ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" липня 2020 р. Справа№ 910/17533/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Чорногуза М.Г.

Агрикової О.В.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства «Укртрансгаз»

на рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2020

у справі №910/17533/19 (суддя Шкурдова Л.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Видобувна компанія «Укрнафтобуріння»

до Акціонерного товариства «Укртрансгаз»

про стягнення 198 317 612,64 грн

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Видобувна компанія «Укрнафтобуріння» (далі - ПрАТ «ВК «Укрнафтобуріння», позивач) звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Акціонерного товариства «Укртрансгаз» (далі - АТ «Укртрансгаз», відповідач) про стягнення 198 317 612, 64 грн збитків, посилаючись на те, що внаслідок протиправних дій відповідача позивач був позбавлений можливості вільно розпоряджатись належним йому природним газом в обсязі 23 262 195 тис.куб.м та був змушений купувати природний газ у іншого постачальника.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.02.2020 у справі №910/17533/19 позов задоволено частково, стягнуто з АТ «Укртрансгаз» на користь ПрАТ «ВК «Укрнафтобуріння» 108 539 308,27 грн збитків та 367 947,42 грн витрат по сплаті судового збору, в задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходив з того, що судовими рішеннями у справі №910/17290/18 було встановлено протиправність дій відповідача щодо незакачування до підземних сховищ природного газу позивача в обсязі 23 262,195 тис.куб.м, який залишився нереалізованим позивачем за результатами газового місяця - листопада 2018 року, та нездійснення належного оформлення акту про рух природного газу у газосховищах, що обліковується на рахунку зберігання замовника; позивачем доведено факт завдання йому збитків внаслідок протиправних дій відповідача, оскільки позивач був позбавлений можливості розпоряджатись належним йому природним газом; враховуючи, що протиправна поведінка відповідача призвела до неможливості позивачем розпоряджатися природним газом у обсязі 23 262,195 тис.куб.м, суд дійшов висновку про наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями відповідача і завданими позивачу збитками, а відтак, наявність усіх елементів відповідальності у вигляді стягнення збитків.

Разом з тим, суд першої інстанції вважав за необхідне зменшити розмір заявлених до стягнення збитків, враховуючи той факт, що відповідачем у липні 2019 року було фактично виконано рішення суду у справі № 910/17290/18, у зв`язку з чим позивач у серпні 2019 року отримав можливість розпоряджатись належним йому природним газом в обсязі 23 262,195 тис.куб.м. При розрахунку суми збитків судом було враховано середню ціну реалізації позивачем природного газу у грудні 2018 року (9 183,53 грн/ тис.куб.м.) та у серпні 2019 року (4 517, 62 грн/тис.куб.м.).

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням в частині задоволених позовних вимог, АТ «Укртрансгаз» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині прийняте при неповному з`ясуванні обставин та недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених в оскаржуваному рішенні, обставинам справи, а також з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування скарги відповідач зазначав про відсутність в його діях вини та протиправних дій, оскільки АТ «Укртрансгаз» діяло на виконання приписів законодавства, а саме, Кодексу газотранспортної системи (далі - Кодекс ГТС) в редакції, чинній станом на момент виникнення правовідносин (листопад 2018 року) та постанови НКРЕКП №788 від 27.07.2018; безпідставними є твердження позивача про завдання йому збитків у вигляді упущеної вигоди, яку він міг би отримати у випадку наявності природного газу в обсязі 23 262,195 тис.куб.м та реалізації вказаного обсягу газу своєму контрагенту - AT «Дніпроазот», оскільки станом на 30.11.2018 на рахунку зберігання ПрАТ «ВК «Укрнафтобуріння» у підземних сховищах газу AT «Укртрансгаз» знаходився природний газ в обсязі - 66 487,359 тис.куб.м; відсутній причинно-наслідковий зв`язок між порушенням прав позивача та завданими збитками; позивачем не доведено обґрунтованість та реальність неодержаного доходу (упущеної вигоди); надана позивачем довідка від 04.12.2019 №227/18-12/19 не може бути належним та допустимим доказом, оскільки остання складена в довільній формі та з її змісту не вбачається на підставі яких первинних документів вона складена; враховуючи, що позивачем не було доведено наявності складу цивільного правопорушення, відсутні підстави для притягнення відповідача до господарсько-правової відповідальності із застосуванням господарської санкції у вигляді відшкодування (стягнення) збитків.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.04.2020 поновлено АТ «Укртрансгаз» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2020 у справі №910/17533/19, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ «Укртрансгаз» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2020 у справі №910/17533/19, встановлено ПрАТ «Укрнафтобуріння» строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2020 у справі №910/17533/19.

Позивач скористався правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва - без змін.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, позивач вказував на те, що в період виникнення спірних правовідносин діяла редакція Кодексу ГТС з урахуванням змін, внесених Постановами НКРЕКП №1437 від 27.12.2017 та №1079 від 25.09.2018 відповідно (редакція, чинна станом на 05.10.2018); Постанова НКРЕКП №788 від 27.07.2018, на яку посилається апелянт, прийнята за результатами проведення позапланової перевірки відповідача і є за своєю суттю актом індивідуальної дії, який не може змінювати або зупиняти дію нормативно-правового акту; порушення умов виконання зобов`язання за договором транспортування з боку відповідача призвело до подальшого порушення прав та інтересів позивача; протиправність дій відповідача встановлено судом під час розгляду справи № 910/17290/18 та є преюдиційною обставиною, що не підлягає повторному доказуванню; твердження відповідача про відсутність збитків позивача є безпідставними, адже обсяг зобов`язань останнього щодо постачання природного газу у грудні 2018 року перевищував більш ніж вдвічі обсяг природного газу, що знаходився на рахунках зберігання у підземних сховищах газу станом на 30.11.2018; твердження відповідача про відсутність факту умисних винних дій, а отже, і відсутність причинно-наслідкового зв`язку між порушенням відповідачем прав позивача та завданими збитками не відповідають дійсності; реальність неодержаного позивачем доходу полягала у тому, що останній, з огляду на зміст господарських відносин зі споживачем і погоджені з останнім об`єми та умови поставок природного газу, міг і повинен був отримати визначені доходи, а лише неправомірні дії відповідача стали єдиною та достатньою причиною, яка позбавила позивача можливості отримати вигоду у вигляді доходу від продажу власного природного газу в обсязі 23 262 195,00 куб.м у грудні 2018 року, при цьому, позивачем було вчинено дії, направлені на уникнення збитків; відповідач намагається ввести суд в оману, стверджуючи, що розмір собівартості природного газу в обсязі 23 262,195 тис.куб.м позивач доводить лише на підставі довідки № 227/18-12/19 від 04.12.2019; позивачем надано інформацію щодо собівартості природного газу в обсязі 23 262,195 тис.куб.м, підтверджену також бухгалтерською довідкою №14-009.1 від 14.01.2020, а зазначена в ній інформація в повному обсязі підтверджена даними щорічного аудиторського висновку щодо діяльності позивача за 2018 рік; позивачем доведено наявність усіх складових, необхідних та достатніх для стягнення з відповідача збитків у вигляді упущеної вигоди.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.05.2020 розгляд апеляційної скарги АТ «Укртрансгаз» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2020 у справі №910/17533/19 призначено на 10.06.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2020 у розгляді справи №910/17533/19 оголошено перерву на 08.07.2020.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду в оскаржуваній частині скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Представники позивача проти вимог апеляційної скарги заперечили, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва - без змін.

08.07.2020 у судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 23.12.2015 між ПрАТ «Укрнафтобуріння» (у тексті договору - замовник) та АТ «Укртрансгаз» (у тексті договору - оператор) було укладено договір транспортування природного газу № (далі - договір транспортування), відповідно до п. 2.1. якого оператор прийняв на себе зобов`язання надати замовнику послуги транспортування природного газу на умовах, визначених у цьому договорі, а замовник - сплатити оператору встановлену в цьому договорі вартість таких послуг.

