ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2020 року м. ОдесаСправа № 923/255/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Діброви Г.І.

суддів: Ярош А.І., Принцевської Н. М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ідалія», м. Харків

на ухвалу Господарського суду Херсонської області від 15.05.2020 року про передачу справи на розгляд іншого суду, м. Херсон, суддя Немченко Л.М.

у справі № 923/255/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ідалія», м. Харків

до відповідача Іноземного підприємства «Малахіт», м. Харків

про скасування акту протесту векселя та визнання виконавчого надпису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовної заяви та ухвали суду першої інстанції.

В березні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Ідалія», м. Харків звернулось до Господарського суду Херсонської області із позовною заявою, в якій просило суд скасувати Протест від 28.08.2019 року, зареєстрований у реєстрі за № 3156 у неплатежі за простим векселем серія АА 2171415, виданим від імені Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Ідалія", м. Харків на користь Іноземного підприємства "Малахіт", м. Харків із зобов`язанням сплатити 1 589 530 грн. 12 коп., вчинений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Куксіним Станіславом Юрійовичем; визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Куксіним Станіславом Юрійовичем 29.08.2019 року, зареєстрований в реєстрі за № 3162, котрим запропоновано стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Ідалія", м. Харків на користь Іноземного підприємства "Малахіт" заборгованість за простим векселем серія АА 2171415 у розмірі 1 589 530 грн. 12 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Акт про протест від 28.08.2019 року вчинений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Куксіним С.Ю. в порушення прямих вказівок закону та вимог Порядку вчинення нотаріальних дій, тобто зі спливом 9 місяців після кінцевої можливої дати опротестування векселя, а тому вексель серії АА 2171415, виданий від імені Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Ідалія", м. Харків на користь Іноземного підприємства "Малахіт", м. Харків із зобов`язанням сплатити 1 589 530 грн. 12 коп. є таким, що пред`явлений відповідачем з пропуском строку. Крім того, позивач зазначає, що Акт про протест містить лише посилання на пред`явлення Іноземним підприємством «Малахіт», м. Харків вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ідалія», м. Харків про оплату за векселем без визначення інформації про його оплату. Також, Товариство з обмеженою відповідальністю «Ідалія», м. Харків у позовній заяві зазначило, що у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Куксіна С.Ю. були відсутні правові підстави для вчинення виконавчого напису, оскільки вексель не був документом, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, а тому Протест від 28.08.2019 року, зареєстрований у реєстрі за № 3156 у неплатежі за простим векселем серія АА 2171415 підлягає скасуванню, а виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Куксіним Станіславом Юрійовичем 29.08.2019 року, зареєстрований в реєстрі за № 3162 - визнанню таким, що не підлягає виконанню. Щодо підсудності справи позивач, посилаючись на ч. 4 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України та ч. 1 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» зазначив, що оскільки у боржника (позивача) за виконавчим написом, згідно умов Договору поставки від 09.01.2019 року № 09-01/19 є цінне рухоме майно - арматура, яка знаходиться на складі Постачальника за адресою: Херсонська область, Білозерський район, с. Музиківка, вул. 8-го Березня, 1, то справу належить розглядати Господарському суду Херсонської області.

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 15.05.2020 року у справі №923/255/20 матеріали справи № 923/255/20 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Ідалія", м. Харків до Іноземного підприємства "Малахіт", м.Харків про скасування акту протесту векселя та визнання виконавчого надпису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, направлено за підсудністю до Господарського суду Харківської області.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що в ході проведення підготовчого засідання не знайшов свого підтвердження факт посилання позивача на Договір поставки №09-01/19, укладений ним з Приватним підприємством «РЕНТМЕНЕДЖМЕНТ», яким нібито підтверджено факт місцезнаходження цінного рухомого майна. Крім того, в зазначеному договорі не міститься можливості ведення розрахунку чи відстрочення платежу за допомогою векселю, виконання якого оскаржується позивачем, а відповідач не є стороною зазначеного договору. Також, суд першої інстанції, при постановленні оскаржуваної ухвали дійшов висновку, що розрахунки за допомогою векселя, як одного з інструменту гарантійних зобов`язань при відстроченні платежу також вбачаються неможливими, а тому справа не може розглядатися Господарським судом Херсонської області та підлягає передачі за підсудністю.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ідалія», м. Харків з ухвалою суду першої інстанції не погодилось, тому звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд ухвалу Господарського суду Херсонської області від 15.05.2020 року у справі № 923/255/20 про передачу справи на розгляд іншого суду скасувати, справу направити до Господарського суду Херсонської області для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм процесуального права і неповним з`ясуванням всіх обставин справи. Зокрема, скаржник, посилаючись на норми ч. 1 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», зазначає, що з вищевказаної норми не випливає, що місце виконання рішення про стягнення з боржника за місцезнаходженням майна залежить від правового зв`язку між підставою набуття такого майна та рішенням про його стягнення. Тобто, на думку скаржника, судом першої інстанції у оскаржуваній ухвалі не вказано, з якої підстави місце виконання виконавчого напису не може бути Херсонська область, як місцезнаходження майна позивача.

