РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.07.2020Справа № 910/1891/20

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба безпеки бізнесу»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 755483,89 грн.

Господарський суд міста Києва у складі судді Спичака О.М.

за участю секретаря судового засідання

Тарасюк І.М.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Урсу І.М.

від відповідача: Конопленко Т.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Служба безпеки бізнесу» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 755 483,89 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на порушення відповідачем своїх обов`язків за договором №ПЗ/НО-191404/НЮ від 05.12.2019р. в частині оплати наданих послуг з охорони.

Ухвалою від 17.02.2020р. відкрито провадження; постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 11.03.2020р.

Відповідачем у відзиві проти задоволення позовних вимог було надано заперечення, зокрема, вказано, що позивачем не було виконано свої обов`язки з належного обладнання постів системами відеоспостереження. До того ж, вказаним учасником судового процесу зауважено, що за умовами договору №ПЗ/НО-191404/НЮ від 05.12.2019р. надання послуг здійснюється саме на підставі рознарядки замовника, якої останнім у визначеному договором порядку не було видано позивачу.

11.03.2020р. судом було відкладено підготовче засідання на 01.04.2020р.

01.04.2020р. судове засідання не відбулось.

Ухвалою від 24.04.2020р. судом було призначено підготовче засідання на 13.05.2020р.

13.05.2020р. підготовче засідання було відкладено на 03.06.2020р.

03.06.2020р. судом було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 24.06.2020р.

24.06.2020р. розгляд справи по суті було відкладено на 08.07.2020р.

Представником позивача у судовому засіданні 08.07.2020р. було надано усні пояснення по суті спору, згідно змісту яких позовні вимоги підтримано в повному обсязі.

Представником відповідача проти задоволення позовних вимог було надано заперечення.

В судовому засіданні 08.07.2020р. на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення всіх учасників судового процесу, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

05.12.2019р. між Акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Служба безпеки бізнесу» (виконавець) було укладено договір про надання послуг №ПЗ/НО-191404/НЮ за умовами п.1.1 якого виконавець приймає на себе зобов`язання щодо надання послуг з охорони території та приміщень регіональної філії «Південно-західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» у Хмельницькій області спеціальними організаціями, відповідно до Інструкції про порядок організації, забезпечення та здійснення охорони на об`єктах регіональної філії «Південно-західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» та дислокації розміщення постів охорони на об`єктах «Південно-західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», яка є невід`ємною частиною договору (додаток №2), при цьому, замовник своєчасно сплачує вартість послуг виконавця відповідно до умов цього договору.

Згідно п.1.2 договору №ПЗ/НО-191404/НЮ від 05.12.2019р. обсяги та вартість послуг визначені у калькуляції вартості послуг охорони території та об`єктів регіональної філії «Південно-західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (додаток №1).

У п.1.3 договору №ПЗ/НО-191404/НЮ від 05.12.2019р. визначено обов`язок замовника прийняти та оплатити надані виконавцем послуги.

Пунктом 2.5 договору №ПЗ/НО-191404/НЮ від 05.12.2019р. передбачено, що послуги надаються виконавцем щоденно, цілодобово та безперервно згідно розділу 5 цього договору та додатку №2.

Відповідно до п.3.1 договору №ПЗ/НО-191404/НЮ від 05.12.2019р. вартість послуг визначається згідно додатку №1 до договору (калькуляція вартості послуг охорони території та об`єктів регіональної філії «Південно-західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця»).

Сума договору складає 1 200 000 грн., податок на додану вартість в сумі 240 000 грн., разом з податком на додану вартість - 1 440 000 грн. (п.3.2 договору №ПЗ/НО-191404/НЮ від 05.12.2019р.).

За умовами п.п.4.1, 4.2 договору №ПЗ/НО-191404/НЮ від 05.12.2019р. розрахунки за надання послуг проводяться замовником щомісячно протягом 30 банківських днів з моменту підписання акту приймання-передачі наданих послуг, шляхом перерахування коштів на рахунок виконавця, але не раніше реєстрації податкової накладної. Оплата за надання послуг по даному договору проводиться замовником при наявності податкової накладної, оформленої та зареєстрованої відповідно до вимог чинного законодавства України в Єдиному державному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до п.5.2 укладеного між сторонами правочину послуги надаються в терміни, що передбачені даним договором. Строк дії договору до 31.12.2019р.

