ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13.07.2020 Справа № 905/822/20

Господарський суд Донецької області у складі судді Зекунова Е.В., за участю секретаря судового засідання Новікової К.Ю., розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія Аско-Донбас Північний" про стягнення 19 639,20 грн.,-

За участю представників сторін:

від позивача - не зявився;

від відповідача - Богданов Є.В. (за ордером)

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Провідна" звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія Аско-Донбас Північний" про стягнення 19 639,20 грн., з яких: страхове відшкодування в порядку регресу в розмірі 15 905,84 грн., пеня в розмірі 3 091,41 грн., інфляційне нарахування на суму боргу у розмірі 303,79 грн., 3% річних у розмірі 338,16 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на виплату страхового відшкодування в розмірі 15 905,84 грн. на підставі укладеного між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Провідна" договору добровільного страхування наземних транспортних засобів від 10.02.2019, оскільки в результаті ДТП, яка сталася 13.04.2019, забезпечений транспортний засіб "TOYOTA C-HR", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 зазнав механічних пошкоджень.

Цивільно-правова відповідальність винної у ДТП особи ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом "SKODA FABIA" державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , застрахована у відповідача, згідно полісу № АМ/ 6131065. Позивач набув в порядку регресу право вимоги до відповідача, як до особи, відповідальної за завдану шкоду та звернувся з позовом про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 15 905,84 грн., пені в розмірі 3 091,41 грн., інфляційних нарахувань на суму боргу у розмірі 303,79 грн., 3% річних у розмірі 338,16 грн.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 25.05.2020 відкрито провадження у справі №905/822/20 за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання призначено на 15.06.2020.

10.06.2020 до канцелярії Господарського суду Донецької області від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі останнього.

12.06.2020 до канцелярії Господарського суду Донецької області від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на недоліки в оформленні повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротоколу), що, на його думку, унеможливлює сплату відповідачем коштів на його користь.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 15.06.2020 відкладено розгляд справи на 13.07.2020.

22.06.2020 до канцелярії Господарського суду Донецької області від представника позивача надійшла відповідь відзив на позовну заяву, в якій останній проти доводів представника відповідача, викладених у відзиві заперечував та посилаючись на ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" зазначив, що у своєму відзиві відповідач не навів законних та обґрунтованих підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування. На його посилання щодо відмови у виплаті страхового відшкодування з підстав неналежного оформлення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротоколу), позивач зазначив, що ПрАТ "Страхова компанія Аско-Донбас Північний" листом №835 від 13.08.2019 повідомило ПрАТ "Страхова компанія Провідна" про відмову у виплаті страхового відшкодування з цих підстав, однак, не здійснило жодних дій спрямованих на усунення цих неточностей. Крім того, у своїй відповіді на відзив, представник позивача зауважив, що згідно пункту 14 Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротоколу) водій транспортного засобу "В" - ОСОБА_1 свою вину визнав, що підтверджується підписом водія ОСОБА_1

30.06.2020 до канцелярії Господарського суду Донецької області від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі останнього.

У судове засідання 13.07.2020 з`явився представник відповідача, представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Статтями 42 та 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. Учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

З огляду на вищевикладене, господарський суд розглядає справу в порядку ст.ст.80, 178 ГПК України за наявними в ній матеріалами.

Згідно ст. 222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового засідання здійснювалось за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

06.02.2019 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Провідна" та ОСОБА_4 було укладено договір №06/0689006/1046/19 добровільного страхування наземних транспортних засобів, предметом якого є страхування транспортного засобу "TOYOTA C-HR", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . Строк дії договору з 00:00 год. 10.02.2019 до 24:00 год. 09.02.2019.

13.04.2019 о 19 годині 20 хвилин, в м.Києві, по вул.Еспланадна 4-6, сталася дорожньо-транспортна подія за участю автомобіля "TOYOTA C-HR", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля "SKODA FABIA" державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 що підтверджується повідомленням про дорожньо - транспортну пригоду (європротокол), копія якого наявна в матеріалах справи. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

На момент ДТП автомобіль "TOYOTA C-HR" був застрахований Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Провідна" згідно з договором №06/0689006/1046/19 добровільного страхування наземних транспортних засобів від 06.02.2019.

