Господарський суд міста Києва у складі судді Нечая О.В., за участю секретаря судового засідання Яценко Я.М., розглянувши у судовому засіданні
заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Люкс країна"
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Люкс країна"
до Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Буковина"
про стягнення заборгованості, пені і 3% річних за невиконання умов договору в загальному розмірі 6 371 961,84 грн
Представники сторін:
від відповідача: не з`явились.
До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Люкс країна" (далі - позивач) до Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Буковина" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості, пені і 3% річних за невиконання умов договору в загальному розмірі 6 188 636,54 грн, з яких 5 288 677,83 грн основного боргу, 825 095,43 грн пені та 74 863,28 грн 3% річних.
04.02.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивачем заявлено до стягнення з відповідача заборгованість в загальному розмірі 6 371 961,84 грн, з яких 5 288 677,83 грн основного боргу, 988 521,45 грн пені та 94 762,56 грн 3% річних, яка була прийнята судом до розгляду.
25.06.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про вирішення питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
15.07.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва надійшли письмові пояснення відповідача до заяви позивача про ухвалення додаткового рішення у справі, відповідно до яких відповідач просить суд відмовити позивачу в стягненні витрат, пов`язаних з розглядом справи, в розмірі 75 832,36 грн у повному обсязі.
У судове засідання 15.07.2020 з`явився представник позивача, представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце судового засідання відповідач був повідомлений належним чином, докази чого містяться у матеріалах справи, проте до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке мотивоване тим, що у представника відповідача - адвоката Семено М.В., станом на 15.07.2020, тривають симптоми респіраторного захворювання, у зв`язку з чим представник відповідача - адвокат Семено М.В. знаходиться на добровільній самоізоляції, відтак не може бути присутньою у судовому засіданні 15.07.2020.
Суд повторно наголошує, що у підготовчому засіданні 05.02.2020 брала участь інший повноважний представник відповідача - адвокат Лященко А.М., мотивованих причин неможливості прибуття якої у призначене судом засідання на 15.07.2020 відповідачем не наведено, як і неможливості забезпечення явки керівника відповідача в судове засідання в порядку самопредставництва юридичної особи.
Явка представників сторін у судове засідання 15.07.2020 обов`язковою судом не визнавалась.
Згідно з ч. 4 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Суд звертає увагу, що з аналогічних підстав представник відповідача - адвокат Семено М.В., з посиланням на симптоми респіраторного захворювання, зверталась до суду з клопотанням щодо відкладення розгляду справи в судовому засіданні з розгляду справи по суті, в задоволенні якого судом було відмовлено.
При цьому, з матеріалів справи вбачається, що представник відповідача - адвокат Семено М.В. 09.07.2020 подала до Господарського суду міста Києва клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та 10.07.2020 ознайомилась з матеріалами цієї справи, про що свідчить відповідна відмітка.
Таким чином, можна дійти висновку, що по-перше, представник відповідача - адвокат Семено М.В. обізнана з усіма обставинами справи, в тому числі заявою позивача про ухвалення додаткового рішення у цій справі; по-друге, відповідач у встановлений судом строк відреагував на заяву позивача щодо стягнення витрат, пов`язаних з розглядом справи, в розмірі 75 832,36 грн; по-третє, подання невмотивованих клопотань щодо відкладення розгляду справи з посиланням на симптоми респіраторного захворювання та фактичне прибуття в цей же період представника відповідача - адвоката Семено М.В. у приміщення Господарського суду міста Києва для ознайомлення з матеріалами справи, суд розцінює як зловживання вказаним представником своїми процесуальними правами, що, в силу положень ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, є неприпустимим.
З огляду на вищевикладене, судом залишено без задоволення клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, оскільки вказане клопотання є безпідставним.
Представник позивача у судовому засіданні 15.07.2020 підтримав заяву про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з розглядом справи, в розмірі 75 832,36 грн, просив суд її задовольнити.
Частинами 1, 3 статті 221 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно з ч. 3 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
За приписами частин 1, 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу, витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Частинами 1, 3 статті 124 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Суд встановив, що позивач, на виконання п. 9 ч. 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України, зазначив, що орієнтовний розмір витрат, які позивач очікує понести у зв`язку з розглядом справи, становить: 7 000,00 грн витрат на правничу допомогу із досудової підготовки справи, складання і подання позовної заяви до суду; 1 700,00 грн за кожне судове засідання, в якому братиме участь адвокат; 61 886,36 грн гонорар адвоката.
Згідно зі статтею 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Разом із тим, згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;
3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Разом із тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 цього Кодексу).
За змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
Суд зазначає, що у розумінні положень частин 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.
Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Разом із тим, частиною 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку (дії/бездіяльність) обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
У постанові Верховного Суду від 25.07.2019 у справі № 904/66/18 зазначено, що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України.
Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5 - 7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами 5 - 7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
З матеріалів справи вбачається, що 20.06.2018 між позивачем (клієнт) та адвокатом Солошенком С.В. було укладено Договір про надання правничої допомоги № 02-06/18 (далі - Договір №02-06/18), відповідно до п. 1.1 якого адвокат зобов`язується здійснювати захист, представництво інтересів клієнта та надавати інші види правової допомоги клієнту в обсязі, на умовах і в порядку, що визначені цим договором, Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" та іншими нормами чинного законодавства України, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, за цим Договором.