Згідно з п. 2.3. договору транспортування, замовнику оператором надаються, зокрема, послуги фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою на підставі підтверджених номінацій.

Пунктом 2.5 договору транспортування визначено, що документальне оформлення та подання звітності оператору здійснюються відповідно до вимог Кодексу ГТС.

Замовник має виконувати вимоги, визначені в Кодексі ГТС, подавати газ в точках входу та/або приймати газ у точках виходу в обсягах, встановлених договором транспортування, протягом погоджених термінів, а також оплачувати послуги на умовах, зазначених у договорі (п. 2.6 договору транспортування).

Відповідно до п. 2.7 договору транспортування оператор має виконувати вимоги, визначені в Кодексі ГТС, приймати газ в точках входу та/або передавати газ у точках виходу в обсягах, встановлених договором, протягом погоджених термінів.

Згідно з п. 3.1 договору транспортування оператор, зокрема, зобов`язаний своєчасно надавати послуги належної якості; приймати номінації та реномінації, а також заявки на розподіл потужності від замовника, відповідно до умов, встановлених Кодексом ГТС; забезпечувати належну організацію та функціонування своєї диспетчерської служби; оприлюднювати інформацію, що стосується прав позивача на розподіл потужності, впровадження системних обмежень у випадку аварій та перебоїв у функціонуванні газотранспортної системи, та іншу інформацію, що передбачена Кодексом ГТС; виконувати інші обов`язки, визначені Кодексом ГТС та чинним законодавством України; повідомляти замовника про зміну умов, які стали підставою для укладення вказаного договору.

За умовами п. 4.1 договору транспортування замовник зобов`язаний дотримуватися обмежень, встановлених цим договором та Кодексом ГТС; негайно виконувати розпорядження диспетчерської служби оператора; вчасно врегульовувати небаланси; не перевищувати замовлені потужності, визначені в договорі; повідомляти оператора про зміну умов, які стали підставою для укладення договору; забезпечити можливість цілодобового зв`язку оператора з представниками замовника, зазначеними у договорі.

У відповідності до п. 4.2. договору транспортування замовник має право замовляти транспортування та одержувати з газотранспортної системи обсяги природного газу, що відповідають його підтвердженим номінаціям/реномінаціям.

За умовами пункту 6.3 договору транспортування надання номінацій (реномінацій) для отримання транспортування здійснюється у порядку, встановленому Кодексом ГТС. Форми номінацій і реномінацій оприлюднюються оператором на його офіційному веб-сайті.

Таким чином, відповідно до умов вказаного договору транспортування відповідач повинен був здійснювати фізичне транспортування належного позивачеві природного газу в обсягах, зазначених в підтверджених номінаціях/реномінаціях та поданих остаточних звітах.

12.12.2018 позивач подав відповідачеві уточнені звітні документи за листопад місяць 2018 року (вих.№213/1-12/18), а саме: звіт про надходження та розподіл природного газу замовника послуг транспортування за листопад 2018 року №2 від 12.12.2018 (Форма Док. - Ф8-Зв-а) та комерційний звіт газовидобувного підприємства за листопад 2018 року №2 від 12.12.2018 (Форма Док. - Ф8-Зв-в).

Даними звітними документами визначено, що від позивача до Газотранспортної системи України (ГТС) у листопаді 2018 року надійшло 157 887,391 тис.куб.м природного газу, а отримано з ГТС, тобто здійснено постачання споживачам на підставі укладених договорів (протранспортовано) природний газ в обсязі 114 940,988тис.куб.м. Таким чином, в ГТС станом на кінець листопада 2018 року залишився нереалізований позивачем газ в обсязі 42 946,403 тис.куб.м, що знайшло відображення у п.3 «Закачка природного газу в ПСГ» розділу ІІ «Передача природного газу» Звіту про надходження та розподіл природного газу замовника послуг транспортування за листопад 2018 року №2 від 12.12.2018.

14.05.2018 між ПрАТ «Укрнафтобуріння» (у тексті договору - замовник) та АТ «Укртрансгаз» (у тексті договору - оператор) було укладено договір зберігання (закачування, відбору) природного газу № (далі - договір зберігання), за умовами якого оператор надає замовнику послуги зберігання (закачування, відбору) природного газу, у тому числі поміщеного в митний режим митного складу (надалі - послуги зберігання) шляхом надання замовнику доступу до потужності газосховища (газосховищ) на умовах, визначених у договорі зберігання, а замовник зобов`язується оплатити оператору вартість таких послуг на умовах договору зберігання.

На підставі зазначеного договору, відповідач повинен був здійснити закачування до підземних газосховищ нереалізованого позивачем у листопаді 2018 року природного газу в обсязі 42 946,403тис.куб.м.

Позивачем на користь відповідача відповідно до платіжного доручення №180223 від 18.12.2018 було здійснено оплату вартості послуг закачування природного газу у сумі 3 982 677,62 грн, виходячи з обсягу газу 42 946,403 тис.куб.м, що підлягає закачуванню за результатами звітного місяця (листопад 2018 року).

Як стверджує позивач, відповідач здійснив фактичне закачування належного позивачеві природного газу, що залишився нереалізованим у листопаді 2018 року в обсязі 19 684,208 тис.куб.м, що вбачається з Акту №210/11-18 від 30.41.2018 про рух природного газу в газосховищах, що обліковується на рахунку зберігання замовника. При цьому, відповідачем не було відображено у Акті газ в обсязі 23 262,195 тис.куб.м.

Як встановлено місцевим господарським судом, 19.11.2018 від АТ «Дніпроазот» до ПрАТ «ВК «Укрнафтобуріння» надійшов запит (вих.№2336/01-6) щодо підтвердження можливості поставки в грудні 2018 року природного газу в загальному об`ємі 61 571,119 тис.куб.м.

Позивач листом вих. №212/7-11/18 від 20.11.2018 погодив зазначений у запиті обсяг природного газу.

22.11.2018 від АТ «Дніпроазот» до ПрАТ «ВК «Укрнафтобуріння» надійшов лист (вих.№2367/01-6) щодо коригування раніше заявленого об`єму природного газу на грудень 2018 року (новий загальний обсяг природного газу - 60 032,559 тис.куб.м (на технологічні потреби - 59 900,691 тис.куб.м, для виробництва теплової енергії - 131,868 тис.куб.м)).

27.11.2018 від АТ «Дніпроазот» до ПрАТ «ВК «Укрнафтобуріння» надійшов лист. (вих. №2410/01-6) з проханням надати проекти договорів поставки природного газу на грудень 2018 року на вищезгаданий запланований загальний обсяг природного газу - 60 032,559 тис.куб.м (на технологічні потреби - 59 900,691 тис.куб.м, для виробництва теплової енергії- 131,868 тис.куб.м).

27.11.2018 між ПрАТ «ВК «Укрнафтобуріння» та АТ «Дніпроазот» було укладено договори на постачання природного газу на грудень 2018 року, а саме, договір №ПГ-С/18-012/22 від 27.11.2018 та договір №ПГ-С/18-012/23 від 27.11.2018.

29.11.2018 позивачем до відповідача було подано номінацію на споживача на грудень 2018 року в об`ємі 8100,00 тис.куб.м. газу.

05.12.2018 від АТ «Дніпроазот» до ПрАТ «ВК «Укрнафтобуріння» надійшов лист (вих. №2476/01-6) щодо коригування раніше заявленого об`єму природного газу для технологічних потреб підприємства, визначено новий об`єм у розмірі 40 222,531 тис.куб.м.

10.12.2018 листом вих. № 2499/01-6 АТ «Дніпроазот» (споживач) звернулося до ПрАТ «ВК «Укрнафтобуріння» за підтвердженням можливості постачання природного газу у січні 2019 року в таких об`ємах: для технологічних потреб - 84 851,395 тис.куб.м, для виробництва теплової енергії - 59,540 тис. куб.м. У вказаному листі споживач просив підтвердити поставку йому у грудні 2018 року 40 222,531 тис. куб.м, з можливістю коригування зазначеного об`єму у бік зменшення за ініціативою споживача та забезпечення поставки протягом доби або в інший проміжок часу.