У п.5.3 договору №ПЗ/НО-191404/НЮ від 05.12.2019р. надання послуг проводиться щомісячно протягом строку дії договору тільки на підставі письмової рознарядки замовника, яка вважається дозволом на надання послуг та підтвердженням готовності замовника для прийняття послуг.

У п.п.5.5, 5.6 договору вказано, що акт прийому-передачі або видаткова накладна та інші первинні документи, що стосуються виконання цього договору та надання послуг, підписуються особами, що визначені у п.5.6. Зі сторони замовника акт прийому-передачі або видаткова накладна та інші первинні документи, що стосуються виконання даного договору підписуються такими уповноваженими особами: перший заступник директора регіональної філії «Південно-західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (або особа, яка виконує його обов`язки), заступник директора з питань безпеки регіональної філії «Південно-західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (або особа, яка виконує його обов`язки).

У п.5.7 договору №ПЗ/НО-191404/НЮ від 05.12.2019р. передбачено обов`язок виконавця з встановлення обладнання до 31.12.2019р. кожного об`єкту (виробничого підрозділу) системою відеоспостереження, яка поставлена виробником обладнання або офіційним дистриб`ютором або офіційним представником виробника в Україні, що вказаний в авторизаційному листі, яка після закінчення терміну дії договору залишається в справному стані у замовника.

Пунктами 5.9, 5.10 договору №ПЗ/НО-191404/НЮ від 05.12.2019р. передбачено послуги надаються охоронниками цілодобово, згідно дислокації розміщення постів на об`єкті, який узгоджується та підписується обома сторонами. Послуги надаються охоронниками на постах шляхом знаходження на посту (стаціонарно) та (або) шляхом патрулювання території.

У п.6.3.1 договору №ПЗ/НО-191404/НЮ від 05.12.2019р. визначено право замовника направляти своїх представників для здійснення в процесі надання послуг контролю якості наданих послуг, повноти надання послуг, відповідності витратам відображеним у плановій калькуляції та рахунках, пред`явлених до оплати.

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2019р. (включно), а в частині розрахунків - до повного виконання (п.11.1 договору №ПЗ/НО-191404/НЮ від 05.12.2019р.).

У додатку №1 до договору №ПЗ/НО-191404/НЮ від 05.12.2019р. сторонами було затверджено калькуляцію вартості послуг охорони території та об`єктів регіональної філії «Південно-західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», в якій визначено: кількість постів на об`єктах (Локомотивне депо Гречани, Локомотивне депо Шепетівка, Вагоноремонтне депо Шепетівка), вартість охорони об`єкта за добу з податком на додану вартість, кількість діб у розрахунковому місяці, вартість охорони об`єкта без податку на додану вартість, загальну суму договору без податку на додану вартість, податок на додану вартість, загальну суму договору з податком на додану вартість. У додатку вказано, що вартість охорони об`єкта в місяць визначається з урахуванням кількості діб в розрахунковому місяці та вартістю охорони об`єкта за добу.

У додатку №2 до договору №ПЗ/НО-191404/НЮ від 05.12.2019р. контрагентами було визначено дислокацію розміщення постів на об`єктах регіональної філії «Південно-західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця».

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір №ПЗ/НО-191404/НЮ від 05.12.2019р. як належну підставу у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

Наразі, за твердженнями позивача, в межах договору №ПЗ/НО-191404/НЮ від 05.12.2019р. Товариством з обмеженою відповідальністю «Служба безпеки бізнесу» було надано замовнику - Акціонерному товариству «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» послуги з охорони об`єктів регіональної філії «Південно-західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на загальну суму 755 483, 89 грн., про що виконавцем складено акти №293 від 31.12.2019р. на суму 131 288,99 грн., №294 від 31.12.2019р. на суму 282 692,35 грн. та №286 від 31.12.2019р. на суму 341 502,55 грн. (з урахуванням коригувань).

