ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2020 року Справа № 913/475/18

Провадження №19/913/475/18

Господарський суд Луганської області у складі:

судді Тацій О.В.,

за участю секретаря судового засідання Сокрути Н.М.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження справу №913/475/18

за позовом Комунального підприємства «Лисичанськтепломережа» (вул. Тепла, 17, м. Лисичанськ, Луганська область, 93113, ідентифікаційний код 13401321)

до відповідача-1 - Лисичанського міського голови Шиліна Сергія Івановича (пр. Леніна, 102/78, м. Лисичанськ, Луганська область, 93113),

відповідача-2 - Лисичанської міської ради Луганської області (Луганська область, м. Лисичанськ, вул. ім. М. Грушевського, буд. 7, ідентифікаційний код 26522196),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ЛКСП Лисичанськводоканал (93106, Луганська обл., м. Лисичанськ, вул. ім. В. Сосюри, 168, ідентифікаційний код 03339851),

про визнання протиправним та скасування розпорядження міського голови №210 від 12.06.2018 року «Про проведення перевірки фінансово - господарської діяльності ЛКСП «Лисичанськводоканал» та КП «Лисичанськтепломережа»

Представники сторін по справі:

від позивача - Дядько Г .П. ,

від відповідача-1 - не з`явився,

від відповідача-2 - не з`явився,

від третьої особи - не з`явився,

Повноваження представників сторін по справі згідно протоколу судового засідання,

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Лисичанськтепломережа» звернулося до Господарського суду Луганської області з позовом до Лисичанського міського голови Шиліна Сергія Івановича про визнання протиправним та скасування розпорядження міського голови №210 від 12.06.2018 «Про проведення перевірки фінансово - господарської діяльності ЛКСП «Лисичанськводоканал» та КП «Лисичанськтепломережа».

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що розпорядження Лисичанського міського голови №210 від 12.06.2018 року «Про проведення перевірки фінансово - господарської діяльності ЛКСП «Лисичанськводоканал» та КП «Лисичанськтепломережа» є протиправним, винесенним з порушенням норм діючого законодавства з огляду на те, що вимоги органів місцевого самоврядування або їх посадових та службових осіб про надання первинних бухгалтерських документів, інших документів фінансово-господарської діяльності є дублюванням функцій відповідних органів державної влади, які наділені повноваженнями проводити подібні перевірки. При цьому, ні органами місцевого самоврядування, ні їх посадовцям таких повноважень ані Конституцію України, ані Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» та прийнятими відповідно до нього підзаконними актами не надано.

26.11.2018 року відповідач подав до суду відзив на позов, в якому просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Обгрунтовуючи свою позицію відповідач посилається на те, що в даному випадку, з огляду на положення розділу 6 Статуту та приписи ст. 17 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», Лисичанська міська рада та міський голова виступають як власники підприємства, а не контролюючі органи, а тому твердження позивача про те, що «вимоги органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб є дублюванням функцій відповідних органів державної влади» є хибними. Крім того, зазначає, що між міським головою та керівником підприємства було укладено контракт, відповідно до якого керівник підконтрольний міському голові та міський голова має право здійснювати контроль за діяльністю підприємства. У зв`язку з цим вважає, що розпорядження №210 від 12.06.2018 року винесене в межах наданих йому повноважень та без порушення нормативно-правових актів

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 24.10.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

20.11.2018 року від Лисичанського комунального спеціалізованого підприємства по видобутку, обробці, реалізації води та очищенню стоків «Лисичанськводоканал» через канцелярію суду надійшла заява №01/3334 від 16.11.2018, в якій заявник просить залучити його до участі у справі №913/475/18 у якості 3-ї особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 05.12.2018 року закрито провадження у справі №913/475/18 за позовом Комунального підприємства "Лисичанськтепломережа" до Лисичанського міського голови Шиліна Сергія Івановича про визнання протиправним та скасування розпорядження міського голови №210 від 12.06.2018 "Про проведення перевірки фінансово - господарської діяльності ЛКСП "Лисичанськводоканал" та КП "Лисичанськтепломережа" на підставі п.1 ч.1, ч.4 ст.231 ГПК України у зв`язку з тим, що спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 09.06.2020 року постановлено:

«Апеляційну скаргу Лисичанського міського голови Шиліна Сергія Івановича на ухвалу господарського суду Луганської області від 05.12.2018 у справі №913/475/18 задовольнити.

