ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

02.07.2020 Справа №905/2147/19

Господарський суд Донецької області у складі судді Шилової О.М.

розглянув у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об`єднання «Інкор і Ко», м.Маріуполь Донецької області

про стягнення 928,37грн пені, 7095,80грн 3% річних, 18259,94грн інфляційних втрат.

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ, звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об`єднання «Інкор і Ко», м.Маріуполь Донецької області, про стягнення 928,37грн пені, 7095,80грн 3% річних, 18259,94грн інфляційних втрат.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язань з оплати газу, отриманого у жовтні грудні 2016 року та січні квітні 2017 року за договором постачання природного газу №4889/1617-ТЕ/2700-6 від 31.10.2016.

Після відкриття провадження у справі позивач надав суду заяву №14/4-3793-20 від 05.06.2020 (з додатками, вх.№10607/20 від 10.06.2020; а.с.210-220) про зменшення позовних вимог, врахувавши часткову сплату відповідачем боргу за договором №4889/1617-ТЕ/2700-6 від 31.10.2016 за рахунок субвенцій з Державного бюджету та усталену практику Верховного Суду з розгляду справ у подібних правовідносинах, згідно з якою відсутні правові підстави для нарахування пені, річних та інфляційних на суми оплат, які держава компенсує за рахунок коштів Державного бюджету.

Перевіривши повноваження особи, що підписала заяву №14/4-3793-20 від 05.06.2020 (довіреність від 26.04.2019 а.с.214), суд дійшов висновку, що зменшення розміру позовних вимог не суперечить законодавству і не порушує права та охоронювані законом інтереси позивача або інших осіб. Врахувавши приписи п.4 розділу Х «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу (далі ГПК) України, суд приймає зменшення позовних вимог і надалі виходить з того, що предметом позову в цій справі є стягнення 4888,46грн пені, 700,75грн 3% річних згідно з розрахунком, доданим до заяви про зменшення позовних вимог (а.с.212-213).

Після відкриття провадження у справі відповідач надав суду відзив №153-20 від 03.02.2020 (вх.№2992/20 від 11.02.2020; а.с.117-176) з частиною вказаних у переліку додатків документів. 03.03.2020 суд повторно отримав відзив №153-20 від 03.02.2020 (вх.№4662/20;

а.с.182-207) з документами, які первісно не були надані суду. У відзиві зазначив, що з урахуванням положень ст.2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» нарахування позивачем пені за спірний період є безпідставним; оплати за грудень 2016 року, січень, березень та квітень 2017 року здійснені відповідно до Спільного протокольного рішення за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України, що виключає застосування передбачених ст.625 Цивільного кодексу (далі ЦК) України наслідків порушення грошового зобов`язання.

Станом на 02.07.2020 будь-яких зауважень (пояснень, заперечень, контррозрахунку) на заяву про зменшення позовних вимог відповідач суду не надав.

Відповідно до п.п.1, 3 ч.1 ст.129 Конституції України, ст.ст.2, 7, 13, 14, 74 ГПК України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Дослідивши наявні у матеріалах справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням докази, які мають значення для вирішення спору, суд

ВСТАНОВИВ:

31.10.2016 Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (Постачальник) та Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об`єднання «Інкор і Ко» (Споживач, відповідач) уклали Договір постачання природного газу №4889/1617-ТЕ/2700-6 (далі Договір, а.с.18-26).

Згідно з п.1 Постанови Кабінету Міністрів України №226 від 06.03.2019 «Деякі питання акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» змінений тип Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» з публічного на приватне та перейменовано його в Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України». Таким чином, Постачальником за Договором є позивач у даній справі.

Відповідно до п.1.1. Договору Постачальник зобов`язався поставити Споживачеві у 2016 2017 роках природний газ, а Споживач оплатити його на умовах Договору.

Згідно з п.1.2. Договору газ, що постачається за Договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Постачальник передає Споживачу з 01.10.2016 по 31.03.2017 (включно) природний газ обсягом до 565тис.куб.м; в період з 01.04.2017 по 30.09.2017 (включно) газ обсягом до 25тис.куб.м (п.2.1. Договору в редакції Додаткової угоди №2 від 31.03.2017 а.с.29).

Відповідно до п.6.1. Договору оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

За невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і Договором (п.8.1. Договору).

Відповідно до п.8.2. Договору (в редакції Додаткової угоди №2 від 31.03.2017) у разі прострочення Споживачем оплати згідно пункту 6.1. Договору він зобов`язується сплатити Постачальнику пеню в розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється Постачальником на суми оплат, проведені Споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005.

В п.10.3. Договору сторони домовились про те, що строк, в межах якого вони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2016 до 31.09.2017 (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (п.12.1. Договору в редакції Додаткової угоди №2 від 31.03.2017).

Додатковою угодою №1 від 23.01.2017 (а.с.27-28) сторони домовились, зокрема, про те, що необхідний споживачу плановий обсяг природного газу, зазначений в п.2.1 Договору Споживач визначає самостійно.

Додатковою угодою №2 від 31.03.2017 (а.с.29-30) сторони серед іншого домовились про зміну ціни на газ.

Договір та Додаткові угоди №1 і №2 до нього підписані представниками обох сторін та скріплені їхніми печатками.

За актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2016, 30.11.2016, 31.12.2016, 31.01.2017, 28.02.2017, 31.03.2017, 30.04.2017 (а.с.51-57) відповідач на підставі Договору прийняв від позивача у жовтні грудні 2016 року та січні квітні 2017 року природний газ в обсязі 432,641куб.м загальною вартістю 2565734,20грн виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Акти підписані без зауважень і скріплені печатками обох сторін.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем взятих на себе за п.6.1, п.8.2. Договору зобов`язань, позивач просить суд стягнути з відповідача 4888,46грн пені, нарахованої на сплачену власними коштами відповідача заборгованість за:

- жовтень 2016 року в сумі 928,37грн за період 26.11.2016 08.12.2016,

- листопад 2016 року в сумі 3839,60грн за період 27.12.2016 15.01.2017,

- лютий 2017 року в сумі 120,49грн за період 28.03.2017 05.04.2017 (а.с.212-213),

а також на підставі приписів ст.625 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача 700,75грн 3% річних, нарахованих на сплачену власними коштами відповідача заборгованість за:

- жовтень 2016 року в сумі 132,63грн за період 26.11.2016 08.12.2016,

- листопад 2016 року в сумі 548,52грн за період 27.12.2016 15.01.2017,

- лютий 2017 року в сумі 19,60грн за період 28.03.2017 05.04.2017 (а.с.212-213).

Перевіривши розрахунок пені (а.с.212-213), суд встановив, що нарахування пені суперечить вимогам ч.2 ст.2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» (далі Закон «Про встановлення додаткових гарантій»), якою до завершення антитерористичної операції встановлений мораторій на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції. Закон набрав чинності 07.02.2015.

Так, одними з видів діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об`єднання «Інкор і Ко» є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря, виробництво теплової енергії (підп.3.2.95., 3.2.96. Статуту відповідача а.с.168, зворотній бік), а з п.1.2. Договору та актів приймання-передачі газу (а.с.18, 51-57) вбачається, що газ, який постачався за Договором, міг бути використаний відповідачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню. Крім того, у матеріалах справи наявні чинні ліцензії відповідача на право провадження відповідної діяльності (а.с.187-189, 191). Отже, Товариство з обмеженою

відповідальністю «Науково-виробниче об`єднання «Інкор і Ко» споживало природний газ за Договором як виконавець/виробник житлово-комунальних послуг.

З п.1 Додаткової угоди №8 від 07.04.2016 до Договору оренди державного майна №837/2001 від 25.09.2001, укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Донецькій області та Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об`єднання «Інкор і Ко» (а.с.144), п.1 Договору №1 від 24.09.2018 про внесення змін до Договору оренди №837/2001 від 25.09.2001 (а.с.147) та п.1 Договору №2 від 14.12.2018 про внесення змін до Договору оренди №837/2001 від 25.09.2001 (а.с.148) вбачається, що відповідач у спірний період надавав житлово-комунальні послуги в місці фактичного розташування своїх виробничих потужностей Донецька область, м.Торецьк (м.Дзержинськ), смт.Новгородське, вул.Зарічна, 1.

Відповідно до Наказу Антитерористичного центру при Службі безпеки України №33/6/а від 07.10.2014 «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» територія Донецької області віднесена до районів проведення антитерористичної операції. Отже, у спірний період відповідач надавав житлово-комунальні послуги у районі проведення антитерористичної операції.

Відповідно до абз.3 п.1 Постанови Кабінету Міністрів України №705 від 25.07.2012 «Про визначення гарантованих постачальників природного газу» гарантованим постачальником природного газу для підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії, є Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України». В свою чергу, природний газ є енергетичним ресурсом.

В постанові від 18.01.2019 у справі №913/66/18 Об`єднана палата Верховного Суду дійшла наступних висновків щодо застосування норм Закону «Про встановлення додаткових гарантій»:

- в силу приписів чинного законодавства Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» є енергопостачальною компанією в розумінні ст.2 Закону «Про встановлення додаткових гарантій»;

- положення ч.2 ст.2 названого Закону поширюються на правовідносини між енергопостачальними компаніями і виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг і не містять обмежень щодо виду енергетичних ресурсів.

Отже, на правовідносини між сторонами у справі №905/2147/19 розповсюджується дія зазначеного вище мораторію і вимога про стягнення 4888,46грн пені задоволенню не підлягає.

Перевіривши розрахунок 3% річних (а.с.212-213), суд встановив, що він відповідає наявним у справі первинним документам (а.с.51-57, 85-98) та є арифметично вірним. З огляду на викладене позовна вимога про стягнення 3% річних в загальній сумі 700,75грн є доведеною, обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Судовий збір в сумі 240,89грн покладається на відповідача відповідно до приписів п.2 ч.1 ст.129 ГПК України.

Керуючись ст.ст.2, 7, 13, 14, 33, 42, 74, 76-78, 80, 86, 129, 210, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об`єднання «Інкор і Ко», м.Маріуполь Донецької області, про стягнення 4888,46грн пені, 700,75грн 3% річних задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об`єднання «Інкор і Ко» (87534, Донецька обл., м.Маріуполь, просп.Нахімова, буд.116А, кім.184; ідентифікаційний код 31297266) на користь Акціонерного товариства «Національна

акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, буд.6; ідентифікаційний код 20077720) 700,75грн 3% річних, 240,89грн судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду в порядку, передбаченому ст.ст.256, 257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п.4 розділу Х «Прикінцеві положення» та підп.17.5 п.17 ч.1 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складений 07.07.2020.

Додаток на адресу відповідача:

Акт канцелярії суду на 1арк.

Суддя О.М. Шилова

надруковано 3 примірники:

1 до справи, 2 сторонам