На оплату вказаних послуг позивачем також було виставлено рахунки №239 від 31.12.2019р., №248 від 31.12.2019р. та №247 від 31.12.2019р.

Означені акти наданих послуг та рахунки на оплату були направлені позивачем на адресу відповідача разом з претензією №31 від 29.01.2020р. Згідно відмітки на кур`єрській накладній означені документи було отримано замовником послуг 30.01.2020р.

Одночасно, за наслідками здійснення господарських операцій з надання відповідачу послуг охорони об`єктів регіональної філії «Південно-західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» виконавцем також було здійснено реєстрацію податкових накладних №12 від 31.12.2019р., №13 від 31.12.2019р., №14 від 31.12.2019р., що підтверджується квитанціями про реєстрацію в Єдиному державному реєстрі податкових накладних.

Проте, за поясненнями позивача, відповідачем акти приймання-передачі наданих послуг №293 від 31.12.2019р. на суму 131 288,99 грн., №294 від 31.12.2019р. на суму 282 692,35 грн. та №286 від 31.12.2019р. на суму 341 502,55 грн. підписано не було, відповідно і розрахунки за останніми не проведено, що і стало підставою для звернення до суду з розглядуваним позовом.

Відповідачем проти задоволення позовних вимог було надано заперечення, зокрема, вказано, що позивачем не було виконано свої обов`язки з належного обладнання постів системами відеоспостереження. До того ж, вказаним учасником судового процесу зауважено, що за умовами договору №ПЗ/НО-191404/НЮ від 05.12.2019р. надання послуг здійснюється саме на підставі рознарядки замовника, якої останнім у визначеному договором порядку не було видано позивачу.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об`єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв`язок, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з урахуванням наступного.

За змістом ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно з ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.ст.6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами зі ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вказувалось вище, за умовами договору №ПЗ/НО-191404/НЮ від 05.12.2019р. виконавець прийняв на себе зобов`язання щодо надання послуг з охорони території та приміщень регіональної філії «Південно-західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» у Хмельницькій області спеціальними організаціями, відповідно до Інструкції про порядок організації, забезпечення та здійснення охорони на об`єктах регіональної філії «Південно-західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» та дислокації розміщення постів охорони на об`єктах «Південно-західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», яка є невід`ємною частиною договору (додаток №2).

Згідно п.1.2 договору №ПЗ/НО-191404/НЮ від 05.12.2019р. обсяги та вартість послуг визначені у калькуляції вартості послуг охорони території та об`єктів регіональної філії «Південно-західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (додаток №1).

У п.1.3 договору №ПЗ/НО-191404/НЮ від 05.12.2019р. визначено обов`язок замовника прийняти та оплатити надані виконавцем послуги.

Пунктом 2.5 договору №ПЗ/НО-191404/НЮ від 05.12.2019р. передбачено, що послуги надаються виконавцем щоденно, цілодобово та безперервно згідно розділу 5 цього договору та додатку №2.

Відповідно до п.5.2 укладеного між сторонами правочину послуги надаються в терміни, що передбачені даним договором. Строк дії договору до 31.12.2019р.

У п.5.3 договору №ПЗ/НО-191404/НЮ від 05.12.2019р. надання послуг проводиться щомісячно протягом строку дії договору тільки на підставі письмової рознарядки замовника, яка вважається дозволом на надання послуг та підтвердженням готовності замовника для прийняття послуг.

У п.п.5.5, 5.6 договору вказано, що акт прийому-передачі або видаткова накладна та інші первинні документи, що стосуються виконання цього договору та надання послуг, підписуються особами, що визначені у п.5.6. Зі сторони замовника акт прийому-передачі або видаткова накладна та інші первинні документи, що стосуються виконання даного договору підписуються такими уповноваженими особами: перший заступник директора регіональної філії «Південно-західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (або особа, яка виконує його обов`язки), заступник директора з питань безпеки регіональної філії «Південно-західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (або особа, яка виконує його обов`язки).