Листом №218-12/18 від 10.12.2018 позивач підтвердив готовність поставити споживачеві зазначені об`єми природного газу, погодив відповідні ціни і умови поставок газу у грудні 2018 року.

10.12.2018 позивачем отримано від відповідача повідомлення, з якого вбачається, що відповідач не врахував належний позивачеві газ в об`ємі 23 262,195 тис.куб.м; запропоновано позивачеві до 12.12.2018 врегулювати такий місячний небаланс відповідно до вимог Кодексу ГТС.

Позивач, вважаючи такі дії протиправними, звернувся до Господарського суду міста Києва із заявою про забезпечення позову у справі №910/16697/18, за наслідками розгляду якої ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.12.2018 заборонено АТ «Укртрансгаз» до врегулювання спору щодо визначення обсягу небалансу природного газу у листопаді 2018 року за результатами надання послуг транспортування природного газу заявника у листопаді 2018 року, надання природного газу позивачу в рамках послуги комерційного балансування для покриття неврегульованого небалансу за результатами надання транспортних послуг природного газу заявника у листопаді 2018 року; заборонено АТ «Укртрансгаз» до врегулювання спору щодо визначення обсягу небалансу природного газу у листопаді 2018 року за результатами надання послуг транспортування природного газу заявника у листопаді 2018 року, здійснювати балансування з метою врегулювання небалансу природного газу заявника за результатами надання транспортних послуг природного газу Заявника у листопаді 2018 року, передбачене Кодексом ГТС, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2493; заборонено АТ «Укртрансгаз» до врегулювання спору щодо визначення обсягу небалансу природного газу заявника у листопаді 2018 року за результатами надання послуг транспортування природного газу заявника у листопаді 2018 року, здійснювати дії по зверненню стягнення на гарантійне забезпечення, видане Акціонерним банком «Південний»; заборонено АТ «Укртрансгаз» до врегулювання спору щодо визначення обсягу небалансу природного газу заявника у листопаді 2018 року за результатами надання послуг транспортування природного газу позивача у листопаді 2018 року, відмовляти у прийнятті та виконанні від заявника номінацій на поточний та наступні газові періоди та повідомляти операторів суміжних систем про неможливість прийняття номінацій від заявника на поточний та наступні газові періоди; заборонено АТ «Укртрансгаз» до врегулювання спору щодо визначення обсягу небалансу природного газу заявника у листопаді 2018 року за результатами надання послуг транспортування природного газу заявника у листопаді 2018 року, припиняти рух природного газу заявника в підземних сховищах газу, а саме, відмовляти у наданні послуг зберігання природного газу (закачування, відбір, підняття).

Однак, як стверджує позивач, відповідачем здійснено відповідне балансування, внаслідок чого до газового сховища було закачано 19 684,208 тис. куб. м. природного газу, а в іншій частині природного газу в об`ємі 23 262,195 тис.куб.м. закачування не здійснене.

За наведених обставин, позивач звернувся до споживача з листом вих.№226/1-12/18 від 13.12.2018, в якому просив останнього розглянути потенційну можливість заміни постачальника на грудень 2018 року або здійснити закупівлю природного газу у грудні 2018 року в обсязі 17 000,00 тис.куб.м.

14.12.2018 листом вих. №2530/01-6 споживач повідомив позивача про те, що умови поставки та запитувані споживачем обсяги у грудні 2018 року газу між сторонами попередньо погоджувались і були остаточно визначені 10.12.2018; відповідно до раніше укладених договорів щодо постачання природного газу на грудень 2018 року уже почато постачання природного газу на точку комерційного обліку 56ZО06A05L5H8024, по якій протягом поточного місяця неможливо змінити постачальника природного газу. Споживач зазначав, що зміна постачальника чи зменшення обсягу газу позивачем призведе до значних ускладнень у господарській діяльності споживача, до вимушеної зупинки виробництва, що може призвести до значних збитків, за відшкодуванням яких споживач звернеться до позивача.

Відповідно до п.3 глави 2 розділу IV Кодексу ГТС, що діяв на момент виникнення спірних правовідносин (в редакції від 25.09.2018), Z - точка комерційного обліку, відносно якої визначаються та обліковуються значення об`ємів та обсягів транспортування, надходження, розподілу, передачі та споживання природного газу за певний період.

Згідно з п.3 глави 1 розділу II Правил постачання природного газу, затверджених Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2496 (в редакції від 01.08.2018, що діяла на момент виникнення спірних відносин), договір постачання природного газу укладається на весь очікуваний обсяг споживання природного газу в розрахунковому періоді, необхідний споживачу, або по його точці комерційного обліку, якій присвоєно окремий ЕІС-код. Розрахунковий період, як вже зазначалось раніше, на той час визначався місяцями.

Споживачем було заявлено весь, необхідний йому на грудень 2018 року обсяг природного газу по точці комерційного обліку споживача (символ «Z») - 56ZО06A05L5H8024.

14.12.2018 між позивачем та споживачем було укладено договір постачання природного газу №ПГ-С/18-012/31 (на плановий обсяг газу у звітному місяця грудні 2018 року - 8 900,000 тис.куб.м).

17.12.2018 між споживачем та позивачем було укладено договір постачання природного газу №ПГ-С/18-012/32 від 17.12.2018 (на плановий обсяг газу у звітному місяця грудні 2018 року - 20 529,991 тис.куб.м).

Як зазначає позивач, у зв`язку з невиконанням відповідачем вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 12.12.2018 у справі № 910/16697/18, з метою уникнення завдання збитків споживачеві, ПрАТ «ВК «Укрнафтобуріння» було укладено договори на покупку природного газу з іншим постачальником для його подальшої реалізації споживачеві, а саме, договір №18/65-2 від 17.12.2018 та договір №18/89 від 21.12.2018.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що внаслідок дій відповідача, протиправність яких була встановлена у рішенні Господарського суду міста Києва від 27.02.2019 у справі №910/17290/18, позивач був позбавлений можливості вільно розпоряджатись належним йому природним газом в обсязі 23 262.195 тис.куб.м, при цьому, маючи можливість реалізувати зазначений обсяг газу власного видобутку у грудні 2018 року споживачеві, позивач був змушений купувати природний газ у іншого постачальника.

Посилаючись на те, що внаслідок протиправних дій відповідача позивачеві завдано збитків у розмірі 198 317 612,64 грн, які складаються з вартості придбаного ним природного газу у іншого постачальника в розмірі 207 069 506,25 грн, з суми якої вирахувано 8 751 893,61 грн - собівартість належного позивачеві на праві приватної власності природного газу в обсязі 23 262,195 тис.куб.м, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача збитків у вигляді упущеної вигоди на підставі ст. 224 Господарського кодексу України (далі - ГК України), ст. ст. 22, 623 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог, а доводи скаржника вважає безпідставними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Частиною 1 статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. У відповідності до частини 2 цієї ж статті збитками є втрати, яких особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки; доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Господарський кодекс України (надалі - ГК України) збитками визначає витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною (стаття 224 ГК України).

До складу збитків, згідно зі статтею 225 ГК України, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення включаються, зокрема, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства, додаткові витрати, понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язань другою стороною.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.

Відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме, протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (збитків), причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

При цьому, господарському суду слід відрізняти обов`язок боржника по відшкодуванню збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання, що випливає з договору (статті 623 ЦК України) від позадоговірної шкоди, тобто від зобов`язання, що виникає внаслідок завдання шкоди (глава 82 ЦК України).

Зазначене розмежування підстав відповідальності пояснюється також тим, що збитки, заподіяні невиконанням договірних зобов`язань, повинен відшкодувати контрагент за договором, а позадоговірну шкоду - особа, яка її завдала.