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Лисичанськтепломережа" на ухвалу господарського суду Луганської області від 05.12.2018 у справі №913/475/18 задовольнити.

Ухвалу господарського суду Луганської області від 05.12.2018 у справі № 913/475/18 скасувати.

Справу № 913/475/18 передати на розгляд до господарського суду Луганської області.»

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.06.2020 року, головуючою суддею у справі визначено суддю Тацій О.В.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 19.06.2020 року прийняти до розгляду справу №913/475/18 та здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 02.07.2020 року о 10 годині 20 хвилин.

Крім цього, даною ухвалою суду задоволено заяву ЛКСП «Лисичанськводоканал» та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ЛКСП Лисичанськводоканал (93106, Луганська обл., м. Лисичанськ, вул. ім. В. Сосюри, 168, ідентифікаційний код 03339851).

30.06.2020 року від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ЛКСП «Лисичанськводоканал» надійшла заява про відмову від позову за вх. №1579/20 від 30.06.2020 року, в якій зазначено, що ЛКСП «Лисичанськводоканал» відмовляється від позову на підставі ст. 191 ГПК України та просить закрити провадження у справі.

Зважаючи на подану заяву, суд бере до уваги наступні положення процесуального законодавства.

Згідно положень ч. 2 ст. 232 ГПК України, процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.

Статтею 170 ГПК України встановлено загальні вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення.

В силу приписів п.п. 5 та 7 ч. 1 ст. 170 ГПК України будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити підстави заяви (клопотання, заперечення), а також інші відомості, які вимагаються цим Кодексом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 191 ГПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Здійснивши аналіз змісту приписів ч. 1 ст. 191 ГПК України слід констатувати, що правом на відмову від позову наділений виключно позивач по справі. При цьому, третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, процесуальний закон таким правом не наділяє.

А тому звернення ЛКСП «Лисичанськводоканал» до суду з заявою про відмову від позову є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не ґрунтується на положеннях чинного законодавства.

Однак, представник ЛКСП «Лисичанськводоканал» звертаючись до суду з відповідною заявою вказаних положень закону не врахував, наслідком чого стало недотримання ним вимог п.п. 5 та 7 ч. 1 ст. 170 ГПК України, в силу яких заява має бути подана як належним суб`єктом, наділеним правоздатністю та процесуальною дієздатністю, так і містити посилання на належну і законну підставу її подання.

Суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду (ч. 4 ст. 170 ГПК України).

Таким чином, виходячи з приписів ст. 170 ГПК України, які у взаємозв`язку з приписами ст. 191 ГПК України, вимагають подання заяви про відмову від позову виключно позивачем по справі, враховуючи те, що ЛКСП «Лисичанськводоканал» не було враховано вищевказаних вимог закону та подано заяву про відмову від позову поза межами своєї процесуальної право-дієздатності (правосуб`єктності), тобто за відсутності права на її подання, суд дійшов висновку про повернення даної заяви без розгляду на підставі ч. 4 ст. 170 ГПК України як такої, що подана без додержання вимог, які вимагаються кодексом.

01.07.2020 року представник відповідача надіслав на електронну пошту суду заяву про відкладення розгляду справи за вх. №685/20.

Цього ж дня, від представника відповідача надійшла заява за вх. №686/20 від 01.07.2020 року, в якій відкликає подану раніше заяву про відкладення розгляду справи та просить суд розглянути справу без участі відповідача та його представника.

А тому, зважаючи на надходження від представника відповідача заяви про відкликання заяви за вх. №685/20 від 01.07.2020 року, суд вважає необхідним залишити її без розгляду.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 196 ГПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

02.07.2020 року у відкритому підготовчому засіданні представник позивача заявив усне клопотання про надання часу для підготовки документів про залучення Лисичанської міської ради у якості другого відповідача по справі, яке в подальшому виклала у письмовій формі та подала до канцелярії суду.

Дане клопотання було зареєстровано за вх. №1619/20 від 02.07.2020 року та долучено до матеріалів справи.