Заперечення відповідача стосовно того, що послуги за Договором № 02-06/18 були надані адвокатом Солошенком С.В. щодо захисту прав та законних інтересів клієнта внаслідок неналежного виконання іншим контрагентом договірних зобов`язань - ТОВ "Дельта Актив Груп" повністю спростовуються умовами укладеної між позивачем та адвокатом Солошенком С.В. Додаткової угоди № 4 від 05.12.2019 до Договору № 02-06/18, відповідно до пункту 1 якої сторони дійшли згоди щодо надання адвокатом Солошенком С.В. правової допомоги зі складання і подання до Господарського суду міста Києва позовної заяви про стягнення грошових коштів за невиконання відповідачем зобов`язань за Договором.
У пунктах 2, 3 Додаткової угоди № 4 від 05.12.2019 до Договору № 02-06/18 сторони погодили вартість послуг (вартість послуг адвокатом за Договором повністю узгоджується з наданим позивачем орієнтовним (попереднім) розрахунком суми судових витрат) та порядок оплати гонорару.
Судом також враховано, що адвокат Солошенко С.В. брав участь у всіх судових засіданнях, призначених судом, а також подавав від імені та в інтересах позивача всі заяви по суті справи, а також заяви з процесуальних питань, клопотання тощо.
Відповідно до наданого позивачем Звіту про надання правової (правничої) допомоги за Договором №02-06/18 від 24.06.2020 (далі - Звіт від 24.06.2020), який підписний та скріплений печатками адвоката Солошенка С.В. та позивача, сторони погодили, що адвокатом Солошенком С.В. були виконані роботи за Договором № 02-06/18 (назва послуг (вид робіт), тривалість виконання робіт (надання послуг), вартість кожного виду робіт вказано у Звіті від 24.06.2020), всього за Звітом від 24.06.2020 вартість виконаних адвокатом Солошенком С.В. робіт складає 75 832,36 грн, з яких 7 000,00 грн досудова підготовка матеріалів; 146,00 грн витрат на отримання витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; 6 800,00 грн за участь у судових засіданнях (4 х 1 700,00 грн); 61 886,36 грн гонорар.
Крім того, відповідно до наявного в матеріалах справи Акту № 1 приймання-передачі наданих послуг за Додатковою угодою № 4 від 05.12.2019 до Договору № 02-06/18 від 24.06.2020, який підписаний позивачем та адвокатом Солошенком С.В. та скріплений їхніми печатками, адвокат надав клієнту правничу допомогу, визначену в указаній Додатковій угоді до Договору № 02-06/18, наведену у Звіті від 24.06.2020, а клієнт прийняв надану адвокатом правничу допомогу та зобов`язався її оплатити; деталізований перелік послуг, наданих адвокатом, наведений у Звіті від 24.06.2020, загальна вартість послуг адвоката складає 75 832,36 грн, яку позивач зобов`язується сплатити на рахунок адвоката протягом трьох банківських днів з дня підписання цього Акту і Звіту від 24.06.2020.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є:
- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Аналогічної правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.
З підстав, викладених вище, судом відхилено доводи відповідача щодо неможливості стягнення гонорару адвоката у процентному відношенні від ціни позову.
При цьому, судом враховано, що відповідно до наданого позивачем Звіту від 24.06.2020 розмір гонорару адвоката Солошенка С.В. відповідає вищенаведеним критеріям дійсності, необхідності та розумності з урахуванням складності справи.
За висновком суду, беручи до уваги час на підготовку матеріалів до судового розгляду, складність юридичної кваліфікації правовідносин у справі, заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та ціною позову.
При цьому, суд зазначає, що за змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Відповідно до наявного в матеріалах справи платіжного доручення № 693 від 26.06.2020 позивачем було перераховано адвокату Солошенку С.В. грошові кошти в сумі 75 832,36 грн в рахунок оплати вартості наданих адвокатом послуг за Договором № 02-06/18.
Відтак, суд відхиляє як необґрунтовані посилання відповідача на завищення позивачем вартості наданих адвокатом Солошенком С.В. послуг за Договором № 02-06/18 з вище вказаних підстав.
Крім того, на підтвердження оплати вартості отримання витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивачем надано квитанції № 7950518 від 18.12.2019 на суму 73,00 грн та № 7950415 від 18.12.2019 на суму 73,00 грн.
Понесені позивачем витрати в розмірі 146,00 грн на отримання витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань судом визнано такими, що не пов`язані з вчиненням процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду, відтак такі витрати не можуть бути покладені на відповідача.
Таким чином, обґрунтованими, пов`язаними з розглядом цієї справи та документально підтвердженими є витрати позивача на професійну правничу допомогу адвоката в загальному розмірі 75 686,36 грн.
Відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись статтями 123, 129, 221, 240, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд
3. В іншій частині заяви відмовити.
4. Після набрання додатковим рішенням законної сили видати наказ.
Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини додаткового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного додаткового рішення.
Відповідно до пункту 4 розділу Х "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк на апеляційне оскарження, визначений статтею 256 Господарського процесуального кодексу України, продовжується на строк дії такого карантину.
Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на додаткове рішення подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Повне додаткове рішення складено 20.07.2020
Суддя О.В. Нечай