ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"13" липня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/2002/20

Господарський суд Одеської області у складі судді Цісельського О.В.,

розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Бессарабія Плюс» про забезпечення позову (вх. № 2-3098/20 від 10.07.2020) у справі № 916/2002/20

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Бессарабія Плюс» (вул. Успенська, буд. 18, село Кубей, Болградський район, Одеська область, 68720)

до відповідачів: 1) Малого приватного підприємства Фірма «Ерідон» (вул. Воздвиженська, буд. 46, с. Княжичі, Києво-Святошинський район, Київська область, 08143);

2) Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Чапського Артема Едуардовича ( АДРЕСА_1 )

про визнання недійсною фінансової аграрної розписки та скасування внесеного приватним нотаріусом запису до Реєстру аграрних розписок

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бессарабія Плюс» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Малого приватного підприємства Фірма «Ерідон», Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Чапського Артема Едуардовича, в якому просить:

- визнати недійсною фінансову аграрну розписку від 14.05.2019, яка підписана між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бессарабія Плюс» та Малим приватним підприємством Фірма «Ерідон», посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чапським А.Е., реєстр №1789, з моменту підписання;

- скасувати внесений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чапським Артемом Едуардовичем запис до Реєстру аграрних розписок за №1874 про видачу фінансової аграрної розписки від 14.05.2019, реєстр №1789, яка підписана між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бессарабія Плюс» та Малим приватним підприємством Фірма «Ерідон».

Позивач вказує, що 14.12.2018 між сторонами було укладено договір поставки мінеральних добрив №1794/18/32, за яким у грудні 2018 року здійснювалась поставка, при цьому вимоги Малого приватного підприємства фірма «Ерідон» щодо здійснення оплати змусили позивача підписати з відповідачем-1 фінансову аграрну розписку, яка встановлює зобов`язання позивача у розмірі 760000,00 грн за кінцевою датою 10.07.2019. Предметом застави за розпискою є майбутній врожай позивача (соняшник) не раніше 2019 року, за розміром не менше 98,4051 т. відповідної якості, на перерахованих земельних ділянках позивача.

В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що підписання фінансової аграрної розписки було вчинено під впливом тяжкої для позивача обставини і на вкрай невигідних умовах, чим Мале приватне підприємство Фірма «Ерідон» скористався. При цьому тяжкими обставинами зазначає наявність загрози банкрутства товариства, що призведе до ліквідації товариства, а за наслідками такої ліквідації настає загроза реального голоду мешканців Болградського району у зв`язку з неможливістю отримати розрахунок від товариства врожаєм 2019 року за користування земельними ділянками, які були надані товариству в оренду мешканцями району. Зазначає, що на час підписання фінансової аграрної розписки позивач реально знаходився під тягарем тяжких обставин, оскільки службовими особами Ізмаїльського елеватору був вкрадений вирощений врожай позивача 2018 року, що, на думку позивача, підтверджується порушенням кримінального провадження за №0001420 від 02.07.2019 за ознаками ч.1 ст. 364 КК України. Вказує, що у випадку відсутності зазначених обставин, підписання аграрної розписки між сторонами не було б вчинено взагалі, або було б вчинено на інших умовах.

Крім того, вказує, що визначення відповідачем-1 відповідальності позивача за невиконання зобов`язань за фінансовою аграрною розпискою шляхом встановлення договірної неустойки у розмірі 300 мінімальних заробітних плат не відповідає вимогам ст. 13 Закону України «Про аграрні розписки», оскільки пряма вказівка закону щодо встановлення договірної неустойки прямо відноситься до відповідача-1, а не позивача. Величина договірної неустойки становить 1256900,00 грн., що перевищує основну суму боргу у розмірі 760000,00 грн., при цьому такі умови неможливо прийняти за рівні та справедливі.

Зазначає, що відповідач-2 - Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Чапський Артем Едуардович за зверненням відповідача-1 здійснив виконавчий напис від 28.11.2019 №4633, який став підставою для відкриття виконавчого провадження від 02.12.2019 №60771566 (приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Хлєбников Олександр Володимирович). При цьому вказує, що до позивача надійшла вимога приватного виконавця від 08.05.2020 року №889.