Як вбачається з матеріалів справи, у даному випадку спірні правовідносин виникли у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем договірних зобов`язань, передбачених укладеними між сторонами господарськими договорами, а саме, договором транспортування природного газу № від 23.12.2015 та договором зберігання (закачування, відбору) природного газу № від 14.05.2018.

Відповідно до положень п. 45 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» транспортування природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газотранспортною системою з метою його доставки до іншої газотранспортної системи, газорозподільної системи, газосховища, установки LNG або доставки безпосередньо споживачам, але що не включає переміщення внутрішньопромисловими трубопроводами (приєднаними мережами) та постачання природного газу.

Частиною ч. 3 ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу» встановлено, що права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Відповідно до ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; свобода договору; справедливість, добросовісність та розумність.

За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 623 ЦК України встановлено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Умовами п. 13.2. договору транспортування природного газу № від 23.12.2015 та п. 7.2. договору зберігання (закачування, відбору) природного газу № від 14.05.2018 прямо передбачено, що суми збитків, завданих їх неналежним виконанням підлягають відшкодуванню в повному обсязі.

При цьому, місцевий господарський суд правильно зазначив, що для застосування такого виду господарської санкції, як стягнення збитків, необхідна наявність усіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою і збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів господарсько-правова відповідальність не настає.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

При цьому, саме на позивача покладено обов`язок доведення факту протиправної поведінки, розміру завданої шкоди та прямого причинного зв`язку між порушенням зобов`язання та шкодою.

Як було зазначено вище, за твердженням позивача, на підставі договору зберігання (закачування, відбору) природного газу № від 14.05.2018 відповідач повинен був здійснити закачування до підземних газосховищ природного газу, нереалізованого позивачем у листопаді 2018 року, в обсязі 42 946,403тис.куб.м. Натомість відповідач здійснив фактичне закачування належного позивачеві природного газу, що залишився нереалізованим у листопаді 2018 року лише в обсязі 19 684,208 тис.куб.м, позбавивши позивача можливості розпоряджатись належним йому газом в об`ємі 23 262,195 тис.куб.м.

На підтвердження зазначених обставин позивач посилається на рішення Господарського суду міста Києва від 27.02.2019, залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.06.2019 у справі № 910/17290/18 за позовом ПрАТ «ВК «Укрнафтобуріння» до АТ «Укртрансгаз» про зобов`язання вчинити дії, яким позовні вимоги задоволено та зобов`язано АТ «Укртрансгаз»:

- здійснити остаточну алокацію місячних подач та відборів позивача при транспортуванні природного газу у листопаді місяці 2018 року, а саме - надходження природного газу до Газотранспортної системи України - 157 887,391 тис.куб.м; передача (отримання) природного газу з Газотранспортної системи України (постачання споживачам по власних договорах та передача у віртуальній торговій точці) - 114 940,988 тис.куб.м, у відповідності до поданих позивачем Звіту про надходження та розподіл природного газу замовника послуг транспортування за листопад 2018 року №2 від 12.12.2018 (Форма Док. - Ф8-Зв -а) та Комерційного звіту газовидобувного підприємства за листопад 2018 року №2 від 12.12.2018 (Форма Док. - Ф8-Зв -в);

- за результатами остаточної алокації місячних подач та відборів позивача при транспортуванні природного газу у листопаді місяці 2018 року, підписати у двох примірниках акт наданих по договору транспортування природного газу № від 23.12.2015 послуг за листопад 2018 року, в якому зазначити обсяг надходження природного газу до Газотранспортної системи України у листопаді 2018 року - 157 887,391 тис.куб.м; обсяг передачі (отримання) природного газу з Газотранспортної системи України (постачання споживачам по власних договорах та передача у віртуальній торговій точці) у листопаді 2018 року - 114 940,988 тис.куб.м.;

- за результатами остаточної алокації місячних подач та відборів позивача при транспортуванні природного газу у листопаді місяці 2018 року на виконання умов Договору зберігання (закачування, відбору) природного газу від 14.05.2018 № додатково здійснити закачування до підземних сховищ природного газу, що належить позивачеві в обсязі 23 262,195 тис.куб.м, який залишився не реалізованим за результатами газового місяця - листопада 2018 року;

- на підставі договору зберігання (закачування, відбору) природного газу № від 14.05.2018, підписати у двох примірниках Акт про рух природного газу у газосховищах, що обліковується на рахунку зберігання замовника, відобразивши у ньому, що на рахунку зберігання ПрАТ «ВК «Укрнафтобуріння» станом на кінець звітного місяця - листопада 2018 року обліковується 89 949,554 тис. куб. м. природного газу.

Постановою Верховного Суду від 01.10.2019 постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.06.2019 та рішення Господарського суду міста Києва від 27.02.2019 у справі №910/17290/18 скасовано в частині задоволення позову про зобов`язання АТ «Укртрансгаз» підписати у двох примірниках Акт про рух природного газу у газосховищах, що обліковується на рахунку зберігання замовника, відобразивши у ньому, що на рахунку зберігання позивача станом на кінець звітного місяця листопада 2018 року обліковується 89 949,554 тис.куб.м. природного газу, справу в цій частині передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва, в решті постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.06.2019 та рішення Господарського суду міста Києва від 27.02.2019 у даній справі залишено без змін.

У вказаних судових рішеннях було досліджено характер господарських відносин між позивачем та відповідачем, які виникли на підставі договору транспортування природного газу № від 23.12.2015 та договору зберігання (закачування, відбору) природного газу № від 14.05.2018, та встановлено порушення з боку відповідача умов виконання зазначених договорів, в тому числі, протиправне здійснення транспортування належного позивачеві природного газу в обсязі 23 262, 195 тис.куб.м, встановлено факт невиконання відповідачем свого обов`язку щодо закачування до підземних газосховищ для зберігання за результатами листопада 2018 року 42 946,403 тис.куб.м. природного газу, належного позивачеві, порушення відповідачем загальних засад цивільного і господарського закону в частині вимог добросовісності, справедливості і розумності, а також порушення спеціальної норми ч. 3 ст. 32 Закону України «Про ринок природного газу».

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що факт протиправної поведінки відповідача щодо незакачування до підземних сховищ природного газу, що належить ПрАТ «ВК «Укрнафтобуріння» в обсязі 23 262,195 тис.куб.м, який залишився нереалізованим позивачем за результатами газового місяця - листопада 2018, та нездійснення належного оформлення акту про рух природного газу у газосховищах, що обліковується на рахунку зберігання замовника, встановлено рішенням Господарського суду міста Києва від 27.02.2019 у справі № 910/17290/18, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.06.2019 та постановою Верховного Суду від 01.10.2019 у відповідній частині, а відтак, в силу положень ч. 4 ст. 75 ГПК України, дана обставина не потребує повторного доведення.

Обґрунтовуючи відсутність своєї вини, відповідач посилається на Постанову НКРЕКП №788 від 27.07.2018 та стверджує, що в силу змісту наведеної постанови останній був зобов`язаний вчинити дії із балансування, а відтак, його вина у заподіянні позивачеві збитків відсутня.

Відповідно до ч. 1 ст. 614 ЦК України особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Разом з тим, відповідачем не доведено вжиття ним будь-яких заходів, спрямованих на виконання зобов`язань по транспортуванню і закачуванню у підземне газосховище спірного об`єму природного газу.

Так, у рішенні Господарського суду міста Києва від 27.02.2019 у справі №910/17290/18 встановлено, що позивач 12.12.2018 листом №213/1-12/18 подав уточнені звітні дані по результатам листопада місяця 2018 року: звіт про надходження та розподіл природного газу замовника послуг транспортування за листопад 2018 року №2 від.12.12.2018(Форма Док. - Ф8-Зв -а); комерційний звіт газовидобувного підприємства за листопад 2018 року №2 від 12.12.2018 (Форма Док. - Ф8-Зв -в).