Крім того, апелянт, посилаючись на норми ч. 4 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України, вважає, що подана ним позовна заява про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, може бути подана за місцезнаходженням майна боржника, оскільки арматура, загальною масою 7 т., придбана за договором поставки № 09-01/19 та яка знаходиться за адресою: Херсонська область, Білозерський район, село Музиківка, вул. 8 Березня, 1, є єдиним, належним позивачу майном. З урахуванням зазначеного, Товариство з обмеженою відповідальністю «Ідалія», м. Харків скористалось правом, визначеним процесуальним законодавством та звернулось до Господарського суду Херсонської області за захистом своїх прав.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.05.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Ідалія», м. Харків на ухвалу Господарського суду Херсонської області від 15.05.2020 року у справі № 923/255/20, справу вирішено розглядати у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження, у розумний строк, обумовлений встановленням в Україні карантину та/або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням короновірусної хвороби «COVID-19».

Відповідач своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористався, відзив на апеляційну скаргу в строк, визначений ухвалою суду про відкриття провадження у справі, не надав, що згідно з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Ідалія», м. Харків не підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Херсонської області від 15.05.2020 року у справі № 923/255/20 не підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Господарським судом Херсонської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

З матеріалів справи вбачається, що 28.08.2019 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Куксіним С.Ю., на прохання Іноземного підприємства «Малахіт», м. Харків, законного векселедержателя простого векселя серія АА № 2171415, виданого Товариством з обмеженою відповідальністю «Фірма «Ідалія», м.Харків, зі строком платежу 26 листопада 2018 року на суму 1 589 530 грн. 12 коп., який подав вищевказаний вексель нотаріусу, вчинено Протест у неплатежі за простим векселем за реєстровим номером 3156.

Також матеріали справи містять простий вексель від 26.01.2018 року серії АА 2171415, виданий від імені векселедавця Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Ідалія», м. Харків, з кінцевою датою здійснення платежу - 26.11.2018 року. Крім цього, вищевказаний вексель містить помітку приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Куксіна С. Ю. від 28.08.2019 року про його опротестування, засвідчений підписом та печаткою.

29.08.2019 року приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Куксін С. Ю. вчинив виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 3162 про пропозицію стягнення на підставі простого векселя, виданого 26.01.2018 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Фірма «Ідалія», м. Харків на суму в розмірі 1 589 530 грн. 12 коп. на користь стягувача Іноземного підприємства «Малахіт», м. Харків.

Крім цього, матеріали справи містять Наказ від 19.12.2016 року № 4-В про надання відпустки по догляду за дитиною директору Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Ідалія», м. Харків - ОСОБА_1.; Протокол загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Ідалія», м. Харків від 30.11.2018 року № 30/11/18, відповідно до якого, ОСОБА_1 було звільнено з посади директора Товариства з 03.12.2018 року, у зв`язку з припиненням повноважень директора Товариства, відповідно до п. 5 ст. 41 КзПП, а ОСОБА_2 призначено на посаду директора; Протокол загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Ідалія», м. Харків від 19.03.2019 року № 19/03/19.

Як вбачається з договору поставки від 09.01.2019 року № 09-01/19, укладеного між Приватним підприємством «РЕНТМЕНЕДЖМЕНТ», (Постачальник) м. Херсон та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фірма «Ідалія», м. Харків (Покупець), постачальник в порядку та на умовах, визначених Договором, зобов`язується передати у власність покупця, а покупець, належним чином прийняти і оплатити металеві вироби, а саме: арматуру 12 мм, довжиною 12 м, А500С, ДСТУ 3760:2006 (п.1.1.).

Пунктом 3.1. вищевказаного договору визначено, що загальна ціна договору становить суму вартості всіх поставлених партій товару за період дії договору, відповідно до п. 9.1. та не може перевищувати 1 500 000 грн. Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 09.01.2021 року, а в частині взаєморозрахунків - до здійснення повного розрахунку між сторонами (п. 9.1.).

