ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2020 Справа № 917/27/20

за позовною заявою Фізичної особи-підприємця Дементія Анатолія Федоровича, АДРЕСА_1 ,

до 1. Гадяцької міської ради, 37300, Полтавська обл., м. Гадяч, вул. Лесі Українки, буд. 3,

2. Міського комунального підприємства "Комунсервіс", вул. Шевченка, буд. 17, м. Гадяч, 37300,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: 1. ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 ,

2. ОСОБА_2 , АДРЕСА_3 ,

про стягнення 900 297,06 грн.

Суддя Мацко О.С.

Секретар судового засідання Гуйван Д.П.

Представники:

від позивача: Дементій А.Ф., Сергієнко В.І.

від відповідача 1: Максименко П.І.

від відповідача 2: Ємець М.О.

від третіх осіб: відсутні

Суть спору: розглядається позовна заява Фізичної особи-підприємця Дементія Анатолія Федоровича до Гадяцької міської ради та Міського комунального підприємства «Комунсервіс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення 900 297,06 грн., з яких 749 600,00 грн. - неодержаний прибуток (втрачена вигода) за договорами про надання послуг № 1 від 10.03.2017 р. та № 2 від 10.03.2017 р., 149 920 грн. - штраф за порушення умов вказаних договорів, 777,06 грн. - комісія за здійснення банківських операцій по сплаті штрафу.

Ухвалою від 13.01.2020р. відкрито провадження у даній справі. 30.01.2020 року від Гадяцької міської ради на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву № 04-10/68 від 28.01.2020 р. 30.01.2020 року Міським комунальним підприємством «Комунсервіс» також подано відзив № 20 від 28.01.2020 р. (вх. № 1195 від 30.01.2020 р.). У відзивах відповідачі проти позову заперечують.

03.02.2020 р. до суду надійшли пояснення третіх осіб - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , згідно яких підтверджено факт укладення та невиконання договорів №1 та №2 від 10.03.2017р., сплату позивачем на користь третіх осіб штрафних санкцій.

17.02.2020 року та 18.02.2020 року від позивача надійшли відповіді на відзиви Міського комунального підприємства «Комунсервіс» та Гадяцької міської ради відповідно (а.с.172-210).

Ухвалою від 12.03.2020р. закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті. Розгляд справи по суті неодноразово відкладався у зв"язку з неявкою сторін та задовленням клопотань про відкладення розгляду справи. У судове засідання 09.07.2020р. з"явилися представники сторін, позивач підтримує позовні вимоги, надав клопотання про залучення доказів понесених витрат на професійну правничу допомогу (вх.№7250 від 09.07.2020р.); відповідачі проти позову заперечують. Треті особи у судове засідання не з"явилися, про час і місце його проведення повідомлялися належним чином, їх явка обов"язковою не визнавалася.

У засіданні 09.07.2020р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Обставини справи, встановлені судом:

01.02.2017р. між позивачем та відповідачем-2 (МКП "Комунсервіс") було укладено договір про надання послуг №7, за умовами якого:

- у порядку та на умовах, визначених цим Договором, Виконавець (позивач) зобов"язався за завданням Замовника (відповідач-2) протягом визначеного у договорі строку надавати за плату настуні послуги: вилов безпритульних бродячих тварин з метою регуляції їх чисельності для попередження виникнення та боротьби з епізоотіями на території замовника - м.Гадяч, а Замовник зобов"язується оплачувати надані послуги (п.1.1 договору);

- Строк дії починає свій перебіг у момент, визначений у п.6.1 договору - з моменту його підписання та скріплення печатками - та закінчується 31.12.2017р.;

- вартість вилову 1 собаки - 700 грн. без ПДВ за голову; за надання передбачених договором послуг замовник виплачує виконавцю 21 000,00 грн. без ПДВ протягом 2017 року шляхом перерахуваня коштів на рахунок Виконавця;

- Здавання послуг виконавцем та прийняття їх результатів замовником оформлюється атком приймання-передачі наданих послуг, який підписується повноважними представниками сторін протягом 3 робочих днів після фактичного надання послуг;

- підписання Акта приймання-передачі наданих послуг представником замовника є підтвердженням відсутності претензій з його боку (розд.3 договору);