Даними звітними документами було визначено, що загальний обсяг наданого позивачем природного газу у листопаді 2018 року до ГТС України становить 157 887,391тис.куб.м, а отримано (протранспортовано) природний газ з ГТС України (постачання споживачам по власних договорах та передано у віртуальній торговій точці) в обсязі 114 940,988тис.куб.м. Однак, зазначені звітні документи було залишено відповідачем без реагування.

Крім того, колегія суддів враховує, що відповідачем не було виконано ухвалу про забезпечення позову від 12.12.2018 у справі № 910/16697/18, якою відповідачеві було заборонено, зокрема, здійснення балансування спірного об`єму природного газу.

Матеріалами справи підтверджується, що 14.12.2018 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Крайчинским Сергієм Станіславовичем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 57923449 з примусового виконання наведеної ухвали, яка того ж дня була вручена відповідачеві, але останній не виконав її та здійснив балансування, внаслідок чого до газового сховища було закачано лише 19 684,208 тис. куб. м. належного позивачеві природного газу.

Наведені обставини, на переконання колегії суддів, підтверджують факт винних дій відповідача щодо порушення прав позивача, адже виконання зазначеної ухвали суду, що було на той момент обов`язком відповідача, дозволило б упередити настання подальших негативних наслідків для позивача.

Таким чином, обґрунтованим є твердження позивача про те, що відповідач мав не лише об`єктивну можливість, але й формальний обов`язок не здійснювати заходи з балансування і, таким чином, запобігти порушенню права позивача, однак, відповідач такою можливістю не скористався, що безпосередньо вказує на наявність у діях відповідача вини.

Крім того, в силу специфіки діяльності відповідача, як оператора ГТС та оператора ПГС, він міг і повинен був знати, що вчинені ним дії щодо закачування в ПГС об`єму газу меншого, ніж дійсно був поданий позивачем в ГТС та заявлений для закачування в ПГС, призведе до неможливості для позивача розпоряджатись відповідним об`ємом природного газу, у тому числі до неможливості здійснити поставку такого газу споживачам, а отже і неможливості для позивача отримати від споживачів оплату (дохід) за такий непоставлений газ. Одночасно, з огляду на одержання відповідачем від позивача 12.12.2018 уточнених звітних документів за листопад місяць 2018 року, відповідачеві було достеменно відомо про невідповідність заявленого позивачем до закачування ПГС об`єму природного газу та об`єму газу, заблокованого відповідачем для такого закачування.

При цьому, невиконання відповідачем ухвали про забезпечення позову від 12.12.2018 у справі № 910/16697/18, яка була належним чином доведена до відома відповідача та на той момент була обов`язковою до виконання, свідчить про те, що відповідач з власної волі та розуміючи можливі наслідки своїх дій, порушив власні договірні зобов`язання, чим позбавив позивача можливості розпоряджатись належним йому природним газом в обсязі 23 262,195 тис.куб.м.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не наведено жодних належних доказів відсутності власної вини у порушенні господарського зобов`язання, а також того, що таке невиконання було обумовлене обставинами, які не залежали від його волі.

Крім того, у постанові Північного апеляційного господарського суду від 19.06.2019 у справі №910/17290/18, залишеній в частині мотивування відповідних висновків апеляційного суду без змін постановою Верховного Суду від 01.10.2019, зазначено про безпідставність доводів відповідача про те, що відповідно до Постанови НКРЕКП №788 від 27.07.2018 повинні застосовуватись положення Кодексу ГТС в редакції, що діяла станом на 27.07.2018, оскільки вказана постанова є індивідуально-правовим актом та стосується виключно питання накладення штрафу на АТ «Укртрансгаз» за порушення Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з транспортування природного газу. Дія ж Кодексу ГТС, який є нормативно-правовим актом, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України, поширюється на всіх суб`єктів ринку природного газу України: операторів суміжних систем, газовидобувні підприємства, замовників, споживачів та постачальників природного газу незалежно від підпорядкування та форми власності, а також операторів торгових платформ. Таким чином, положення Постанови НКРЕКП №788 від 27.07.2018 не можуть змінювати дію у часі Кодексу ГТС. З наведеною позицією погоджується колегія суддів при розгляді даної справи.

З огляду на викладене, посилання відповідача на його неможливість виконати зобов`язання перед позивачем, а, відтак, на відсутність вини відповідача у заподіянні позивачеві збитків спростовуються матеріалами справи та не ґрунтуються на законі.

За таких умов, оскільки відповідачем не наведено доказів того, що ним вжито всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, а матеріали справи містять достатні докази вини відповідача, колегія дійшла висновку про наявність вини останнього у невиконанні зобов`язань та у заподіянні позивачеві таким невиконанням збитків.

Таким чином, суд погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає доведеним факт протиправності дій відповідача щодо незакачування до підземних сховищ природного газу, що належить позивачеві, в обсязі 23 262,195 тис.куб.м., який залишився нереалізованим позивачем за результатами листопада 2018 року, а також факт наявності вини в діях відповідача, що полягала в протиправному позбавленні позивача можливості розпоряджатись належним йому природним газом в обсязі 23 262,195 тис.куб.м.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач також вказує на відсутність збитків позивача, посилаючись на те, що неукладення позивачем договорів із контрагентами, а саме, з АТ «Дніпроазот», чи припинення із останнім господарських відносин є звичайним діловим ризиком позивача.

Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що позивач не обґрунтовує наявність збитків втратою контрагента чи неукладенням з ним договору.

Підставою для виникнення збитків у даній справі є упущена вигода позивача, яка полягає у різниці між доходом, який позивач повинен був отримати від продажу АТ «Дніпроазот» природного газу власного видобутку та доходом, отриманим позивачем від продажу АТ «Дніпроазот» природного газу, який позивач вимушений був закупити у третьої особи у зв`язку з відсутністю у позивача облікованого природного газу власного видобутку, щодо якого відповідачем було здійснено протиправне балансування.

Таким чином, наведене посилання відповідача не стосується предмету спору та не може бути підставою для скасування рішення місцевого господарського суду.

При цьому, безпідставними є посилання апелянта на постанови Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 910/15484/17 та від 13.11.2018 у справі № 910/2376/18, виходячи з наступного.

Так, предметом спору у справі № 910/15484/17 було розірвання іпотечного договору з підстав зміни істотних умов (ч. 2 ст. 652 ЦК України), а предметом спору у справі № 910/2376/18 - розірвання договору оренди газопроводів та споруд, з аналогічних підстав.

При цьому, у справі № 910/15484/17 як на зміну істотних умов позивач посилався на визнання ПАТ «КБ «Приватбанк» неплатоспроможним та подальшої його націоналізації, а у справі № 910/2376/18 як на зміну істотних умов - на зміну правового регулювання спірних відносин сторін щодо користування газопроводом (введення в дію кодексу ГРМ).

Отже, у вказаних справах предметом судового розгляду не були правовідносини сторін, що виникли у зв`язку зі стягненням збитків, спричинених невиконанням однією зі сторін договірних зобов`язань.

Крім того, в обох постановах Верховного Суду, на які посилається відповідач, під ризиком підприємницької діяльності Верховний Суд мав на увазі настання обставин, які не залежали від волі сторін у момент укладення спірних договорів і які відбулись без протиправного порушення прав і законних інтересів позивачів. Тобто мова йде про нормальні ризики господарської діяльності.

У даній справі єдиною підставою для стягнення збитків є порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань, а не настання об`єктивних і незалежних від волі сторін обставин, а тому покладення на позивача ризиків протиправного невиконання відповідачем договірних зобов`язань суперечить як суті інституту цивільно-правової відповідальності, так і загальним засадам цивільного закону - справедливості і розумності.

Також колегія суддів відхиляє як безпідставні та необґрунтовані посилання апелянта на наявність у позивача достатніх обсягів природного газу станом на грудень 2018 року.

Так, в матеріалах справи наявні викопіювання з електронної платформи у вигляді веб-додатку в мережі Інтернет, функціонування та керування якою забезпечується відповідачем, як оператором газотранспортної системи, яка використовується для забезпечення надання послуг транспортування природного газу відповідно до вимог Кодексу ГТС, про подані позивачем номінації та реномінації на транспортування обсягів природного газу у грудні 2018 року, а також про підтверджені відповідачем обсяги виходу природного газу по споживачам позивача станом на 29.11.2018, 19.12.2018 та 27.12.2018.

