ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.2020м. ДніпроСправа № 904/633/20

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Мельниченко І.Ф. за участю секретаря судового засідання Прокопенко А.В., розглянув спір

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробничої фірми "Ротормаш", м. Харків

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропромліт", смт. Слобожанське Дніпропетровської області

про стягнення заборгованості в сумі 271 517,81 грн.

Представники:

від позивача не з`явився

від відповідача Денисенко Т.М.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Ротормаш» звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою про стягнення 80 000,00 грн., що складають суму неповернутої попередньої оплати за договором підготовки виробництва № 19/11 від 19.11.2018; 144 000,00 грн. - пені; 32 000,00 грн. - штрафу; 10 849,32 грн. - річних.

Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору підготовки виробництва № 19/11 від 19.11.2018.

Відповідач проти заявлених позовних вимог заперечує частково, з огляду на таке.

Посилаючись на частину 2 статті 258 Цивільного кодексу України останній зазначає, що нарахування пені було здійснено з пропуском позовної давності та всупереч встановленому законом обмеженням.

Крім того, розрахунок пені, здійснений позивачем, не відповідає вимогам Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», яким передбачено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Враховуючи викладене, відповідач вважає, що до стягнення підлягає пеня в розмірі 27 642,74 грн.

Також Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпропромліт" просить зменшити розмір штрафних санкцій на 50% посилаючись на те, що сума нарахованих штрафних санкцій є надмірно великою в порівнянні із вчиненим відповідачем порушенням зобов`язання за договором, а доказів понесення позивачем збитків внаслідок допущення такого порушення, як і будь-яких посилань на можливість їх завдання не надано.

У письмових поясненнях позивач зазначає наступне.

Законодавством України не встановлено обмежень розміру пені за несвоєчасне виконання не грошових зобов`язань.

Посилання відповідача на норми Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» є безпідставними, у зв`язку з тим, що позивачем відповідно до умов договору нарахована пеня за порушення відповідачем строків виготовлення модельної оснастики, що в розумінні статей 524 та 533 Цивільного кодексу України не є грошовим зобов`язанням.

Крім того, позивач заперечує проти зменшення штрафних санкцій на 50% посилаючись на те, що у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язання за спірним договором призвело до виставлення позивачу штрафних санкцій у сумі 163 680,00 грн. за порушення строків поставки продукції з боку ТОВ «Трансенергомаш» та відмови від договору.

Таким чином, з врахуванням спричиненої шкоди позивачу, підстави для зменшення розміру пені, яка підлягає до стягнення відсутні; розмір штрафних санкцій розрахований відповідно до умов договору.

10.02.2020 господарським судом відкрито провадження у справі № 904/633/20, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 04.03.2020, про що постановлено ухвалу.

Представник відповідача в підготовче засідання 04.03.2020 не з`явився, надіслав заяву про відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду від 04.03.2020 розгляд підготовчого засідання відкладався до 30.03.2020.

У зв`язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України Постанови № 211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", відповідно до якої, через спалах у світі коронавірусу з 12.03.2020 до 03.04.2020 в Україні вводиться карантин, та з огляду на те, що листом Ради суддів України № 9рс-186/20 від 16.03.2020 рекомендовано встановити особливий режим роботи судів, господарським судом продовжено строк підготовчого провадження до 11.05.2020, підготовче засідання відкладалось до 21.04.2020, 20.05.2020.

У підготовчому засіданні 20.05.2020 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 10.06.2020, про що постановлено ухвалу.

25.05.2020 від позивача поштовим засобом зв`язку через канцелярію суду надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог № 210 від 19.05.2020.

Відповідно до якої позивач просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропромліт" заборгованість у сумі 271 517,81 грн., з яких: 80 000,00 грн. неповернута попередня оплата, 15 517,81 грн. 30% річних, 144 000,00 грн. пеня, 32 000,00 штраф.

Враховуючи частину 4 Розділу Х Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину.

Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Таким чином, подана позивачем заява відповідає вимогам, визначеним ст. 46 ГПК України, у зв`язку з чим остання приймається судом до розгляду.

09.06.2020 на електронну адресу суду від відповідача надійшли додаткові пояснення у справі.