Судом було встановлено, що в межах договору №ПЗ/НО-191404/НЮ від 05.12.2019р. Товариством з обмеженою відповідальністю «Служба безпеки бізнесу» складено акти №293 від 31.12.2019р. на суму 131 288,99 грн., №294 від 31.12.2019р. на суму 282 692,35 грн. та №286 від 31.12.2019р. на суму 341 502,55 грн. (з урахуванням коригувань).

На оплату вказаних послуг позивачем також було виставлено рахунки №239 від 31.12.2019р., №248 від 31.12.2019р. та №247 від 31.12.2019р.

Означені акти наданих послуг та рахунки на оплату були направлені позивачем на адресу відповідача разом з претензією №31 від 29.01.2020р. Згідно відмітки на кур`єрській накладній означені документи було отримано замовником послуг 30.01.2020р.

Проте, відповідачем акти приймання-передачі наданих послуг №293 від 31.12.2019р. на суму 131 288,99 грн., №294 від 31.12.2019р. на суму 282 692,35 грн. та №286 від 31.12.2019р. на суму 341 502,55 грн. підписано не було.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи документи, а також заперечення відповідача щодо відсутності письмової рознарядки замовника та незабезпечення виконавцем обладнання постів охорони системи відеоспостереження, господарський суд зазначає наступне.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У ст.77 Господарського процесуального кодексу України вказано, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.сЖодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Наразі, суд зазначає, що згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23 червня 1993 р.).

Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до ст.2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.33 Рішення віл 27.10.1993р. Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів»).

У п.26 рішення від 15.05.2008р. Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

В контексті наведених засад господарського судочинства суд звертає увагу учасників судового процесу на приписи ст.79 Господарського процесуального кодексу України, згідно яких наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Наразі, судом прийнято до уваги, що в матеріалах справи відсутня письмова рознарядка, яка б була складена замовником послуг у відповідності до п.5.3 договору №ПЗ/НО-191404/НЮ від 05.12.2019р.

Проте, за висновками суду, у даному випадку означені обставини не є свідченням ненадання позивачем послуг з охорони об`єктів позивача. При цьому, в контексті наведеного судом було враховано, що у письмових поясненнях по справі, а також у судових засіданнях 26.06.2020р. та 08.07.2020р. представником відповідача було підтверджено фактичний допуск працівників Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба безпеки бізнесу» до об`єктів регіональної філії «Південно-західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (Локомотивне депо Гречани, Локомотивне депо Шепетівка, Вагоноремонтне депо Шепетівка).

Тобто, у даному випадку, за висновками суду, обставини фактичного допуску працівників позивача на об`єкти вказують на надання замовником дозволу на надання послуг та підтвердженням готовності замовника для прийняття послуг.

Одночасно, судом прийнято до уваги, що представником відповідача у судових засіданнях 26.06.2020р. та 08.07.2020р. також було підтверджено, що працівники Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба безпеки бізнесу» залишили території об`єктів 31.12.2019р., що фактично вказує на дотримання виконавцем умов п.5.2, 5.9, 5.10 договору №ПЗ/НО-191404/НЮ від 05.12.2019р.

Належних та допустимих доказів зворотного відповідачем до матеріалів справи не надано.

До того ж, суд вважає, що посилання відповідача на те, що позивачем не було здійснено облаштування об`єктів системи відеоспостереження не спростовують обставин надання позивачем послуг з фізичної охорони об`єктів регіональної філії «Південно-західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (Локомотивне депо Гречани, Локомотивне депо Шепетівка, Вагоноремонтне депо Шепетівка) у заявленому обсязі та вартості.

Зокрема, в контексті наведеного судом прийнято до уваги, що у п.5.7 договору №ПЗ/НО-191404/НЮ від 05.12.2019р. передбачено обов`язок виконавця з обладнання до 31.12.2019р. кожного об`єкту (виробничого підрозділу) системою відеоспостереження, яка поставлена виробником обладнання або офіційним дистриб`ютором або офіційним представником виробника в Україні, що вказаний в авторизаційному листі, яка після закінчення терміну дії договору залишається в справному стані у замовника.

Одночасно, пунктами 5.9, 5.10 договору №ПЗ/НО-191404/НЮ від 05.12.2019р. передбачено послуги надаються охоронниками цілодобово, згідно дислокації розміщення постів на об`єкта, який узгоджується та підписується обома сторонами. Послуги надаються охоронниками на постах шляхом знаходження на посту (стаціонарно) та (або) шляхом патрулювання території.