Як вбачається з вищезазначених даних, загальний обсяг заявлених позивачем номінацій/реномінацій станом на грудень 2018 року становив 155 103,480 тис.куб.м природного газу, що спростовує доводи відповідача про наявність у позивача достатнього обсягу газу для виконання всіх зобов`язань перед своїми контрагентами щодо постачання природного газу у вказаному місяці.

На підтвердження своєї позиції відповідачем було надано копію акту №210/11-18 від 30.11.2018 про рух природного газу в газосховищах, що обліковується на рахунку зберігання замовника, відповідно до якого станом на 30.11.2018 на рахунку зберігання позивача, як замовника послуг зберігання, у підземних сховищах знаходився природний газ в обсязі 66 487,359 тис.куб.м. При цьому, відповідачем також надано звіт про надходження та розподіл природного газу замовника послуг транспортування № 2 від 11.01.2019, відповідно до якого споживачами позивача було отримано з газотранспортної системи у грудні 2018 року 156 889,222 тис.куб.м. природного газу.

Разом з тим, судом першої інстанції правомірно враховано підтверджені матеріалами справи та не спростовані відповідачем доводи позивача щодо неможливості розпоряджатись у грудні 2018 року природним газом власного видобутку, видобутим у грудні 2018 року, адже відповідач почав здійснювати подобове балансування лише з 01.03.2019, а до цього часу, останній приймав номінації, проводив алокації, визначав небаланси, плату за нейтральність на базі місячного періоду, тому позивач мав можливість враховувати у власному балансі газ, видобутий у грудні 2018 року лише з січня 2019 року.

Таким чином, обсяг зобов`язань позивача щодо постачання природного газу у грудні 2018 року перевищував обсяг природного газу, що знаходився на рахунках зберігання позивача у підземних сховищах газу станом на 30.11.2018, а тому задля забезпечення виконання зобов`язань перед своїми контрагентами, позивач повинен був здійснювати додаткову закупівлю природного газу у інших господарюючих суб`єктів.

Доводи відповідача про наявність у позивача в розпорядженні інших об`ємів природного газу, що не закачані у ПСГ, колегія суддів відхиляє як такі, що не ґрунтуються на жодних доказах, не підтверджуються матеріалами справи та є припущеннями.

Позиція відповідача стосовно недоведеності позивачем наявності упущеної вигоди не ґрунтується на матеріалах справи та на процесуальному законі з огляду на наступне.

Так, посилання відповідача на неналежність та недопустимість доказів собівартості продукції позивача (собівартості природного газу власного видобутку позивача) спростовуються положеннями процесуального закону, оскільки надані позивачем письмові докази щодо собівартості природного газу містять у собі відомості, які безпосередньо стосуються предмету доказування (а саме, доказування розміру збитків позивача), тобто є належними доказами в розумінні статті 76 ГПК України. Надані на підтвердження собівартості продукція позивача бухгалтерські довідки відповідають усім ознакам письмових доказів, вказаних у ст. 91 ГПК України.

При цьому, законодавство України не містить вимог стосовно того, що доказування собівартості продукції повинно здійснюватись виключно певним видом документів чи документами, складеними у певній, визначеній нормативно-правовими актами, формі.

Надані позивачем бухгалтерські довідки видані ним, як юридичною особою, скріплені підписом головного бухгалтера та печаткою ПрАТ «ВК «Укрнафтобуріння», що вказує на законність походження відповідних письмових доказів та відповідність їх вимогам щодо допустимості доказів, встановлених ст. 77 ГПК України, а відтак, правомірно прийняті місцевим господарським судом.

Доводи відповідача про те, що закупівельна ціна природного газу, придбаного позивачем у третьої особи з метою подальшої передачі АТ «Дніпроазот» на підставі укладених договорів, є нижчою за середньозважену ціну природного газу в Україні, колегія суддів відхиляє, оскільки таке посилання не спростовує факту наявності у позивача упущеної вигоди.

За змістом статей 3, 11 Закону України «Про ринок природного газу», ст. 11 Закону України «Про ціни і ціноутворення», ціни на природний газ, котрий відчужується суб`єктами господарювання іншим суб`єктам господарювання, не є регульованими державою, є вільними ринковими, а отже позивач, здійснюючи підприємницьку діяльність, був вправі здійснити закупівлю природного газу за найбільш вигідною ціною.

При цьому, наявність збитків (упущеної вигоди) позивач обґрунтовує не відсутністю прибутку (вигоди) від закупівлі і подальшого перепродажу природного газу як такої, а самою необхідністю закупляти природний газ у третіх осіб у зв`язку з відсутністю природного газу власного видобутку, можливість розпоряджатись яким була для позивача унеможливленою протиправними діями відповідача.

На підтвердження наявності реальних господарських відносин з АТ «Дніпроазот» позивачем надані, в тому числі, копії листів від АТ «Дніпроазот» до позивача від 19.11.2018 вих.№2336/01-6, від 22.11.2018 вих.№2367/01-6, від 27.11.2018 вих.№2410/01-6, від 05.12.2018 вих.№2476/01-6, від 10.12.2018 вих.№2499/01-6, від 14.12.2018 вих.№2530/01-6, від 14.01.2019 вих.№70/01-6, від 16.01.2019 у вих. № 109/01-6; копії листів від позивача до АТ «Дніпроазот» від 20.11.2018 вих.№212/7-11/18, від 10.12.2018 вих.№218-12/18, від 13.12.2018 вих.№226/1-12/18, від 26.12.2018 вих.№242-12/18 від 15.01.2019 вих.№1435-01/19; копії договорів постачання природного газу № ПГ-С/18-012/22 від 27.11.2018, ПГ-С/18-012/23 від 27.11.2018, № ПГ-С/18-012/31 від 14.12.2018, ПГ-С/18-012/32 від 17.12.2018.

Наявні у справі докази вказують на те, що позивач мав реальну можливість та обов`язок реалізувати у грудні 2018 року на користь АТ «Дніпроазот» природного газу в обсязі 23 262,195 тис.куб.м, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність факту наявності між позивачем та АТ «Дніпроазот» господарських відносин.

Так, матеріалами справи підтверджується, що шляхом обміну листами між АТ «Дніпроазот» (№ 2499/01-6від 10.12.2018) та позивачем (№ 218-12/18 від 10.12.2018) сторони погодили поставку позивачем природного газу на користь АТ «Дніпроазот» в грудні 2018 року в обсягах 40 222,531 тис. куб.м.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що позивачем було вжито реальні заходи, спрямовані на одержання доходів від продажу природного газу контрагенту позивача - АТ «Дніпроазот».

При цьому, матеріалами справи підтверджується та скаржником не спростовано, що 10.12.2018 ЦДД ПАТ «УКРТРАНСГАЗ» після завершення робочого дня і після погодження об`єму поставки споживачеві з електронної пошти направило позивачеві повідомлення про обсяги протранспортованого відповідачем природного газу заявника, що знаходився у газотранспортній системі України (ГТС) до точок виходу з даної ГТС за листопад 2018 року, що склав 129 760,402 тис.куб.м. Тобто, відповідач відмовився врахувати в якості належного позивачеві газу, що підлягав закачуванню в газосховище, природний газ в об`ємі 23 262,195 тис.куб.м.

Такі дії відповідача були протиправними і порушували умови відповідних договорів, укладених між позивачем і відповідачем, що встановлено рішенням у судовій справі № 910/17290/18, а відтак, за усієї обачливості позивач не міг та не повинен був сумніватись у наявності у нього необхідного обсягу природного газу та у можливості виконання відповідних поставок.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про доведеність позивачем тієї обставини, що його доходи (вигода) від продажу природного газу власного видобутку в обсязі 23 262,195 тис.куб.м. на користь АТ «Дніпроазот» не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі наявності у його розпорядженні відповідного об`єму газу власного видобутку на той момент, на що вказують і наявність сталих господарських відносин із АТ «Дніпроазот» до моменту порушення права позивача відповідачем, і наявність погоджених сторонами на момент порушення прав позивача об`ємів та умов поставки природного газу, який позивач повинен був передати АТ «Дніпроазот» в грудні 2018 року.