Ухвалою суду від 10.06.2020 оголошено перерву в судовому засіданні до 06.07.2020.

06.07.2020 від позивача електронним засобом зв`язку до канцелярії суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника.

06.07.2020 у судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення (стаття 240 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, заслухавши представника відповідача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у справі є обставини щодо неналежного виконання відповідачем зобов`язання щодо повної та своєчасної технологічної підготовки виробництва за договором підготовки виробництва.

Доказами, якими позивач підтверджує позовні вимоги є: договір підготовки виробництва № 19/11 від 19.11.2018 (а.с. 11-13); специфікація № 1 від 19.11.2018 (а.с. 14); рахунок-фактура № ДП-0000769 від 20.12.2018 (а.с. 15); платіжне доручення № 3451 від 28.12.2018 на суму 80 000,00 грн. (а.с. 16); вимога про повернення грошових коштів № 458/1 від 25.07.2019 з доказами надсилання (а.с. 17-19); креслення (а.с. 20-21); лист вимога з доказами надсилання (а.с. 22-24); акт звірки за період листопад 2018 - грудень 2019 (а.с. 25).

19.11.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробничої фірми "Ротормаш" (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпропромліт" (Виконавець) укладено договір підготовки виробництва № 19/11 (далі Договір).

Суд при вирішенні спору враховує, що правовідносини, які склалися між сторонами, регулюються нормами про договір підряду.

Відповідно до частини 1 статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з пунктом 1.1 Договору Виконавець зобов`язується здійснити технологічну підготовку виробництва (ТПВ), яка включала в себе: проектування та розробку креслень на модельну оснастку, виготовлення модельної оснастки, виготовлення випробувальної партії відливок. Результатом робіт є розроблені креслення на модельну оснастку, модельна оснастка, випробування партії відливок.

Відповідно до пункту 1.2 Договору найменування, ціна та кількість конструкторської документації, модельної оснастки, випробувальної партії погоджується Сторонами в Специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього Договору.

Пунктом 1.3 Договору передбачено, що модельна оснастка повинна бути виготовлена за документацією Виконавця, розробленою на підставі погоджених креслень на відливку, наданих Замовником згідно з Актом приймання-передачі. Креслення на відливку і на модельну оснастку погоджується через електронну пошту шляхом обміну сканованими копіями з проставленням віз «Погоджено», підписів уповноважених осіб та відбитків печаток Сторін з подальшим обміном оригіналами креслень протягом 5 (календарних) днів з моменту укладання даного Договору. Погоджені креслення є невід`ємною частиною Договору.

Відповідно до пункту 2.2 Договору вартість ТПВ складається із вартості модельної оснастки та вартості випробувальної партії відливок. Ціна модельної оснастки включає в себе вартість розробки конструкторської документації, виготовлення модельної оснастки та вказується у відповідній Специфікації до Договору. Вартість випробувальної партії відливок вказується у відповідній Специфікації до Договору.

Оплата здійснюється в розмірі: 50% - попередня оплата на підставі виставленого рахунку-фактури протягом 5 (п`яти) банківських днів; 50% - кінцевий розрахунок протягом 3х банківських днів після проведення Замовником перевірки якості випробувальної партії відливок та підписання Акту виконаних робіт, але не пізніше 30 робочих днів після передачі випробувальної партії відливок Замовнику (пункт 3.1 Договору).

Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2018, проте, в будь-якому випадку до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань та взаєморозрахунків за цим Договором (пункт 12.1 Договору).

19.11.2018 сторони погодили Специфікацію № 1 до договору, відповідно до якої, загальна сума даної Специфакації складає 160 000,00 грн.

На виконання умов договору позивачем 28.12.2018 було здійснено попередню оплату в розмірі 50% від суми виставленого відповідачем рахунку-фактури № ДП-0000769 від 20.12.2018, а саме на суму 80 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 3451 від 28.12.2018, копія якого залучена до матеріалів справи (а.с. 16).

Сторонами було погоджено в електронному вигляді, згідно з пунктом 1.3 Договору, креслення відливки «Тяга РМ 139.00.008» - 04.12.2018 та креслення відливки «Шайба РМ 139.01.01.003» - 18.12.2018.