Розглядаючи заявлене у відкритому судовому засіданні представником позивача клопотання суд виходив наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 42 ГПК України, учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Згідно положень ч. 1 ст. 48 ГПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження залучити до участі у ній співвідповідача.

Таким чином, положеннями процесуального законодавства передбачено право позивача на подання суду клопотання про залучення до участі у справі співвідповідача.

За ч. 1 ст. 177 ГПК України, завданнями підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з`ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Згідно ч. 1 ст. 181 ГПК України, для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання.

За приписами п. 19 ч. 2 ст. 182 ГПК України, у підготовчому засіданні суд здійснює дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

В силу положень п. 3 ч. 2 ст. 183 ГПК України, суд відкладає підготовче засідання в межах визначеного цим Кодексом строку підготовчого провадження, зокрема, у випадку, коли питання, визначені частиною другою статті 182 цього Кодексу, не можуть бути розглянуті у даному підготовчому засіданні.

За таких обставин, за для забезпечення учасникам справи конституційного права на судовий захист та виконання завдань підготовчого провадження, виходячи з приписів статті 183 ГПК України, враховуючи неможливість розгляду у даному підготовчому засіданні питань, передбачених ч. 2 ст. 182 ГПК України, ставлячи за мету дотримання принципів господарського судочинства, у тому числі, рівності усіх учасників перед законом і судом та змагальності, зважаючи на необхідність надання учасникам справи можливості скористатися своїми процесуальними правами та обов`язками, передбаченими статтями 42, 46 ГПК України, зокрема, реалізацією позивачем свого права на подання суду клопотання про залучення до участі у справі співвідповідача, суд у відкритому підготовчосу засіданні у відповідності до ч.ч. 4, 5 ст. 233 ГПК України постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання від 02.07.2020 року, про задоволення клопотання позивача та відкладення підготовчого засідання в межах встановленого ГПК України строку на іншу дату.

Ухвалою повідомлення від 02.07.2020 року повідомлено учасників справи про відкладення підготовчого засідання у справі №913/475/18 на 16.07.2020 року о 10 год. 00 хв.

08.07.2020 року від позивача Комунального підприємства «Лисичанськтепломережа» через канцелярію суду надійшло клопотання, в якому просив:

- залучити до участі у справі у якості другого відповідача Лисичанську міську раду Луганської області (Луганська область, м. Лисичанськ, вул. ім. М. Грушевського, буд. 7, ідентифікаційний код 26522196).

Обгрунтовуючи дане клопотання позивач посилається на те, що згідно Статуту власником КП «Лисичанськтепломережа» є Лисичанська міська рада Луганської області, а також зазначає, що в силу приписів ст.ст. 12 та 17 ЗУ «Про місцеве самоврядування» система місцевого самоврядування включає, зокрема, територіальну громаду, міську раду та міського голову, який є головною посадовою особою територіальної громади.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 09.07.2020 року клопотання Комунального підприємства «Лисичанськтепломережа» про залучення співвідповідача у господарській справі №913/475/18 - задоволено, залучено до участі у справі у якості співвідповідача Лисичанську міську раду Луганської області (Луганська область, м. Лисичанськ, вул. ім. М. Грушевського, буд. 7, ідентифікаційний код 26522196), якого ухвалено повідомити про призначення підготовчого засідання на 16.07.2020 року о 10 год. 00 хв.

Учасники справи про дату, час і місце підготовчого засідання повідомлялися належним чином у порядку ст. 120 ГПК України шляхом направлення копій ухвал суду за їх адресами рекомендованими листами з повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Однак, відповідачі явку своїх уповноважених представників у підготовче засідання не забезпечили. При цьому, представник відповідача-1 звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, а відповідач-2 причини неявки суду не повідомив.

Представник позивача у відкритому підготовчому засіданні уточнень щодо заявлених позовних вимог не надала.

Крім того, протягом підготовчого засідання від сторони позивача не надійшло жодних додаткових доказів на підтвердження обставин, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги.

Разом з тим, представник позивача просила повторно відкласти проведення підготовчого засідання на іншу дату з метою надання заперечень проти позиції відповідача, яка може бути викладена у поданому відзиві на позовну заяву. Заяв та клопотань з приводу вирішення інших процесуальних питань від представника позивача не надійшло.