Відтак, посилання відповідача на відсутність у позивача збитків у вигляді упущеної вигоди не знаходять свого підтвердження в матеріалах справи і не ґрунтуються на законі.

Посилання апелянта на відсутність причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою відповідача і заподіяними позивачеві збитками, колегія суддів також вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

Як вже було зазначено, між сторонами мав місце спір, що був предметом розгляду у господарській справі № 910/17290/18 за позовом ПрАТ «ВК «Укрнафтобуріння» до АТ «Укртрансгаз» про зобов`язання вчинити дії, за результатами якої ухвалено рішення Господарським судом міста Києва від 27.02.2019, залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.06.2019 та у відповідній частині постановою Верховного Суду від 01.10.2019.

За наслідками розгляду зазначеного спору набуло законної сили судове рішення, відповідно до якого зобов`язано відповідача, зокрема:

- здійснити остаточну алокацію місячних подач та відборів позивача при транспортуванні природного газу у листопаді місяці 2018 року, а саме - надходження природного газу до Газотранспортної системи України - 157 887,391тис.куб.м; передача (отримання) природного газу з Газотранспортної системи України (постачання споживачам по власних договорах та передача у віртуальній торговій точці) - 114 940,988тис.куб.м, у відповідності до поданих позивачем Звіту про надходження та розподіл природного газу замовника послуг транспортування за листопада 2018 року №2 від.12.12.2018 (Форма Док. - Ф8-Зв -а) та Комерційного звіту газовидобувного підприємства за листопад 2018 року №2 від 12.12.2018 (Форма Док. - Ф8-Зв -в);

- за результатами остаточної алокації місячних подач та відборів позивача при транспортуванні природного газу у листопаді місяці 2018 року, підписати у двох примірниках акт наданих по договору транспортування природного газу № від 23.12.2015 послуг за листопад 2018 року, в якому зазначити обсяг надходження природного газу до Газотранспортної системи України у листопаді 2018 року - 157 887,391тис.куб.м; обсяг передачі (отримання) природного газу з Газотранспортної системи України (постачання споживачам по власних договорах та передача у віртуальній торговій точці) у листопаді 2018 року - 114 940,988 тис.куб.м.;

- за результатами остаточної алокації місячних подач та відборів позивача при транспортуванні природного газу у листопаді місяці 2018 року на виконання умов Договору зберігання (закачування, відбору) природного газу від 14.05.2018 № додатково здійснити закачування до підземних сховищ природного газу, що належить позивачеві в обсязі 23 262,195 тис.куб.м, який залишився не реалізованим за результатами газового місяця - листопада 2018 року.

Матеріалами даної справи підтверджується, що 24.07.2019 відповідач у повному обсязі виконав зазначене судове рішення та підписав Акти про рух природного газу в газосховищах, що обліковується на рахунку зберігання замовника, у тому числі Акт № 210/11-18-К, відповідно до якого за результатами листопада 2018 року закачано до газосховища нереалізований у листопаді 2018 року газ замовника в обсязі 42 946,03 тис.куб.м.

Таким чином, в період з 12.12.2018 по 24.07.2018 відповідачем протиправно порушувалось право власності позивача на природний газ в об`ємі 23 262,195 тис.куб.м, у зв`язку з чим позивач був позбавлений можливості ним розпоряджатись.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що у зв`язку з таким порушенням прав позивача він не мав можливості відчужити за плату відповідний об`єм газу власного видобутку на користь АТ «Дніпроазот», і при цьому обсяги та умови відповідного відчуження вже були погоджені позивачем і його контрагентом, а така домовленість уже існувала на момент порушення відповідачем прав позивача.

В подальшому, після виникнення обставин порушення відповідачем власних господарських зобов`язань щодо закачування спірного газу в ПГС, позивач звернувся до АТ «Дніпроазот» з листом від 13.12.2018 вих. № 226/1-12/18, в якому просив останнього, у зв`язку зі спірною ситуацією, що склалась стосовно відмови відповідача врахувати в балансі позивача спірний природний газ у об`ємі 23 262,195 тис.куб.м, розглянути потенційну можливість заміни постачальника на грудень 2018 року або здійснити закупівлю природного газу у грудні 2018 року в меншому обсязі - 17 000,00 тис.куб.м.

При цьому, листом від 14.12.2018 за вих. №2530/01-6 АТ «Дніпроазот» наполягав на виконанні позивачем своїх зобов`язань стосовно поставки газу у грудні 2018 року, а також повідомляв про коригування раніше заявлених об`ємів природного газу для технологічних потреб підприємства та виробництва теплової енергії (новий об`єм на технологічні потреби підприємства - 34 697,316 тис.куб.м, новий об`єм для виробництва теплової енергії - 57,862 тис.куб.м). У цьому листі було повторно повідомлено, що АТ «Дніпроазот» для подачі номінації (реномінації) до відповідача на грудень 2018 року надає ЕІС-код точки комерційного обліку споживача (символ «Z») - 56ZO06A05L5H8024.

14.12.2018 між ПрАТ «ВК «Укрнафтобуріння» та АТ «Дніпроазот» було укладено договір постачання природного газу №ПГ-С/18-012/31 (на плановий обсяг газу у звітному місяці грудні 2018 року - 8 900,000 тис.куб.м).

17.12.2018 між АТ «Дніпроазот» та ПрАТ «ВК «Укрнафтобуріння» було укладено договір постачання природного газу №ПГ-С/18-012/32 від 17.12.2018 (на плановий обсяг газу у звітному місяці грудні 2018 року - 20 529,991 тис.куб.м).

Таким чином, з огляду на характер правовідносин між ПрАТ «ВК «Укрнафтобуріння» та АТ «Дніпроазот», час, коли відповідачем було порушено господарські зобов`язання щодо неврахування в балансі позивача спірного об`єму природного газу, зміст відповідної переписки, з якого вбачається, що закупівля додаткових об`ємів газу позивачем мала місце саме у зв`язку із протиправними діями відповідача, відсутність у позивача на момент порушення його права відповідачем достатніх облікованих об`ємів газу власного видобутку, оцінивши наявні у матеріалах справи докази, які підтверджують наведені обставини у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що достатньою і єдиною причиною закупівлі у відповідний проміжок часу позивачем природного газу у об`ємі 23 262,195 тис.куб.м на ринку у третіх осіб та подальшого продажу такого спірного об`єму природного газу АТ «Дніпроазот», замість продажу останньому тотожного об`єму газу власного видобутку позивача, була відсутність в останнього можливості поставити зазначеному контрагенту газ власного видобутку, спричинена відмовою відповідача врахувати спірний природний газ у балансі позивача.

Як правильно встановлено місцевим господарським судом, з метою покриття нестачі газу, викликаної протиправними діями відповідача, 13.12.2018 листом № 227/1-12/18 позивач звернувся до ТОВ «Юнайтед Енерджі», у якому просив підтвердити можливість продажу йому природного газу в обсязі, не меншому, ніж 26 000,000 тис.куб.м з відстрочкою платежів.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було укладено та виконано договір № 18/65-2 від 17.12.2018 на закупівлю 9 000,00 тис.куб.м за ціною 9 141,70 грн без ПДВ за 1000 куб.м. газу, а також договір №18/89 від 21.12.2018 на закупівлю 20 000,00 тис.куб.м, за ціною 8 750,00 грн без ПДВ за 1000 куб.м. газу.