15.04.2019 страхувальник звернулася до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" із заявою про факт настання події № для виплати страхового відшкодування.

Товариством з обмеженою відповідальністю "ВіДі Автострада" виставлені рахунки на ремонт транспортного засобу "TOYOTA C-HR", державний реєстраційний номер CE6562BM №ВДиС -0020570 від 23.04.2019 на суму 13 194,73 грн. та №ВДиС-0024203 від 15.05.2019 на суму 2 711,11 грн.

Відповідно до страхового акту № від 26.04.2019 та страхового акту 2 № від 17.05.2019, позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 13 194,73 грн., та 2 711,11 грн. що підтверджується платіжними дорученнями №016335 від 02.05.2019 та №018900 від 20.05.2019.

05.07.2019 позивач звернувся до відповідача із заявою про відшкодування шкоди в порядку регресу/суброгації, однак листом №835 від 13.08.2019 року Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія Аско-Донбас Північний" відмовило позивачу у відшкодуванні шкоди в порядку регресу/суброгації.

Оскільки дана претензія була отримана відповідачем та залишена без задоволення, позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 19 639,20 грн., з яких: страхове відшкодування в порядку регресу в розмірі 15 905,84 грн., пеня в розмірі 3 091,41 грн., інфляційне нарахування на суму боргу у розмірі 303,79 грн., 3% річних у розмірі 338,16 грн.

Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів" страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 вказаного Закону, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:

1) у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик не може оцінити її розмір, виплата страхового відшкодування здійснюється у розмірі заподіяної шкоди, оціненої страховиком. Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи, якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоду про розмір страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна;

2) у разі не визнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 вказаного Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійснені страхового відшкодування (регламентної виплати).

Позивачем платіжними дорученнями №016335 від 02.05.2019 та №018900 від 20.05.2019, копії яких наявні в матеріалах справи, здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 13 194,73 грн., та доплату страхового відшкодування в розмірі 2 711,11 грн., на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "ВіДі Автострада".

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника. Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок із відшкодування шкоди не виконала.

Таким чином, до позивача перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.01.2018 у справі №910/12500/17.

Відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Статтею 1192 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Матеріалами справи підтверджується, що цивільна відповідальність водія наземного транспортного засобу "SKODA FABIA" державний номерний номер НОМЕР_2 , з вини якого сталася ДТП, застрахована відповідачем згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії №АМ/6131065.

Статтею 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

У зв`язку з тим, що цивільно-правову відповідальність осіб, які на законній підставі користуються автомобілем "SKODA FABIA" застраховано відповідачем на підставі полісу №АМ/6131065, то саме відповідач зобов`язаний відшкодувати шкоду, заподіяну позивачу в межах ліміту відповідальності.

Відповідно до ч. 2 п. 12.1 статті 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

У відповідності до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/6131065 ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну складає 100 000,00 грн. та франшиза 0,00 грн.

За таких підстав, відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу в межах ліміту

відповідальності суму грошових коштів у розмірі 15 905,84 грн.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав: відсутності у позивача права на отримання страхового відшкодування, оскільки учасниками ДТП при складанні європротоколу допущені суттєві недоліки та не зазначено відомостей про водіїв транспортних засобів, а отже не виконана умова передбачена в п.33.2. ст.33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» стосовно згоди водіїв транспортних засобів щодо обставин скоєння ДТП. Вказані обставини, на думку відповідача, унеможливлюють сплату відповідачем коштів на користь позивача.

Суд не погоджується з твердженням відповідача щодо відсутності у позивача права на отримання страхового відшкодування з підстав неналежного оформлення водіями європротоколу з наступних підстав:

Відповідно до ст.33.2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання.

У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку.