Позаяк, на момент проведення підготовчого засідання від сторони відповідача не надійшло жодних заперечень проти заявленого позову. При цьому, наявні у справі матеріали та заяви сторін по суті справи є достатніми для вирішення справи в даному судовому засіданні.

Також, суд відзначає, що відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 74 ГПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

У свою чергу суд зауважує, що в відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 80 ГПК України, учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Однак, як було встановлено вище сторона позивача мала можливість у встановлений процесуальним законом строк подати суду належні та достатні докази на підтвердження своїх позовних вимог. Разом з тим, протягом підготовчого засідання позивачем не було письмово повідомлено суд про неможливість подання відповідних додаткових доказів (у разі їх наявності) з зазначенням конкретних об`єктивних причин, які стали перешкодою для їх неподання та свідчать, у тому числі, про неможливість їх отримання.

При цьому, у встановленому ст. 81 ГПК України порядку позивачем не заявлялося клопотання про витребування доказів на підтвердження вищевикладених обставин справи.

За таких обставин, суд підтверджує факт ненадання позивачем по справі протягом підготовчого провадження жодних додаткових доказів. У свою чергу суд констатує, що відповідачем не було використано і процесуальних механізмів їх отримання, зокрема, шляхом звернення до суду з клопотанням про їх витребування.

А тому, враховуючи викладене, суд вважає необхідним відмовити представнику позивача у задоволенні клопотання про відкладення підготовчого засідання.

Більш того, суд звертає увагу на те, що, будучи належним чином повідомленим про підготовче засідання, відповідач-2 у підготовче засідання не з`явився, про поважні причини неможливості явки у підготовче засідання не повідомив, у зв`язку з чим суд на підставі приписів п. 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України вважає за можливе розлянути справу за його відсутності.

А тому, керуючись приписами п. 2 ч. 2 ст. 185 ГПК України, суд переходить до вирішення питання про можливість закриття провадження у справі за результатами підготовчого засідання.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, та оцінивши надані сторонами докази, господарський суд дійшов наступних висновків.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу приписів ст. 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю.

Засади організації та діяльності, правовий статус і відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначено ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні».

Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції чинній на момент видачі міським головою розпорядження №210 від 12.06.2018 року), сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно з ч. 1 ст. 78 ГК України, комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління.

Орган, до сфери управління якого входить комунальне унітарне підприємство, є представником власника - відповідної територіальної громади і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами.

Пунктом 1.3 Статуту КП «Лисичанськтепломережа», затвердженого наказом управління власності Лисичанської міської ради від 10.05.2018 року №67, визначено, що засновником підприємства є Лисичанська міська рада Луганської області (власник).

Підприємство є унітарним комунальним підприємством і має організаційно-правову форму комунального підприємства.

Власником підприємства є Лисичанська міська рада Луганської області (п.п. 3.1, 3.2 Статуту).

У відповідності до ч.ч. 1-2 ст. 65 ГК України, управління підприємством здійснюється відповідно до його установчих документів на основі поєднання прав власника щодо господарського використання свого майна і участі в управлінні трудового колективу.

Власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів.

Згідно п. 6.1 Статуту, управління підприємством здійснюється відповідно до його установчих документів на основі поєднання прав власника щодо господарського використання свого майна і принципів самоврядування трудового колективу.

За ч. 3 ст. 65 ГК України для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) безпосередньо або через уповноважені органи чи наглядова рада такого підприємства (у разі її утворення) призначає (обирає) керівника підприємства, який є підзвітним власнику, його уповноваженому органу чи наглядовій раді.

Так, відповідно до п. 6.5 Статуту, для керівництва господарською діяльністю підприємства міський голова своїм розпорядженням призначає керівника (директора) підприємства. З директором міський голова укладає контракт.

У передбаченому законом та статутом порядку між Лисичанським міським головою Шиліним С.В. та Панаітом А.В. було укладено контракт с керівником підприємства, яке знаходиться в комунальній власності Лисичанської міської ради, від 12.12.2015 року, за яким Панаіт А.В. призначено на посаду директора КП «Лисичанськтепломережа».

Відповідно до ч. 1 ст. 17 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на засадах їх підпорядкованості, підзвітності та підконтрольності органам місцевого самоврядування.

