ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" липня 2020 р. Справа № 911/936/20

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді Горбасенка П.В. за участі секретаря судового засідання Куракси Ю.І., розглянувши у місті Києві у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України

до Комунального підприємства Калинівська керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Громадський сервіс Калинівської селищної ради

про стягнення 437 327, 32 грн

За участю представників:

від позивача: Поліщук В.О.;

від відповідача: Давиденко О.А.

Обставини справи:

15.04.2020 до канцелярії Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (далі позивач) до Комунального підприємства "Калинівська керуюча компанія з обслуговування житлового фонду "Громадський сервіс" Калинівської селищної ради (далі відповідач) про стягнення 437 327, 32 грн заборгованості, з яких: 337 406,19 грн боргу за поставлений згідно договору постачання природного газу № 1778/1617-ТЕ-17 від 19.10.2016 природний газ, 73 076,66 грн інфляційних втрат та 26 844,48 грн 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору постачання природного газу № 1778/1617-ТЕ-17 від 19.10.2016 в частині своєчасного розрахунку за отриманий природний газ.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.04.2020 позовну заяву передано до розгляду головуючому судді Горбасенку П.В.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 16.04.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 911/936/20 та призначено підготовче засідання на 15.05.2020.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 15.05.2020 відкладено розгляд справи в порядку загального позовного провадження у підготовчому засіданні на 05.06.2020.

02.06.2020 через канцелярію Господарського суду Київської області надійшов відзив на позовну заяву № 75 від 02.06.2020 (вх. № 10830/20), згідно якого представник відповідача просить суд зменшити розмір інфляційних втрат та 3 % річних на суму основного зобов`язання. Даний відзив на позовну заяву прийнято судом.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 05.06.2020 розгляд справи в порядку загального позовного провадження у підготовчому засіданні відкладено на 19.06.2020.

17.06.2020 до канцелярії Господарського суду Київської області від відповідача надійшли додаткові пояснення та письмові докази у справі № 110 (вх. № 12108/20 від 17.06.2020), згідно яких останній зазначив про невірність нарахування позивачем інфляційних втрата та 3 % річних. Дані додаткові пояснення прийнято судом.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 19.06.2020 закрито підготовче провадження у справі № 911/936/20, призначено справу до розгляду по суті у судовому засіданні на 10.07.2020.

У судовому засіданні 10.07.2020 представник позивача підтримав задоволення позовних вимог, представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши промови (заключні слова) представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Як зазначає позивач, між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України та Комунальним підприємством "Калинівське ДПС" Калинівської селищної ради 19.10.2016 укладено договір № 1778/1617-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу.

На виконання умов договору, позивач передав у власність відповідача у жовтні-грудні 2016 року природний газ на загальну суму 711 831,60 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, копії яких наявні в матеріалах справи.

Відповідно до п. 61.1 договору оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

До договору укладалися додаткові угоди № 1 від 23.01.2018, якою сторони погоджували предмет, порядок та умови передачі газу, тощо.

18.10.2017 між Національною акціонерною компанією Нафтогаз України (Кредитор), Комунальним підприємством "Калинівське ДПС" Калинівської селищної ради (Первісний боржник) та Комунальним підприємством «Калинівська керуюча компанія з обслуговування житлового фонду «Громадський сервіс» Калинівської селищної ради (Новий боржник) укладено договір про переведення боргу № 1617/2355/17-ТЕ, за умовами якого до нового боржника перейшов борг станом на момент укладення якого сума боргу складала 666 441,55 грн.

За умовами договору переведення боргу (п. 3) до нового боржника переходять обов`язки зі сплати штрафних санкцій, інфляційних та відсотків, пов`язаних з невиконанням умов договору постачання природного газу від 19.10.2016 № 1778/1617-ТЕ-17.