Моторним (транспортним) страховим бюро України було встановлено відповідний зразок повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та за погодженням з Державною автомобільною інспекцією Міністерства внутрішніх справ України затверджено Інструкцію щодо заповнення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

Відповідно до вказаної вище Інструкції у європротоколі зазначаються фактична дата, час та місце настання дорожньо-транспортної пригоди, інформація про страхувальника згідно з даними полісу та інше. Виправлення у повідомленні категорично забороняються та замість зіпсованого бланку заповнюється інший.

Положеннями п.52 роз`яснень Моторного (транспортного) страхового бюро України розміщених на офіційному сайті за посиланням http://www.mtsbu.ua/files/20161228/anwers.pdf встановлено, що у випадку виявлення страховиком неточностей в Європротоколі, страховик має провести додаткове розслідування із залученням учасників ДТП та отриманням додаткових пояснень, та за результатами розслідування прийняти обґрунтоване рішення.

В матеріалах справи відсутні документи зі змісту яких вбачається, що відповідачем здійснено будь-які дії спрямовані на усунення неточностей в євро протоколі від 13.04.2019 року.

Разом з тим, наявний в матеріалах справи європротокол, складений обома учасниками ДТП не містить виправлень, у відповідних пунктах зазначено дату, час та місце дорожньо-транспортної пригоди, інформація про транспортний засіб А та Б, наявна схема ДТП.

Крім того, в п.14 європротоколу водієм транспортного засобу "SKODA FABIA" визнано вину у спричиненні шкоди транспортному засобу "TOYOTA C-HR" внаслідок вчинення ДТП. Також в п.15 європротоколу проставлено його підпис, що свідчить про згоду останнього з обставинами, викладеними в європротоколі.

Відповідно до статті 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за умови, що учасники дорожньо-транспортної пригоди скористалися правом спільно скласти повідомлення про цю пригоду відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

У зв`язку з тим, що між учасниками ДТП спільно складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, водій, винний у вчиненні ДТП, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

При цьому, наявність недоліків у європротоколі, зазначених відповідачем, не нівелює доказової сили вказаного документу, зважаючи на відмітки, вчинені учасниками в графі 12 "Обставини".

Крім того, сам лише факт складання та підписання обома учасниками ДТП повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротоколу), вказує на наявність у водіїв транспортних засобів згоди щодо обставин її скоєння.

Отже, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, складене учасниками ДТП відповідно до норм чинного законодавства, і є належним доказом вини особи, що скоїла ДТП.

Таким чином, суд за змістом європротоколу встановив обставини скоєння ДТП та особу, відповідальну за заподіяну шкоду.

Враховуючи вищенаведене, з урахуванням приписів чинного законодавства, суд приймає до уваги повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол) від 13.04.2019 як належний доказ вчинення дорожньо - транспортної пригоди, за участю транспортного засобу "TOYOTA C-HR", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля "SKODA FABIA" державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 та те, що винною особою у вказаній дорожньо-транспортній пригоді є водій транспортного засобу "SKODA FABIA" державний номерний номер НОМЕР_2 .

За таких обставин, з огляду на те, що позивач виплатив страхове відшкодування транспортного засобу "TOYOTA C-HR", державний номерний номер НОМЕР_1 , і у нього виникло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяну шкоду, тобто, у даному випадку до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія Аско-Донбас Північний", позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача суми страхового відшкодування в розмірі 15 905,84 грн. підлягають задоволенню.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню за період з 13.08.2019 по 27.04.2020 в сумі 3 091,41 грн.

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.

В силу статті 230 Господарського процесуального кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Разом з тим, згідно з п. 36.5. ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Таким чином, положення п. 36.5 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", не розповсюджуються на правовідносини між сторонами у даній справі, оскільки останні (сторони) є страховиками, а вказана норма встановлює обов`язок страховика сплатити саме на користь страхувальника (потерпілої особи) або ж вигодонабувача пеню в разі прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика.