Контроль за фінансово-господарською діяльністю підприємства здійснюється відповідно до чинного законодавства України (п. 7.7 Статуту).

Згідно положень ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об`єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста.

За приписами п.п. 1 та 20 ч. 4 ст. 42 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» сільський, селищний, міський голова:забезпечує здійснення у межах наданих законом повноважень органів виконавчої влади на відповідній території, додержання Конституції та законів України, виконання актів Президента України та відповідних органів виконавчої влади, а також видає розпорядження у межах своїх повноважень.

В силу п. 2.4.1 Статуту міський голова Лисичанської міської ради Луганської області наділений правом здійснення контролю за діяльністю КП «Лисичанськтепломережа».

Так, розпорядженням міського голови Лисичанської міської ради «Про проведення перевірки фінансово-господарської діяльності ЛКСП «Лисичанськводоканал» та КП «Лисичанськтепломережа» №210 від 12.06.2018 року, зокрема, вирішено провести перевірку фінансово-господарської діяльності за період з 01.01.2016 року по 31.05.2018 року в ЛКСП «Лисичанськводоканал» та КП «Лисичанськтепломережа», а також створити комісію з проведення даної перевірки у відповідному складі.

Підставою для видання вказаного розпорядження стало звернення депутатів Лисичанської міської ради від 02.05.2018 року за вхід №2603/01-33, в якому висловлено прохання розпочати службові розслідування за фактами несвоєчасного розрахунку за спожиті енергоносії та утворення заборгованостей по КП «Лисичанськводоканал» та КП «Лисичанськтепломережа», всебічно дослідити викладені вище факти та обставини.

Разом з тим, розпорядженням міського голови Лисичанської міської ради «Про внесення змін до розпорядження міського голови від 12.06.2018 №210 «Про проведення перевірки фінансово-господарської діяльності ЛКСП «Лисичанськводоканал» та КП «Лисичанськтепломережа» №222 від 21.06.2018 року, зокрема, внесено зміни до п. 1 розпорядження міського голови №210 від 12.06.2018 року та викладено його в наступній редакції:

«Провести перевірку фінансово-господарської діяльності ЛКСП «Лисичанськводоканал» та КП «Лисичанськтепломережа» за період з 01.01.2016 року по 31.05.2018 року. Комісії забезпечити проведення перевірки терміном з 22.06.2018 року по 31.07.2018 року.»

Тобто, даним розпорядження міського голови №222 від 21.06.2018 року визначено конкретний період проведення перевірки комісією у відповідному складі.

Крім того, слід відзначити, що розпорядженнями міського голови №222 від 21.06.2018 року, №254 від 05.07.2018 року та №256 від 10.07.2018 року було внесено зміни до розпорядження №210 від 12.06.2018 року щодо зміни складу комісії з проведення перевірки фінансово-господарської діяльності ЛКСП «Лисичанськводоканал» та КП «Лисичанськтепломережа».

Отже, міський голова Лисичанської міської ради Луганської області видав оскаржуване розпорядження №210 від 12.06.2018 року для проведення перевірки фінансово-господарської діяльності підприємств, у тому числі КП «Лисичанськтепломережа», здійснюючи контроль за діяльністю останнього як підприємства, створеного на базі комунального майна.

Такий же висновок щодо виниклих на підставі вказаного розпорядження міського голови правовідносин зробила і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 року у справі № 1240/1981/18.

У свою чергу слід відзначити, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які підтверджували б факт проведення перевірки на підставі розпорядження міського голови №210 від 12.06.2018 року та свідчили б про настання для позивача певних негативних наслідків, в результаті чого б мало місце порушення прав останнього.

А тому, зважаючи на відсутність у суду відомостей про наявність факту порушення прав позивача внаслідок видання відповідачем оскаржуваного розпорядження, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до змісту статей 11, 15 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

Так, частинами 1,2 ст. 2 ГПК України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч. 2 ст. 4 ГПК України).

Аналіз вищевикладених положень чинного законодавства дозволяє дійти висновку, що обов`язковою умовою, яка узгоджується з основоположним завданням господарського судочинства (його метою), надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав та законних інтересів особи на момент її звернення до суду. Тобто, у порядку господарського судочинства можуть бути оскаржені лише ті дії відповідача та/або акти органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб (у даному випадку розпорядження міського голови), які безпосередньо порушують права чи законні інтереси позивача.