За таких обставин суд критично ставиться до доводів відповідача з приводу того, що закупівля природного газу з метою його подальшої реалізації є стандартною діяльністю відповідача, оскільки наявні в матеріалах справи докази вказують на те, що наведені операції із закупівлі та продажу спірного об`єму газу позивача та АТ «Дніпроазот» не відповідають ознакам стандартної діяльності позивача. При цьому, матеріалами справи підтверджується причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою відповідача та збитками позивача у вигляді упущеної вигоди.

Колегія суддів зазначає, що вимагаючи відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу. При цьому важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої особи. Слід довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - наслідком такої протиправної поведінки.

Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується.

При цьому, пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і лише неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає встановленою наявність у позивача упущеної вигоди, спричиненої неправомірними діями відповідача, оскільки відповідні доходи позивача могли і повинні були бути реально отриманими позивачем, а останнім було вжито усіх можливих заходів на одержання такої вигоди та за умови належного виконання відповідачем своїх господарських зобов`язань, відповідна вигода могла б реально бути отриманою позивачем.

Крім того, колегія суддів враховує, що матеріалами справи підтверджується вжиття позивачем заходів, спрямованих на запобігання збиткам, які полягали, зокрема, у тому, що позивач 12.12.2018 звернувся до Господарського суду м. Києва в порядку статей 136-138 ГПК України із заявою про забезпечення позову, за результатами розгляду якої ухвалою від 12.12.2018 у справі №910/16697/18 вказана заява була задоволена частково та вжито заходів до забезпечення позову.

Також, позивач звернувся за захистом своїх порушених прав до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про зобов`язання вчинити дії (виконати договірні зобов`язання), за результатами розгляду якого рішенням Господарського суду міста Києва від 27.02.2019 у справі №910/17290/18, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.06.2019 та у відповідній частині постановою Верховного Суду від 01.10.2019, позовні вимоги були задоволені.

За наведених обставин, враховуючи, що позивач є господарюючим суб`єктом, головною метою діяльності якого є отримання прибутку, колегія суддів вважає в повній мірі доведеним той факт, що саме внаслідок винних дій відповідача, які полягали у протиправній відмові від закачування у газове сховище належного позивачеві природного газу в обсязі 23 262,195 тис.куб.м, позивач був позбавлений можливості в подальшому розпоряджатися цим обсягом газу, у зв`язку з чим зазнав збитків у вигляді упущеної вигоди.

Розраховуючи суму збитків в розмірі 198 317 612,64 грн позивач зазначив, що такі складаються із вартості придбаного ним природного газу у іншого постачальника в розмірі 207 069 506,25 грн, з суми якої вираховано собівартість належного позивачеві на праві приватної власності природного газу в обсязі 23 262,195 тис.куб.м. вартістю 8 751 893,61 грн.

Вказана собівартість природного газу обсягом 23 262,195 тис.куб.м в розмірі 8 751 893,61 грн підтверджується довідкою ПрАТ «ВК «Укрнафтобуріння» №14-009.1 від 14.01.2020, в якій здійснено розрахунок собівартості природного газу.

При цьому, як встановлено судом першої інстанції, відповідачем виконано рішення суду у справі № 910/17290/18 у липні 2019 року, у зв`язку з чим позивач отримав змогу розпоряджатися природним газом у зазначеному обсязі у серпні 2019 році.

Доказів того, що позивач не мав можливості реалізувати природний газ в обсязі 23 262,195 тис.куб.м матеріали справи не містять.

За даними довідки ПрАТ «ВК «Укрнафтобуріння» №227/20-12/19 від 04.12.2019 середня ціна реалізації природного газу за серпень 2019 становила 4 517,62 грн. Водночас, згідно з інформацією про середньозважені ціни на природний газ за результатами електронних біржових торгів на ТБ «Українська енергетична біржа» середня ціна на газ у серпні 2019 склала 5503,38 грн/тис.куб.м.

За даними довідки ПрАТ «ВК «Укрнафтобуріння» №227/19-12/19 від 04.12.2019 середня ціна реалізації природного газу за грудень 2018 становила 9 183,53 грн.

Отже, вартість природного газу в обсязі 23 262,195 тис.куб.м у грудні 2018 року становила 213 629 065,65 грн, а в серпні - 105 089 757,38 грн, відтак, різниця між вартістю природного газу у грудні 2018 році та серпні 2019 році склала 108 539 308,27 грн.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції правомірно вважав за можливе зменшити розмір заявлених до стягнення збитків, обмеживши їх розмір сумою 108 539 308,27 грн, що становить різницю вартості природного газу в обсязі 23 262,195 тис.куб.м у грудні 2018 року та серпні 2019 року.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Водночас, саме позивач повинен довести обставини, які входять до предмету доказування у справі та які підтверджують факт порушення його права відповідачем.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивачем повністю підтверджено та доведено наявність усіх складових, необхідних та достатніх для стягнення з відповідача на користь позивача збитків у вигляді упущеної вигоди.

Так, протиправна поведінка та вина відповідача, яка полягала у порушенні умов договору транспортування природного газу № від 23.12.2015 та договору зберігання (закачування, відбору) природного газу від 14.05.2018 №, доведена обставинами, встановленими рішенням Господарського суду міста Києва від 27.02.2019 у справі №910/17290/18, що набуло законної сили.

Вина відповідача підтверджена обставинами нехтування останнім уточненої звітності позивача від 12.12.2018 та невиконання ухвали про забезпечення позову від 12.12.2018. При цьому, жодних належних доказів відсутності власної вини відповідачем не надано.

Причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою відповідача та збитками позивача у вигляді упущеної вигоди підтверджується порушенням положень наведених вище договорів та протиправним вилученням відповідачем у позивача відповідного обсягу газу, а також відсутністю у зв`язку з цим у позивача об`єктивної можливості отримати потрібний обсяг газу із будь-яких інших джерел за собівартістю, яка б дозволяла отримати дохід від відповідних господарських операцій в очікуваному розмірі.

Збитки позивача у вигляді неодержаного доходу (упущеної вигоди) - втрата очікуваного приросту в майні позивача, що полягала у зменшенні такого приросту в майні у зв`язку з необхідністю для позивача додатково закуповувати природний газ у третіх осіб з метою його подальшого перепродажу своєму контрагенту замість продажу такому контрагенту газу власного видобутку. Розмір таких збитків ґрунтується на належних доказах, наявних у справі.

Реальність збитків позивача, яка полягала у тому, що останній, з огляду на зміст господарських відносин із АТ «Дніпроазот» та погоджені з ним об`єми і умови поставок природного газу, міг і повинен був отримати визначені доходи, а лише неправомірні дії відповідача стали єдиною та достатньою причиною, яка змусила позивача зробити додаткові витрати на придбання необхідної кількості природного газу у постачальника та позбавила його можливості отримати вигоду у вигляді доходу від продажу власного природного газу в обсязі 23 262 195,00 куб.м у грудні 2018 року. При цьому, реальну можливість реалізувати належний позивачеві природний газ у зазначеному обсязі останній отримав лише у серпні 2019 року.

Враховуючи наведене вище, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції та є такими, що не відповідають вимогам матеріального та процесуального закону.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на те, що позивачем доведено суду належними та допустимими доказами наявність усіх елементів складу господарського правопорушення, з урахуванням встановленої можливості зменшити розмір заявлених до стягнення збитків, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з АТ «Укртрансгаз» на користь ПрАТ «ВК «Укрнафтобуріння» 108 539 308,27 грн збитків. В іншій частині позову, а саме, у стягненні 89 778 304,37 грн збитків необхідно відмовити.

Частиною 1 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи сторін, викладені в апеляційній скарзі та у відзиві на неї, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

За таких обставин, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2020 у справі №910/17533/19 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга АТ «Укртрансгаз» має бути залишена без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні, на підставі статті 129 ГПК України, покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укртрансгаз» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2020 у справі №910/17533/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2020 у справі №910/17533/19 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2020 у справі №910/17533/19.

4. Матеріали справи №910/17533/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено 13.07.2020.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді М.Г. Чорногуз

О.В. Агрикова