Крім того, відповідно до ст. 992 Цивільного кодексу України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Таким чином, виходячи зі змісту норм ст. 992 Цивільного кодексу України та п. 36.5 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", право на стягнення пені у розмірі, встановленому законом або договором, належить лише страхувальнику або вигодонабувачу.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення пені в розмірі 3 091,41 грн. є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Крім того, позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України нараховано та пред`явлено до стягнення з відповідача 3% річних за період з 13.08.2019 по 27.04.2020 в розмірі 338,16 грн. та інфляційні втрати в розмірі 303.79 грн. за період з серпня 2019 року по березень 2020 року.

Виходячи з вимог частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

В силу приписів статей 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів.

Таким чином, грошовим зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтю 625 Цивільного кодексу України розміщено у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 Цивільного кодексу України. Отже, положення розділу І книги 5 Цивільного кодексу України поширюються як на договірні (підрозділ 1 розділу ІІІ книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5 Цивільного кодексу України).

Таким чином, дія статті 625 Цивільного кодексу України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України. Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17, від 16.05.2018 у справі № 14-16цс18.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних за період з 13.08.2019 по 27.04.2020, господарський суд дійшов висновку, що останній є арифметично невірним та зробив власний розрахунок, відповідно до якого сума 3% річних, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за вказаний період становить 338,18 грн.

Враховуючи, що згідно ст. 237 Господарського процесуального кодексу України суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, суд задовольняє позовні вимоги в заявлений позивачем сумі 338,16 грн.

Позивачем заявлено до стягнення інфляційні втрати в сумі 303.79 грн. за період з серпня 2019 року по березень 2020 року. Разом з тим, з наданого розрахунку інфляційних втрат вбачається, що позивачем встановлено борговий період з 13.08.2019 року по 27.04.2020.

За приписами ч.2 п.3.1 п.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань №14 від 17.12.2013 року (зі змінами та доповненнями) інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, базою для нарахування є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями та яка є існуючою на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні є прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція, дефляція.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат за визначений позивачем період, господарський суд дійшов висновку, що останній є методологічно та арифметично невірним. Так, позивач безпідставно збільшив період нарахування інфляційних втрат, оскільки, зважаючи на порядок формування індексу інфляції (впродовж усього календарного місяця та за цілий місяць) період нарахування має визначатися цілими місяцями, починаючи з місяця, наступного за місяцем у якому мав бути здійснений платіж.

Враховуючи, що позивачем датою початку розрахунку визначено 13.07.2020, нарахування інфляційних втрат за цілий місяць повинно здійснюватися з наступного місяця за місяцем у якому мав бути здійснений платіж, а отже не з серпня 2019 року, а з вересня 2019 року відповідно.

Відповідно до здійсненого господарським судом власного розрахунку інфляційних втрат за період з вересня 2019 року по березень 2020 року, сума інфляційних втрат, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 319,87 грн.

Враховуючи, що згідно ст. 237 Господарського процесуального кодексу України суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, суд задовольняє позовні вимоги в заявлений позивачем сумі 303.79 грн.

Відповідно до ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з п.4 ч.3 ст.129 Конституції України та статями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши умови договору, надавши відповідну юридичну оцінку всім доказам на які посилається позивач та відповідач, як на підставу своїх вимог та заперечень, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 12, 13, 42, 46, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 236-241, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

В И Р I Ш И В:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія Аско-Донбас Північний" про стягнення 19 639,20 грн. - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія Аско-Донбас Північний" (84205, Донецька область, м.Дружківка, вул.Соборна, буд.37, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" (03049, м.Київ, Солом`янський район, просп.Повітрофлотський, буд. 25, ) кошти в розмірі 15 905,84 грн., 3 % річних в розмірі 338,16 грн., інфляційні втрати в розмірі 303,79 грн. та судовий збір у розмірі 1 771,12 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення прийняте у нарадчій кімнаті, його вступну та резолютивну частини проголошено у судовому засіданні 13 липня 2020 року.

Повний текст рішення складено та підписано 14 липня 2020 року.

Рішення Господарського суду Донецької області набирає законної сили за правилами, встановленими статтею 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду в порядку, передбаченому главою 1 розділу ІV Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Е.В. Зекунов