Згідно ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Господарського суду Київської області від 30.11.2017 у справі № 911/2945/17 за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до Комунального підприємства "Калинівське ДПС" Калинівської селищної ради про стягнення 815 918,96грн вирішено позов задовольнити частково, стягнуто з Комунального підприємства Калинівське ДПС Калинівської селищної ради на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України 666 441, 55грн основного боргу, 81 574,18грн пені, 13 944,03грн 3% річних, 53 663,76грн втрат від інфляції, а також 12 234,35грн витрат, понесених на оплату позову судовим збором; в частині стягнення 295,44грн втрат від інфляції, у задоволенні решти позову відмовлено.

Даним судовим рішенням встановлено, що на виконання п. 2.1 договору, позивач поставив протягом жовтня грудня 2016 року, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 978 830,31 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, копії яких долучені до матеріалів справи (а.с.22-24); зобов`язання з оплати природного газу відповідачем не виконані, у зв`язку з чим, за відповідачем утворилась заборгованість в сумі 666 441,55 грн, що також підтверджується сальдо підприємства та випискою по операціях по підприємству.

Як зазначає позивач та як встановлено судом, рішенням Господарського суду Київської області від 30.11.2017 у справі № 911/2945/17 у зв`язку з неналежними виконанням грошових зобов`язань за договором постачання в частині своєчасної та повної оплати вартості поставленого газу, було стягнуто:

666 441,55 грн основний борг;

- 81 574,18 грн пеня за період з 26.11.2016 по 02.02.2017, з 27.12.2016 по 26.06.2017, з 26.01.2016 по 25.07.2017;

- 13 944,03 грн проценти за період з 26.11.2016 по 02.02.2017, з 27.12.2016 по 31.08.2017, з 26.01.2016 по 31.08.2017;

- 53 959,20 грн збитки від інфляції за період з 26.11.2016 по 31.01.2017, 27.12.2016 по 31.07.2017, з 26.01.2017 по 31.07.2017.

Позивач зазначає, що заявлені до стягнення 437 327,32 грн не охоплюються періодами, що були предметом розгляду у справі № 911/2945/17.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи Сальдо та бухгалтерських операцій по договору та банківських виписок, станом на 13.03.2020 сума основного боргу за поставлений згідно договору постачання природного газу № 1778/1617-ТЕ-17 від 19.10.2016 природний газ складає 337 406,19 грн.

Предметом позову є вимоги про стягнення 337 406,19 грн боргу за поставлений згідно договору постачання природного газу № 1778/1617-ТЕ-17 від 19.10.2016 природний газ, 73 076,66 грн інфляційних втрат та 26 844,48 грн 3 % річних.

Суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини поставки.

Частиною першою ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (абз. 2 ч. 1 ст. 175 ГК України).

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України).

Частиною першою ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Пунктом першим статті 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Суд встановив, що станом на момент ухвалення судового рішення борг відповідача перед позивачем за договором постачання природного газу № 1778/1617-ТЕ-17 від 19.10.2016 (з урахуванням договору про переведення боргу № 1617/2355/17-ТЕ від 18.10.2017) складає 337 406,19 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи Сальдо та бухгалтерськими операціями по договору та банківськими виписками, а також не спростовано відповідачем.

Враховуючи те, що борг відповідача перед позивачем на час прийняття судового рішення складає 337 406,19 грн, який не погашено, розмір вказаного боргу відповідає фактичним обставинам справи, вимога позивача про стягнення з відповідача 337 406,19 грн боргу за поставлений згідно договору постачання природного газу № 1778/1617-ТЕ-17 від 19.10.2016 природний газ є обґрунтованою, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами і відповідно підлягає задоволенню.

У зв`язку з простроченням виконання відповідачем зобов`язання за договором постачання природного газу № 1778/1617-ТЕ-17 від 19.10.2016, позивачем за період з 01.11.2017 по 30.11.2017 нараховано 688,80 грн інфляційних втрат (за зобов`язаннями листопада 2016 року) та 72 387,86 грн інфляційних втрат (за зобов`язаннями грудня 2016 року) за період з 01.11.2017 по 30.11.2019, всього 73 076,66 грн інфляційних втрат.