Як встановлено вище, оспорюваним розпорядженням міського голови №210 від 12.06.2018 року вирішено провести перевірку фінансово-господарської діяльності підприємств.

Позаяк, таке рішення відповідача не створює жодних правових наслідків для позивача, а тому не може порушувати його права чи інтереси, що на підставі наведених вище положень, у тому числі ч. 2 ст. 4 ГПК України, унеможливлює розгляд заявлених позовних вимог у порядку господарського судочинства.

Крім того, оскільки оскаржуване розпорядження на момент звернення з цим позовом до суду не порушує прав та/або інтересів позивача, це також унеможливлює заявлення позовних вимог про визнання протиправним і скасування такого рішення не лише в порядку господарського, а й іншого виду судочинства.

При цьому, слід зауважити, що Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово зазначал, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку господарського судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Більш того, варто взяти до уваги і те, що Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 26.02.2020 року у справі № 1240/1981/18 під час розгляду касаційного перегляду справи у правовідносинах між сторонами, що виникли на підставі оспорюваного розпорядження, дійшла наступних правових висновків.

Так, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що помилковим є висновок судів на підставі п. 10 ч. 1 ст. 20 ГПК України про необхідність розгляду цієї справи за правилами господарського судочинства.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що оскаржені дії відповідача з видання розпорядження №210 від 12.06.2018 року не зумовлює для позивача негативні наслідки, які могли би підтверджувати порушення його прав та інтересів. Вимога позивача про визнання протиправними дій відповідача з видання розпорядження не може бути предметом окремого судового розгляду. Незаконність дій відповідача з видання розпорядження може бути підставою для звернення до суду у разі, якщо, зокрема, внаслідок перевірки фінансово-господарської діяльності позивача настануть наслідки, що, на думку останнього, порушуватимуть його права чи інтереси.

При цьому, у постанові Великої Палати Верховного Суду вказано, що близькі за змістом висновки висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 20.03.2019 року у справі № 810/5854/14 та від 16.10.2019 року у справі № 509/894/17.

Крім цього, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що право на доступ до суду не є абсолютним. Воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов, за яких суд повноважний розглядати позовну заяву. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.

Відсутність у позивача юридичної можливості оскаржити дії відповідача з видання розпорядження №210 від 12.06.2018 року є легітимним обмеженням, покликаним забезпечити юридичну визначеність у застосуванні норм процесуального права. Таке обмеження не шкодить суті права на доступ до суду та є пропорційним означеній меті. Остання досягається гарантуванням того, що аргументи позивача про протиправність дій відповідача слід буде перевірити у спорі щодо оскарження позивачем негативних для нього наслідків перевірки його фінансово-господарської діяльності.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини справи та наведені норми процесуального законодавства, господарський суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України, оскільки заявлені позивачем вимоги не підлягають розгляду в порядку господарського судочинства.

Разом з тим, суд роз`яснює, що у відповідності до положень ч. 3 ст. 231 ГПК України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Згідно приписів ч. 4 ст. 231 ГПК України, суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 2 ст. 123 ГПК України передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з п. 5 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

А тому, зважаючи на закриття провадження у справі, однак, враховуючи відсутність клопотання позивача про повернення судового збору, суд вважає за необхідне роз`яснити, що сума сплаченого судового збору повертається з Державного бюджету України за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 231, 234, 235, 254-257 ГПК України, господарський суд -

УХВАЛИВ:

1. Провадження у справі № 913/475/18 за позовом Комунального підприємства «Лисичанськтепломережа» до Лисичанського міського голови Шиліна Сергія Івановича , Лисичанської міської ради Луганської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ЛКСП Лисичанськводоканал, про визнання протиправним та скасування розпорядження міського голови №210 від 12.06.2018 «Про проведення перевірки фінансово-господарської діяльності ЛКСП «Лисичанськводоканал» та КП «Лисичанськтепломережа» - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення 16.07.2020 року та може бути оскаржена в порядку та строк встановлені ст.ст. 254-256 ГПК України.

Повний текс ухвали суду складено та підписано 16.07.2020 року.

Суддя О.В. Тацій