27.03.2019, № 7 від 03.04.2019, № 8 від 05.04.2019, № 9 від 09.04.2019, № 10 від 15.04.2019, № 11 від 17.04.2019, № 12 від 24.04.2019.

Позивач, у свою чергу, передав відповідачу вищевказане насіння соняшника «Меркурій» в кількості 32 000 кг, що підтверджується видатковими накладними № 154 від 03.12.2018, № 1 від 08.01.2019, № 8 від 14.02.2019, № 13 від 22.02.2019, № 19 від 28.02.2019, № 52 від 27.03.2019, № 61 від 03.04.2019, № 64 від 05.04.2019, № 70 від 09.04.2019, № 78 від 15.04.2019, № 81 від 17.04.2019, № 92 від 24.04.2019.

06.09.2019 відповідач направив позивачу повідомлення від 05.09.2019, в якому просив позивача сплатити заборгованість за послуги зберігання товару та повідомити про подальші наміри позивача щодо подовження строку дії договору зберігання № 1/10 від 10.10.2018 або повернення товару зі зберігання.

На вищевказане повідомлення позивач направив відповідачу відповідь № 94 від 18.09.2019, в якій повідомив, що не має наміру продовжувати строк дії договору зберігання на запропонованих відповідачем умовах та вважає за необхідне забрати товар у найкоротші термін, а також запропонував порядок повернення товару зі зберігання.

23.09.2019 відповідач направив позивачу повідомлення № 56 від 20.09.2019, в якому зазначив, що внаслідок змін в господарській діяльності відповідача об`єкт нерухомості, на якому здійснюється зберігання товару позивача, буде виставлено на продаж починаючи з жовтня 2019 року, у зв`язку з чим позивачу необхідно забрати товар.

У подальшому відповідач повернув зі зберігання позивачу насіння соняшника «Меркурій» в кількості 42 200 кг, про що сторонами складено акти повернення зі зберігання № 14 за жовтень 2019 року (9 735 кг), № 15 від 04.10.2019 (21 940 кг), № 16 від 04.10.2019 (10 545 кг).

Таким чином, непереданою відповідачу залишилась частина насіння соняшника «Меркурій» в кількості 18 355 кг (92 575 кг - 32 000 кг - 42 200 кг).

28.10.2019 відповідач направив позивачу повідомлення № 72 від 25.10.2019 про необхідність вивезення товару, що перебуває на зберіганні у відповідача, у повному обсязі.

Натомість, позивач направив відповідачу претензії від 28.11.2019, 13.11.2019 та 11.10.2019, в яких вимагав у найкоротші терміни виконати умови договору № 3 від 23.01.2018, забрати товар зі складу позивача та оплатити його.

Оскільки відповідач не виконав вимоги позивача, викладені ним у вищевказаних претензіях, позивач звернувся до суду з даним позовом та стверджував, що відповідач звернувся до нього з усною заявкою на отримання партії сільськогосподарської продукції у кількості 19 000 кг.

На виконання такої заявки позивачем були складені видаткова накладна № 142 від 09.10.2019 на поставку залишку товару у кількості 18,355 т загальною вартістю 482 002,22 грн та рахунок-фактура № 156 від 09.10.2019 до неї, а також передано вказаний у зазначених документах товар, проте відповідач, отримавши насіння соняшника «Меркурій» в кількості 18 355 кг, не сплатив його вартість.

Судом встановлено, що видаткова накладна № 142 від 09.10.2019 відповідачем не підписана. При цьому матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що відповідач повернув залишок товару у кількості 18,355 т позивачу зі зберігання.

Відповідач, заперечуючи проти обґрунтованості заявлених позовних вимог, зазначав, що у травні 2019 року сторони в усній формі дійшли згоди про те, що залишок непереданої відповідачу сільськогосподарської продукції у кількості 60 575 кг (42 200 кг - товар, що був повернутий зі зберігання позивачу; 18 355 кг - спірний товар) позивач залишить для власних потреб. Відповідач вказував, що позивач безпідставно стверджує про передання ним відповідачу товару у кількості 18 355 кг. Відповідач наполягав, що сторони дійшли згоди про залишення вказаного спірного товару позивачем для власних потреб, вказаний товар на момент подання відзиву до суду перебуває на зберіганні у відповідача, проте ним не приймався, заявок на його поставку відповідач не погоджував, а тому вимоги про оплату вказаного товару є безпідставними.

Розглядаючи даний спір та вирішуючи його по суті, оцінюючи правомірність вимог позивача та обґрунтованість заперечень відповідача суд керувався таким.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 713 Цивільного кодексу України за договором контрактації сільськогосподарської продукції виробник сільськогосподарської продукції зобов`язується виробити визначену договором сільськогосподарську продукцію і передати її у власність заготівельникові (контрактанту) або визначеному ним одержувачеві, а заготівельник зобов`язується прийняти цю продукцію та оплатити її за встановленими цінами відповідно до умов договору. До договору контрактації застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приписами ст.ст. 691-693 Цивільного кодексу України на покупця покладений обов`язок оплатити придбаний ним товар.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 7 вказаної статті, не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Водночас суд зазначає, що приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України на кожну із сторін покладений обов`язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами, як письмові, речові електронні докази.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України).

Крім того, докази, надані стороною спору на підтвердження своїх вимог або заперечень, повинні відповідати критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності, встановленим ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України.

Так, положеннями ст. 76 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України допустимість доказів полягає в тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 78 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У порушення наведених приписів процесуального законодавства позивач не надав суду жодного належного, допустимого, достатнього та достовірного доказу на підтвердження того, що:

- по-перше, відповідач повернув позивачу зі зберігання спірний залишок насіння соняшника «Меркурій» у кількості 18 355 кг (адже за умовами укладених сторонами спору договорів про поставку та зберігання, для того, щоб позивач мав можливість поставити насіння соняшника відповідачу, він спочатку повинен був забрати таке насіння з відповідального зберігання у відповідача за актами про повернення зі зберігання);

- по-друге, позивач передав (поставив) вказаний залишок насіння соняшника «Меркурій» у кількості 18 355 кг відповідачу (припускаючи можливість підписання між сторонами видаткових накладних про передання товару відповідачу без підписання актів про повернення насіння з відповідального зберігання з огляду на те, що таке насіння зберігалось на складах відповідача).

Отже, позивач не довів наявність обставин, які зумовлюють виникнення у відповідача обов`язку оплатити спірний товар.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на позивача та відшкодуванню за рахунок відповідачів не підлягають.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення підписано 13.07.2020.

Суддя О.Г. Удалова