З акту приймання-передачі товару від 11.01.2019 року № 1 до Договору поставки від 09.01.2019 року № 09-01/19 вбачається, що постачальник передав у власність, а покупець прийняв у власність металеві вироби, а саме: арматуру 12 мм, довжиною 12 м, А500С, ДСТУ 3760:2006, загальною масою - 7 тон.

Крім того, матеріали справи містять заяву відповідача до Господарського суду Херсонської області від 30.03.2020 року за вх. № 2452/20 про закриття провадження у справі № 923/255/20. Зокрема, заява мотивована тим, що у випадку розгляду справи №923/255/20 є очевидним порушення процесуальних правил підсудності розгляду, оскільки у відповідності до п. 8 Постанови пленуму Вищого Господарського суду України від 24.10.2011 року № 10 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судом», спори між боржниками і стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково розглядаються за місцезнаходженням відповідача або за місцем виконання виконавчого напису нотаріуса за вибором позивача.

Так, відповідач, посилаючись на вимоги ст. 27 Господарського процесуального кодексу України зазначає, що місцезнаходженням Іноземного підприємства «Малахіт» є місто Харків, нотаріальні дії - і протест векселю, і виконавчий напис на опротестованому векселі також вчинялися в місті Харкові, Договір поставки № 09-01/19 не містить можливості ведення розрахунку чи відстрочення платежу за допомогою векселю та розрахунки за допомогою векселя, як одного з інструменту гарантійних зобов`язань при відстроченні платежу також вбачаються неможливими, а тому справа не належить до підсудності Господарського суду Херсонської області.

Крім того, відповідач зазначив, що Господарським судом Харківської області відкрито провадження у справі № 922/770/20 між тими самими сторонами та з аналогічними позовними вимогами, а тому, на думку заявника, провадження у справі № 923/255/20 підлягає закриттю.

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 15.05.2020 у справі №923/255/20 вищевказану заяву відповідача не розглянуто, у зв`язку з тим, що позовна заява подана з порушенням територіальної підсудності та справа має бути скерована до Господарського суду Харківської області за правилами ст. 31 Господарського процесуального кодексу.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридично обґрунтоване розмежування повноважень кожної ланки судової системи, а також однойменних судів однієї ланки щодо розгляду і вирішення господарських справ гарантує безпомилковість діяльності всієї судової системи, здійснення покладених на неї завдань та є однією з юридичних гарантій належного та справедливого здійснення судочинства.

Під територіальною підсудністю розуміється властивість певної справи належати до відання одного з однорідних судів в залежності від просторових меж його юрисдикції, або, простіше, - просторова компетенція однорідних судів.

Отже, територіальна підсудність господарських справ фактично зумовлює відмежування компетенції із розгляду цих справ однорідними судами за просторовою характеристикою, тобто залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи-підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Разом з цим, відповідно до ч. 4 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса, можуть пред`являтися також за місцем його виконання.

Судом першої інстанції встановлено та колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду перевірено, що згідно даних, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням Іноземного підприємства «Малахіт» () станом 26.07.2020 року є: 61044, Харківська обл., місто Харків, проспект Московський, будинок 257.

Крім того, нотаріальні дії, вчинені приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Куксіним С. Ю., а саме: Протест від 28.08.2019 року, зареєстрований у реєстрі за № 3156 у неплатежі за простим векселем серія АА 2171415, виданим від імені Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Ідалія», м. Харків на користь Іноземного підприємства «Малахіт», м. Харків із зобов`язанням сплатити 1 589 530 грн. 12 коп., а також виконавчий напис, від 29.08.2019 року, зареєстрований в реєстрі за № 3162, котрим запропоновано стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Ідалія", м.Харків на користь Іноземного підприємства «Малахіт» заборгованість за простим векселем серія АА 2171415 у розмірі 1 589 530 грн. 12 коп. вчинено у місті Харкові.

За вищезазначених підстав, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду погоджується з висновком Господарського суду Херсонської області, викладеним у оскаржуваній ухвалі по справі № 923/255/20 щодо її передачі за підсудністю до Господарського суду Харківської області, оскільки відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 року № 10 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам», виходячи з приписів ч. 2 ст. 50 Закону України "Про нотаріат", право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, а також нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. А саме, п. 8 Постанови Пленуму Вищого господарського суду «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» від 24.10.2011 року № 10 передбачено, що спори між боржниками і стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом, вирішуються господарським судом за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів.