Враховуючи, що попередня оплата була перерахована позивачем 28.12.2018, строк виконання відповідачем зобов`язання, на виготовлення модельної оснастки, закінчився - 28.01.2019.

Проте, Виконавець в порушення своїх зобов`язань передбачених Договором у визначені строки не виконав роботи з виготовлення модельної оснастки.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

У зв`язку з тим, що відповідач не приступив до виконання підрядних робіт у строки обумовлені Договором, позивач надіслав на адресу відповідача 31.07.2019 лист-вимогу про повернення грошових коштів вих. № 458/1 від 25.07.2019, рекомендованою кореспонденцією № 832, що підтверджується квитанцією АТ "Укрпошта" та описом вкладення у цінний лист від 31.07.2019.

Вказаний лист-вимога була отримана відповідачем 09.08.2019, що підтверджується відомостями з сайту АТ «Укрпошта».

22.01.2020 позивачем повторно було направлено на адресу відповідача лист-вимогу вих. № 16 від 21.01.2020, яким останній, посилаючись на пункт 12.2 Договору, повідомив Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпропромліт" про розірвання Договору в односторонньому порядку та просив повернути передоплату в розмірі 80 000,00 грн., а також сплатити штрафні санкції за порушення умов договору.

Це повідомлення надіслано відповідачу 22.01.2020 рекомендованою кореспонденцією № 275, що підтверджується квитанцією АТ "Укрпошта" та описом вкладення у цінний лист від 22.01.2020.

Відповідач відповіді на листи-вимоги не надав.

Крім того, сторонами станом на грудень 2019 підписаний Акт звірки взаємних розрахунків на суму 80 000,00 грн.

Враховуючи те, що відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань згідно Договору та не повернув отриманого авансу в розмірі 80 000,00 грн., позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно зі статтею 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до пункту 3.1 Договору, позивач платіжним дорученням № 3451 від 28.12.2018 здійснив перерахунок грошових коштів у сумі 80 000,00 грн. на розрахунковий рахунок відповідача із зазначенням у призначенні платежу: "оплата за оснастку згідно рахунка-фактури № ДП-0000769 від 20.12.2018".

Згідно з пунктом 4.1 Договору строк ТПВ (проектування та розробка креслень на модельну оснастку), виготовлення модельної оснастки 30 (тридцять) календарних днів з моменту отримання попередньої оплати відповідно до п. 3.1 Договору та узгодження креслень, якщо Сторони не домовились про інше. Про закінчення проведення ТПВ, Виконавець направляє Замовнику письмове повідомлення.

Матеріали справи не містять жодних доказів виконання відповідачем робіт за Договором.

Пунктом 12.2 Договору передбачено, що у разі не виконання робіт в строк, вказаний в п.п. 4.1, 4.2 Договору, Замовник має право в односторонньому порядку відмовитися від виконання зобов`язань та розірвати договір шляхом направлення письмового повідомлення Виконавцю, а Виконавець зобов`язується повернути передоплату отриману за непоставлену продукцію протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту отримання письмової вимоги Замовника. В даному випадку Договір вважається розірваним з моменту направлення письмової вимоги Замовника.

Частина 4 статті 849 Цивільного кодексу України містить аналогічну правову норму, згідно якої, замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Крім того, згідно частини 3 статті 612 Цивільного кодексу України, якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Таким чином, замовнику законом надано право відмовитись в односторонньому порядку від договору у будь-який час до закінчення роботи, і визначене цією нормою право не може бути обмежене. Одностороння відмова від договору тягне за собою припинення зобов`язань його сторін.

В матеріалах справи наявне повідомлення від 21.01.20 (вих. № 16) адресоване відповідачу, про відмову позивача від Договору, зумовлену порушенням відповідачем взятих на себе договірних зобов`язань.

У відповідності до пункту 1.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" днем пред`явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв`язку і підприємством зв`язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред`явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення.

Пунктом 3.3 Договору сторони погодили, що попередня оплата, за якою протягом визначеного терміном цим договором не виконані роботи, підлягає поверненню Замовнику протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту отримання письмової вимоги Замовника.