- Права та обов"язки сторін за договором передбачені розд.2 договору, зокрема, замовник зобов`язаний приймати від виконавця результати надання послуг шляхом підписання актів приймання-передачі наданих послуг, якщо надані послуги відповідають умовам договору і оплачувати їх в розмірах і строк, передбачених договором (копія договор - арк..справи 28-29). За додатковою угодою №1 від 20.02.2017р., п.3.1 договору викладено у наступній редакції: «Оплата послуг з вилову та карантинної перетримки безпритульних тварин (собак) складає 700,00 грн. без ПДВ за голову та здійснюється згідно «Розрахунку вартості з надання послуг з вилову та карантинної перетримки однієї безпритульної тварини (собаки) протягом 21 дня на майданчику», який є невід"ємною частиною договору» (копія - арк..справи 30-32)

В подальшому, позивач двічі отримав від відповідача-2 письмові завдання - провести відлов бездоглядних тварин (собак)у районі міських шкіл та районі «великого круга» (пл.Миру), що було ним зроблено, що не заперечується відповідачем -2 та підтверджується Актами прийому-передачі наданих послуг №1 від 21.02.2017р. на суму 9800,00 грн. та №2 від 19.05.2017р. на суму 11 200,00 грн. (арк.справи 35,36).

Собаки пройшли ветеринарний огляд та пройшли карантинну перетримку у вольєрах, які належать позивачу та розташовані за місцем його проживання у с.Вельбівка. Як вказує позивач, він ніколи не мав наміру набувати право власності на безпритульних собак, тому після спливу терміну карантинної перетримки (і ще до закінчення цього терміну) він звертався до начальника МКП «Комунсервіс», голови Гадяцької міської ради з заявами про визначення подальшої долі тварин.; також позивач звертався до депутатів Гадяцької міської ради та міського голови під час 23 сесії з проханням вирішити це питання, однак відповіді з конкретними пропозиціями щодо залагодження питання не отримав. Вказане підтверджується численними доказами, доданими до позовної заяви та не заперечується і самими відповідачами (листування сторін, звернення та пропозиції позивача стосовно подальшої долі безпритульних собак, в т.ч. відеозапис виступу на сесії Гадяцької міської ради - у матер.справи). Однак, як вказує позивач, Гадяцька міська рада, як і МКП "Комунсервіс" забирати тварин та розпоряджатися ними відмовилися; внаслідок подальших

зусиль позивача, собак поступово вдалося прилаштувати до людей, які погодилися забрати їх до себе.

Проте, як вказує позивач, внаслідок протиправних дій відповідачів, в т.ч. й відповідача -1, у власність якого в силу приписів ст.341 ЦК України перейшли бездоглядні тварини (собаки), ним були понесені значні збитки. Так, позивач надає суду договори про надання послуг №1 від 10.03.2017р. та №2 від 10.03.2017р., укладені ним з фізичними особами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно - третіми особами у даній справі (копії договорів - арк..справи 20-23). За умовами даних договорів, виконавець - Позивач - зобов"язується протягом визначеного у договорі строку надавати послуги з утримання та навчання собак, а замовники зобов"язуються оплачувати надані послуги. Так, згідно договору №1, виконавець зобов"язаний здійснити утримання 10 собак у період з 1 червня 2017р. до 1 жовтня 2017р.; при неможливості в передбачений договором строк негайно повідомити про це замовника; вартість послуг за цим договором визначена у сумі 261 000,00 грн., а також передбачено, що у випадку порушення цього договору сторона, що порушила договір, сплачує іншій стороні неустойку (штраф) у розмірі 20%. За договором №2, передбачено утримання 31 собаки у період з 5 жовтня 2017р. по 05.05.2018р., загальна сума договору - 488 600,00 грн., умови відповідальності - аналогічні з договором №1. Обома договорами передбачено, що позовна давність визначається додатковою угодою, яка обов"язково складається при розірванні чи порушенні цього договору (п.4.4 договорів).

Як вказує позивач, через те, що його вольєри були зайняті безпритульними собаками, яких відмовилися забирати відповідачі, він не зміг виконати зобов"язання за договорами про надання послуг, у зв"язку з чим поніс такі збитки:

- неодержаний прибуток (втрачена вигода) у розмірі 261 000,00 грн.+488 600,00 грн.;

- додаткові витрати - штрафні санкції у вигляді 20% штрафу від суми договорів про надання послуг, укладених з третіми особами, у розмірі 52 200,00 грн. + 97 720,00 грн., а також комісії банку за здійснення банківських операцій по сплаті неустойки у розмірі 91,00 грн.+686,06 грн.