Тобто, як вже зазначалося раніше, процесуальним законом передбачено, що господарські справи у спорах за участю боржника і стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса розглядаються господарським судом за місцезнаходженням відповідача або за місцем виконання виконавчого напису нотаріуса за вибором позивача.

Частинами 1, 2, 3 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» визначено що є місцем виконання виконавчого документу, а саме, виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України. Виконання рішення, яке зобов`язує боржника вчинити певні дії, здійснюється виконавцем за місцем вчинення таких дій. Таким чином, в розумінні ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» місцем виконання виконавчого документу є не місцезнаходження виконавця, а місце проживання (перебування) боржника або місцезнаходження його майна, але за вибором стягувача.

Натомість, матеріали справи, яка переглядається апеляційним судом, не містять належних та допустимих доказів щодо відкриття виконавчого провадження за виконавчим написом приватного нотаріуса від 29.08.2019 року, який зареєстрований в реєстрі за №3162, котрим запропоновано стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Ідалія", м. Харків на користь Іноземного підприємства "Малахіт" заборгованість за простим векселем серія АА 2171415 у розмірі 1 589 530 грн. 12 коп.

Апеляційний господарський суд констатує, що в даному випадку законодавцем передбачено можливість вибору позивачем територіальної підсудності. Але, у справі №923/255/20 і місцезнаходження відповідача, і місце вчинення нотаріальних дій є місто Харків, а тому справа підсудна Господарському суду Харківської області, що в сукупності відповідає нормі п. 1 ч. 1 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України, яка визначає, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Крім цього, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо відхилення посилання позивача на договір поставки від 09.01.2019 року № 09-01/19, як на підставу звернення саме до Господарського суду Херсонської області, адже у вищезазначеному договорі, а саме у розділі щодо оплати за договором, дійсно відсутнє застереження щодо можливості ведення розрахунку чи відстрочки платежу саме за допомогою векселю. А приймаючи до уваги факт відсутності відповідача серед сторін вищевказаного договору поставки, розрахунки за допомогою спірного векселю дійсно є неможливими.

Приймаючи до уваги вищенаведені обставини справи в їх сукупності, судова колегія вважає, що аргументи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваної ухвали, з огляду на що достатніх правових підстав для скасування ухвали Господарського суду Херсонської області від 15.05.2020 року у справі № 923/255/20 не вбачається.

При цьому, помилкове зазначення судом першої інстанції виключної, а не територіальної підсудності не призвело до прийняття неправильного висновку та не може бути підставою для його скасування або зміни з урахуванням відсутності з цього приводу доводів апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною у практиці ЄСПЛ (рішення у справах «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На думку колегії суддів Південно-західного апеляційного господарського суду, Господарський суд Одеської області в оскаржуваному рішенні у достатній мірі виклав мотиви, на яких воно базується, адже право на захист може вважатися ефективним тільки тоді, якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином судом вивчені усі їх доводи, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення ЄСПЛ у справах «Мала проти України»; «Суомінен проти Фінляндії»).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвеція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України", no. 4241/03, від 28.10.2010 року).

Обґрунтованим визнається рішення суду, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Колегія суддів зауважує, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує особі право на справедливий суд. Однак ця стаття не закріплює будь-яких правил допустимості доказів чи правил їх оцінки, а тому такі питання регулюються передусім національним правом і належать до компетенції національних судів.

Для того, щоб судовий розгляд був справедливим, як того вимагає п. 1 ст. 6 Конвенції, суд зобов`язаний належним чином вивчити та перевірити зауваження, доводи й докази, а також неупереджено їх оцінити на предмет того, чи будуть вони застосовуватися в рішенні суду.

І хоча Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях констатує, що п. 1 ст. 6 Конвенції дійсно вимагає, щоб суди мотивували висновки в рішеннях, однак ця вимога не означає обов`язку суду надавати детальну відповідь на кожен аргумент; таке питання вирішується виключно у світлі обставин конкретної справи.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.05.2018 року у справі № 918/519/17.

За таких обставин, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Ідалія», м. Харків не підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Херсонської області від 15.05.2020 року у справі № 923/255/20 відповідає приписам процесуального права, а також фактичним обставинам справи і достатніх правових підстав для її зміни або скасування не вбачається.

Керуючись ст. 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ідалія», м. Харків на ухвалу Господарського суду Херсонської області від 15.05.2020 року у справі № 923/255/20 залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду Херсонської області від 15.05.2020 року у справі № 923/255/20 - залишити без змін.

Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених у п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Г.І. Діброва
Судді Н.М. Принцевська
А.І. Ярош