Дану вимогу надіслано відповідачу 31.07.2019 рекомендованою кореспонденцією № 832, що підтверджується квитанцією АТ "Укрпошта" та описом вкладення у цінний лист від 31.07.2019.

Інформація з офіційного сайту АТ "Укрпошта" в мережі Інтернет свідчить про те, що поштове відправлення № 832 вручено відповідачу 09.08.2019 о 15:05 год.

Враховуючи зазначене, попередня оплата повинна бути повернута відповідачем у строк до 16.08.2019.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Доказів повернення попередньої оплати в строки визначені в договорі відповідач не надав.

З огляду на викладене, вимоги позивача щодо примусового стягнення попередньої оплати в сумі 80 000,00 грн. слід визнати обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, у пункті 10.3. Договору сторони дійшли згоди, проте що за порушення строків повернення грошових коштів перерахованих Замовником за Договором, Замовник має право нарахувати законні відсотки за користування чужими грошовими коштами в розмірі 30% річних на суму зобов`язань Виконавця по поверненню грошових коштів за Договором за весь період користування.

На підставі пункту 10.3 Договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 30% річних за загальний період прострочення з 19.08.2019 по 19.04.2020 у сумі 15 517,81 грн.

Відповідно до здійсненого господарським судом перерахунку, розмір 30% річних є більшим, ніж заявлено позивачем. Пред`явлення вимог в меншому розмірі є правом позивача, а отже, річні в сумі 15 517, 81 грн., підлягають до примусового стягнення.

Враховуючи викладене, суд розглядає вимоги про стягнення 30% річних в заявленому позивачем розмірі.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

В силу приписів статті 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі статтею 230, пунктом 4 статті 231 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

З наведених норм вбачається, що сторони договору, за відсутності встановлених спеціальними законами обмежень, не позбавлені права передбачити у договорі господарську санкцію, що стягується за прострочення негрошового зобов`язання у відсотках до суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення, та звернутися з вимогою про її стягнення у зв`язку з простроченням зобов`язання.

Аналізуючи в сукупності вищевказані норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що пеня може бути застосована для забезпечення будь-якого зобов`язання, оскільки вона відноситься до штрафних санкцій.

Про це, зокрема, свідчить використання законодавцем таких термінів, як "зобов`язання", "грошова сума".

Як наслідок, враховуючи приписи частини 2 статті 9 Цивільного кодексу України та частину 2 статті 4 Господарського кодексу України, що передбачають наявність спеціальних норм, регулюючих господарські відносини, сторони господарського договору мають право забезпечувати пенею виконання будь-якого зобов`язання, а не лише грошового.

При цьому, аналізуючи частину 3 статті 549 Цивільного кодексу України у контексті меж свободи договору, визначених абзацом 2 частини 3 статті 6 Цивільного кодексу України, слід прийти до висновку, що сторони в договорі можуть змінити її положення та забезпечити за допомогою пені не лише грошове зобов`язання.

Так, у пункті 10.2 Договору сторони передбачили, що в разі порушення Виконавцем строків підготовки ТВП, строків виготовлення випробувальної партії відливок, вказаних в п. 4.1, п. 4.2 Договору, Виконавець сплачує пеню в розмірі 0,5 % від суми Договору, відповідно до п. 2.2, за кожен день прострочки до повного виконання зобов`язання.

За прострочення виконання зобов`язання на підставі пункту 10.2 договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за період прострочення з 29.01.2019 по 27.07.2019 в сумі 144 000,00 грн.

Господарським судом здійснено перевірку розрахунку пені, зробленого позивачем, та встановлено, що розрахунок пені позивачем здійснено відповідно до умов договору та діючого законодавства.

Водночас відповідачем заявлено про застосування позовної давності щодо позовних вимог про стягнення пені.

Відповідно до частини 3 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно із частини 5 статті 261 Цивільного кодексу України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Статтею 257 Цивільного кодексу України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За правилами пункту 1 частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов`язання, не може перевищувати одного року. З огляду на правову природу пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 Цивільного кодексу України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня.