З численного листування сторін, яке міститься в матеріалах справи, вбачається, що дійсно системи відеоспостереження на об`єктах регіональної філії «Південно-західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (Локомотивне депо Гречани, Локомотивне депо Шепетівка, Вагоноремонтне депо Шепетівка) встановлено позивачем не було.

Проте, виходячи з умов укладеного між сторонами правочину, суд зазначає, що обставини невстановлення вказаного вище обладнання не спростовують факту надання послуг з охорони шляхом знаходження охоронників на посту (стаціонарно) та (або) шляхом патрулювання території.

До того ж, зі змісту наявних в матеріалах справи актів наданих послуг вбачається, що виконавцем при розрахунку вартості послуг, які було надано замовнику, було враховано вартість обладнання.

Крім того, судом також прийнято до уваги наявні в матеріалах справи акти від 28.12.2019р. про невідповідність договірним умовам, зі змісту яких вбачається, що виконавцем було забезпечено визначені договором пости фізичною охороною.

Отже, за висновками суду, відповідачем не надано до матеріалів справи більш вирогідних доказів, які спростовували обставини надання позивачем на виконання умов договору №ПЗ/НО-191404/НЮ від 05.12.2019р. послуг з охорони об`єктів регіональної філії «Південно-західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (Локомотивне депо Гречани, Локомотивне депо Шепетівка, Вагоноремонтне депо Шепетівка) на загальну суму 755 483, 89 грн.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.1 ст.691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Частиною 1 ст.692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч.2 ст.530 Цивільного кодексу України).

За приписами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.903 Цивільного кодексу України).

Отже, виходячи з наведених вище висновків суду стосовно належного доказового обґрунтування обставин надання позивачем на виконання умов договору №ПЗ/НО-191404/НЮ від 05.12.2019р. послуг з охорони об`єктів регіональної філії «Південно-західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (Локомотивне депо Гречани, Локомотивне депо Шепетівка, Вагоноремонтне депо Шепетівка) на загальну суму 755 483, 89 грн., суд дійшов висновку щодо виникнення у Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» обов`язку з їх оплати, строк виконання якого настав.

При цьому, суд зазначає, що наявні в матеріалах справи акти про невідповідність договірним умовам не спростовують обов`язку замовника оплатити надані послуги, не можуть бути підставою для застосування до виконавця заходів відповідальності у відповідності до розділу 7 договору №ПЗ/НО-191404/НЮ від 05.12.2019р.

До того ж, надаючи оцінку обставинам справи у даному випадку судом враховано, що згідно ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи.

У рішенні 15-рп/2004 від 02.11.2004р. Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст.69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання) визначено, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом і засобах, що обираються для їх досягнення.

Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється не тільки на сферу виконання зобов`язань, а і на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав).

За таких обставин, з урахуванням наведеного вище у сукупності, дотримуючись принципів справедливості та добросовісності у сфері виконання зобов`язань, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба безпеки бізнесу» до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 755 483,89 грн.

Надаючи оцінку іншим доводам сторін судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.3 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v. UKRAINE) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того,

вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від

27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019 Верховного Суду по справах №910/13407/17 та №915/370/16.

З огляду на вищевикладене, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу (в тому числі, і щодо розміру матеріальної шкоди)залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду щодо задоволення позову.

Згідно приписів ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити позовні вимоги повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м.Київ, вул.Тверська, будинок 5, ) в особі регіональної філії «Південно-західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (01601, м.Київ, Шевченківський район, вул.Лисенка, буд.6, код 40081221) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба безпеки бізнесу» (65007, Одеська обл., місто Одеса, Малиновський район, площа Олексіївська, будинок 11/1, ) заборгованість в сумі 755483,89 грн. та судовий збір в сумі 11332,26 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст.241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно ч.1 ст.256 та п.п.17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. З урахуванням п.4 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), вказаний строк продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст складено та підписано 13.07.2020р.

Суддя Спичак О.М.