У підтвердження сплати неустойки та банківських комісій позивач надає копії квитанцій (а.с.24-25).

Саме ці суми (загалом - 900 297,06 грн.) позивач просить стягнути з відповідачів солідарно. Правовими підставами позову зазначає ст.ст.340-341, 541-543,948,1190 ЦК України, ст.ст.20,23-24,47,147,173-174,196,216,224-227 ГК України, ст.ст.15,19 Закону України "Про звернення громадян", ст.ст.1,24 Закону України "Про захист тварин від жорстокого поводження", ст.ст.16,26,42, 52 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" і ін.

Відповідач-1 проти позову заперечує, посилаючись на те, що між ним та позивачем взагалі відсутні будь-які правовідносини; відповідачем -1 не вчинялися будь-які дії чи бездіяльність, які могли б завдати збитків позивачу; обов"язок забирати бездоглядних тварин для відповідача-1 не встановлений.

Відповідач -2 проти позову заперечує, оскільки умови укладеного між ним та позивачем договору про надання послуг виконані в повному обсязі. Крім того, обидва відповідачі наполягають на тому, що дії позивача мають умисний характер та спрямовані на заволодіння грошовими коштами територіальної громади м.Гадяч, та повідомляють про звернення до правоохоронних органів з заявами про проведення відповідної перевіркиза ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 КК України (арк.справи 157,158).

Суд, заслухавши представників сторін та дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з наступних підстав:

Відповідно до частини 1 статті Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

Згідно із п.8 ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно з положеннями частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України).

Необхідною умовою для стягнення шкоди, завданої внаслідок неправомірних рішень органу місцевого самоврядування, є факт неправомірних дій цього органу чи його посадових або службових осіб, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. У разі відсутності хоча б одного з наведених елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Стаття 224 ГК України передбачає, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ст..225 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною;

неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною;

матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків, господарський суд перш за все повинен з"ясувати правові підстави покладення на особу майнової відповідальності. При цьому слід розрізняти обов"язок боржника відшкодувати збитки, завдані невиконанням чи неналежним виконаннямзобов"язання, що випливає з договору (ст.623 ЦК ), від позадоговірної шкоди (глава 82 ЦК). Зазначене розмежування підстав відповідальності має значення, оскільки збитки, заподіяні невиконанням договірних зобов"язань, повинен відшкодувати контрагент за договором, а позадоговірну шкоду відшкодовує особа, яка її завдала (у даному випадку позивач вважає, що збитки завдані йому спільно обома відповідачами, тож має місце солідарна відповідальність).

Проте в усіх випадках застосування цивільно-правової відповідальності можливе лише при наявності передбачених законом умов. Їх сукупність утворює склад цивільного правопорушення, який є підставою цивільно-правової відповідальності. Склад цивільного правопорушення, визначений законом для настання відповідальності у формі відшкодування збитків, утворюють наступні елементи: суб`єкт, об`єкт, об`єктивна та суб`єктивна сторона. Суб`єктом є боржник; об`єктом - правовідносини по зобов`язаннях; об`єктивною стороною - наявність збитків у майновій сфері кредитора, протиправна поведінка у вигляді невиконання або неналежного виконання боржником свого зобов`язання, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника і збитками; суб`єктивну сторону цивільного правопорушення складає вина, яка представляє собою психічне відношення особи до своєї протиправної поведінки і її наслідків.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає, тобто для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Виключенням є тільки спеціальна норма статті 1173 ЦК України, яка передбачає відшкодування шкоди незалежно від вини державного органу та його посадової або службової особи.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

При цьому, саме на позивача покладено обов`язок доведення факту протиправної поведінки, розміру завданої шкоди та прямого причинного зв`язку між порушенням зобов`язання та шкодою.

Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. При цьому пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення. У обгрунтування сум упущеної вигоди позивач посилається на положення договорів, укладених між ним та третіми особами, вартість послуг за якими визначена у сумі 261 000,00 грн. та 488 600,00 грн., а також встановлена відповідальність у вигляді неустойки, що обчислюється у відсотковому відношення до суми договорів, при цьому жодних доказів у підтвердження обгрунтованості та адекватності цих сум позивач не надає.