Також у зв`язку з простроченням виконання відповідачем зобов`язання за договором постачання природного газу № 1778/1617-ТЕ-17 від 19.10.2016, позивачем за період з 18.10.2017 по 21.12.2017 нараховано 463,65 грн 3 % річних (за зобов`язаннями листопада 2016 року) та 26 380,83 грн 3 % річних (за зобов`язаннями грудня 2016 року) за період з 18.10.2017 по 28.12.2019, всього 26 844,48 грн 3 % річних.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та процентів річних не є штрафними санкціями, а є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (виплати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи вищевикладене, періоди нарахування інфляційних втрат та 3 % річних, що вказані позивачем в поданому ним розрахунку інфляційних втрат та 3 % річних, арифметично вірний розрахунок інфляційних втрат, нарахованих за період з 01.11.2017 по 30.11.2019 та 3 % річних, нарахованих за період з 18.10.2017 по 28.12.2019 складає 73 076,66 грн інфляційних втрат та 26 844,48 грн 3 % річних. Відтак, вимоги про стягнення з відповідача 73 076,66 грн інфляційних втрат та 26 844,48 грн 3 % річних підлягають задоволенню повністю.

Посилання відповідача на можливість зменшення розміру штрафних санкцій на підставі ст. 233 Господарського кодексу України судом оцінюється критично, оскільки інфляційні втрати та 3 % річних не є штрафними санкціями у розумінні ст. 233 Господарського кодексу України, а відтак у суду відсутні повноваження щодо зменшення заявлених позивачем до стягнення інфляційних втрат та 3 % річних.

Доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності щодо вимог про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних є безпідставними, оскільки згідно умов п. 10.3. договору постачання природного газу № 1778/1617-ТЕ-17 від 19.10.2016 строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років, а відтак позивачем не пропущено збільшену сторонами позовну давність, як-то передбачено ч. 1 ст. 259 ЦК України.

Крім того, згідно ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Судом критично оцінюється посилання відповідача на неправильність обрахунку позивачем інфляційних втрат, оскільки як слідує з доданого позивачем до позовної заяви розрахунку, зокрема інфляційних втрат, позивачем дотримано безперервність ланцюга розрахунку інфляційних втрат.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19.

Усі інші твердження та доводи відповідача не спростовують вищевикладених висновків суду.

Разом із тим, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів відповідача, які викладені останнім у відзиві на позов, додаткових поясненнях та їх відображення у судовому рішенні, суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги про стягнення 337 406,19 грн боргу за поставлений згідно договору постачання природного газу № 1778/1617-ТЕ-17 від 19.10.2016 природний газ, 73 076,66 грн інфляційних втрат та 26 844,48 грн 3 % річних є обґрунтованими, підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами і відповідно підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 129 ГПК України, покладаються судом на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 237-239, 240 ГПК України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Позов Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Комунального підприємства Калинівська керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Громадський сервіс Калинівської селищної ради про стягнення 437 327,32 грн задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства Калинівська керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Громадський сервіс Калинівської селищної ради (07443, Київська обл., Броварський район, селище міського типу Калинівка, вул. Чернігівська, буд. 20; ідентифікаційний код 41370404) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6; ідентифікаційний код 20077720) 337 406 (триста тридцять сім тисяч чотириста шість гривень) 19 коп. основного боргу, 73 076 (сімдесят три тисячі сімдесят шість гривень) 66 коп. інфляційних втрат, 26 844 (двадцять шість тисяч вісімсот сорок чотири гривні) 48 коп. 3 % річних та 6 559 (шість тисяч п`ятсот п`ятдесят дев`ять гривень) 91 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається учасниками справи до Північного апеляційного господарського суду або через Господарський суд Київської області до Північного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено: 16.07.2020.

Суддя П.В.Горбасенко