Згідно з частиною 4 статті 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Днем подання позову вважається дата поштового штемпеля підприємства зв`язку, через яке надсилається позовна заява (а в разі подання її безпосередньо до господарського суду - дату реєстрації цієї заяви в канцелярії суду).

Як вбачається із матеріалів справи, позивач звернувся з даним позовом до суду 31.01.2020, отже, позовні вимоги про стягнення пені у сумі 1 600,00 грн., що нарахована за прострочення яке мало місце 29.01.2019 заявлено із пропуском позовної давності, у зв`язку із чим вимога щодо її стягнення задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення пені визнаються судом обґрунтованими в сумі 142 400,00 грн.

Крім того, у пункті 10.2 Договору сторони передбачили, що у разі порушення строків, вказаних в п. 4.1., п. 4.2 Договору Виконавець сплачує Замовнику штраф в розмірі 20% від загальної суми відповідної Специфікації, за якою Виконавцем було порушено зобов`язання.

На підставі пункту 10.2 договору, за прострочення строків, вказаних в п. 4.1., п. 4.2 Договору позивач розрахував та просить суд стягнути з відповідача штраф у розмірі 20% від суми Специфікації № 1 від 19.11.2018, а саме: 32 000,00 грн.

Господарським судом перевірено розрахунок штрафу та встановлено, що позивачем вірно визначена його сума.

Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення штрафу визнаються судом обґрунтованими та підлягають до стягнення в сумі 32 000,00 грн.

Крім того, суд зазначає, що інші доводи, міркування сторін, судом розглянуті, але до уваги та врахування при вирішенні даної справи не приймаються, оскільки на результат вирішення спору не впливають.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій до 50%, а саме: штрафу та 30% річних суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, неустойка, виходячи з приписів статей 546, 549 Цивільного кодексу України та статті 230 Господарського кодексу України має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити майновий стан сторін, співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, а також чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Суд відзначає, що вказане питання вирішується судом з урахуванням приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Отже, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Аналогічний висновок щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд, викладений також у постанові Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 904/3551/18.

З огляду на викладене, суд зазначає, що листи надані відповідачем разом з додатковими поясненнями 09.06.2020, на підтвердження того, що підприємство перебуває у скрутному фінансовому становищі не є належними доказами по справі.

Виходячи з приписів статті 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Відповідач належних та допустимих доказів на підтвердження скрутного фінансового становища не надав.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що у даній справі відсутні обставини та не надані відповідачем належні докази, які б свідчили про існування підстав для зменшення розміру 20% штрафу, виходячи з обставин винятковості та майнового стану сторін, а тому суд не вбачає підстав для задоволення клопотання в частині зменшення штрафу на 50%.

Щодо зменшення 30% річних, то відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з частиною 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Приписи частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України передбачають можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені).

Оскільки річні не належать до штрафних санкцій, вони не можуть бути зменшенні в порядку статті 233 Господарського кодексу України, статті 551 Цивільного кодексу України, а тому клопотання в частині їх зменшення задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищевикладене, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 526, 530, 625, 693, 837 Цивільного кодексу України, статтями 129, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропромліт" (52005, Дніпропетровська обл., Дніпровський р-н, смт. Слобожанське, вул. Виробнича, 13; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "Ротормаш" (61060, м. Харків, просп. Льва Ландау, буд. 171; ) 80 000,00 грн. (вісімдесят тисяч гривень 00 коп.) попередньої оплати, 15 517,81 грн. (п`ятнадцять тисяч п`ятсот сімнадцять гривень 81 коп.) 30% річних, 142 400,00 грн. (сто сорок дві тисячі чотириста гривень 00 коп.) пені, 32 000,00 грн. (тридцять дві тисячі гривень 00 коп.) штрафу, 4 049,04 грн. (чотири тисячі сорок дев`ять гривень 04 коп.) судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Суд вважає необхідним роз`яснити про те, що у зв`язку із заходами, спрямованими на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій, що впроваджені через поширення коронавірусної хвороби (COVID-19), вказані вище строки оскарження продовжуються до закінчення карантину.

Повне рішення складено 16.07.2020.

Суддя І.Ф. Мельниченко