У даному випадку суд вважає, що позивачем не доведено наявність у діях відповідачів складу цивільного правопорушення, що, як зазначено вище, є обов"язковою умовою для настання відповідальності, а саме: відшкодування збитків. Так, суд погоджується з Відповідачем-2 у тому, що ним виконані умови укладеного з позивачем договору про надання послуг; договором не було передбачено обов"язку КП «Комунсервіс» забрати собак після завершення карантинної перетримки, і жоден законодавчий акт також не покладає на підприємство такий обов"язок. Посилання позивача на приписи законодавства, що регулюють правовідносини за договором зберігання, суд оцінює критично, так як такий договір між сторонами не укладався.

Що стосується відповідача -1: так, дійсно, аналіз приписів чинного законодавства, на яке посилається позивач, зокрема, ст.24 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження», ст.341 ЦК України дає підстави стверджувати, що бездоглядні домашні тварини є власністю територіальної громади. Проте у даному випадку позивачем не доведено протиправність поведінки відповідача-1, оскільки у останнього не виникало обов"язку забрати собак від позивача після закінчення строку дії договору, укладеного між позивачем та КП «Комунсервіс».

Крім того, суд відзначає наступне: договір між позивачем та відповідачем-2 про надання послуг з вилову та перетримки безпритульних тварин було укладено 01.02.2017р., перший акт прийому-передачі наданих послуг про вилов та направлення на перетримку тварин складений 21.02.2017р. У позовній заяві позивач вказує, що ще перед укладенням договору він неодноразово зустрічався з керівником КП «Комунсервіс» та посадовими особами Гадяцької міської ради та обговорював з ними те, що він не збирається набувати право власності на бездоглядних тварин; представники відповідачів у засіданні також надали пояснення, згідно яких вони спілкувалися з позивачем перед укладенням договору, розуміли, що він не забирає тварин назавжди, а надає тільки послуги по ветобробці та перетримці, і позивач при цьому також усвідомлював, що відповідачі не забиратимуть тварин собі (у них відсутній спеціальний транспорт, персонал і т.д.). Усвідомлюючи всі пов"язані з цим ризики, позивач все ж уклав 10.03.2017р. договори про надання послуг з третіми особами, у яких передбачалися значні штрафи за порушення договірних умов.

Тобто, усвідомлюючи, що є ризик неможливості виконання договорів №1 та №2 від 10.03.2017р., позивач не вчинив жодних дій, спрямованих на зменшення власних очікуваних збитків (не звертався до третіх осіб з клопотаннями про зменшення розміру неустойки, відтермінування строку навчання та утримання собак і т.д.), натомість уклав з обома контрагентами додаткові угоди про зміну позовної давності щодо неустойки та зобов"язання до кінця 2019р. виплатити суми неустойки у розмірі 20% від суми кожного з договорів (копії додаткових угод від 20.05.2017р. та від 17.09.2017р. - арк..справи 39,50).

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що якщо кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується (наприклад, постанова ВС від 26.02.2020р. №914/263/19).

Стверджуючи про те, що усі вольєри станом на 01.06.2017р. були зайняті, що унеможливило виконання договору з ОСОБА_1 , позивач не надає доказів того, що станом на цей час у нього безпритульними тваринами, виловленими на виконання умов договору з МКП "Комунсервіс" були зайняті усі 30 вольєрів, що перешкодило виконанню зобов"язання за договором про утримання та навчання 10 собак за договором №1 від 10.03.2017р.

Відповідно до вимог статей 13, 74 Господарського процесуального кодексу України на позивача покладений обов`язок доведення обставин щодо наявності правових підстав для застосування до відповідача заходів цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування збитків, зокрема щодо наявності неправомірної поведінки з боку відповідача. У даному випадку суд вважає, що позивачем не доведено суду протиправності дій відповідачів та причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідачів та понесенням збитків позивачем, а відтак - обставини справи у їх сукупності свідчать про необґрунтованість заявлених позивачем вимог. Посилання позивача на те, що відповідачем -1 - Гадяцькою міською радою - при розгляді його звернень неодноразово порушувався Закон України «Про звернення громадян», не є підставою для задоволення даного позову.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З урахуванням положень ст.129 ГПК України, у зв"язку з відмовою у задвооленні позовних вимог, судові витрати покладаються на позивача в повному обсязі.

Керуючись статтями 232-233,237-238,240 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку та строки, передбачені статтями 256,257 ГПК України (з урахуванням п.17.5 Перехідних положень ГПК України та ч.4 розд.Х ГПК України).

Повне рішення складено 14.07.2020р.

Суддя О.С.Мацко