Разом із позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову (вх.№2-3098/20 від 10.07.2020), у якій позивач просить:

- тимчасово заборонити Малому приватному підприємству Фірма «Ерідон» та іншим особам, включаючи приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Хлєбникова Олександра Володимировича, у якого перебуває виконавче провадження від 02.12.2019 №60771566, на підставі виконавчого напису від 28.11.2019 №4633, - вчиняти будь-які дії, передбачені умовами фінансової аграрної розписки від 14.05.2019, яка підписана між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бессарабія Плюс» та Малим приватним підприємством Фірма «Ерідон», посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чапським А.Е., реєстр №1789, - до завершення судового розгляду спору між сторонами по суті.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову вказує, що відповідач-2 за зверненням відповідача-1 без відповідного обґрунтування здійснив виконавчий напис №4633, який став підставою для відкриття виконавчого провадження від 02.12.2019 №60771566 (приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Хлєбников Олександр Володимирович). При цьому до позивача надійшла вимога приватного виконавця від 08.05.2020 №889 на підставі виконавчого провадження.

Зазначає, що для позивача забезпечення позову - це фактично гарантія захисту його прав, що у майбутньому гарантує йому належне виконання судового рішення, оскільки забезпеченню підлягає матеріально-правова вимога до Відповідачів, реалізація якої без вжиття заходів із забезпечення позову може бути неможливою. Зазначає, що наявні обставини, які свідчать про те, що існує реальна загроза невиконання в майбутньому судового рішення, оскільки здійснюється примусове виконання вимог фінансової аграрної розписки на підставі виконавчого напису, а відтак, фактично існують передумови того, що невжиття заходів забезпечення може значно ускладнити виконання судового рішення, окрім того, вимогою забезпечення позову є також необхідність реальних дій щодо запобігання спричиненню значної шкоди позивачу.

Вказує, що примусові дії у відкритому виконавчому провадженні є належним та допустимим доказом активних дій відповідача-1, спрямованих на стягнення грошових коштів та відчуження майна, що матиме наслідком відсутність грошових коштів для виконання зобов`язань позивача перед контрагентами під час щоденної господарської діяльності.

При цьому зазначає, що тимчасова заборона відповідачу та іншим особам, включаючи виконавців, вчиняти дії, передбачені умовами фінансової аграрної розписки до завершення судового розгляду спору сторонами по суті має на меті забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову та усунути ймовірність ускладнення виконання рішення суду у разі невжиття такого заходу.

Також вказує, що обрані заходи не призводять до втручання у господарську діяльність відповідача-1, а вжиття заходів забезпечення позову не призводить до вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали заяви про забезпечення позову, суд встановив наступне.

Положеннями ст.136 ГПК України визначено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Отже, вжиття заходів забезпечення позову є правом, а не обов`язком суду.

За приписами ст.137 ГПК України визначено перелік заходів забезпечення позову, а також регламентовано, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.

У відповідності до п.п. 2,4,5 ч.1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

Статтею 140 ГПК України встановлено, що залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Види забезпечення позову повинні бути співвідносними із заявленими позивачем вимогами.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При цьому особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести суду необхідність вжиття у справі заходів забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову, а також необхідним, в даному випадку, є обґрунтування заявником обставин, які б свідчили, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Адекватність заходу до забезпечення позову, який застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається, а оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії або забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.

Суд наголошує, що вжиті заходи забезпечення позову не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність та зареєстрована відповідно до закону як підприємець, а вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не лише позивача, а ще й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Зі змісту заяви вбачається, що позивач припускає можливість ускладнення або унеможливлення виконання рішення суду з даного спору у разі задоволення позову з підстав здійснення відповідачем активних дій з примусового виконання умов фінансової аграрної розписки, про визнання якої недійсною заявлено вимогу.

Між тим, на думку суду, наведені позивачем обставини не є достатньою підставою вважати імовірним утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття судом запропонованих заявником заходів.

Заявником надано копію вимоги приватного виконавця від 08.05.2020 №889 у виконавчому провадженні №60771566 від 02.12.2109 з примусового виконання виконавчого напису №4633, виданого 28.11.2019 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Чапським Артемом Едуардовичем про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Бессарабія Плюс» на користь Малого приватного підприємства Фірми «Ерідон» на підставі фінансової аграрної розписки, посвідченої 14.05.2019 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чапським А.Е. за реєстровим №1789, зареєстрованої в Реєстрі аграрних розписок 14.05.2019 під номером 1874, яка була видана боржником в забезпечення виконання грошових зобов`язань по Договору поставки №1794/18/32 від 14.12.2018 та Додатку №1794/18/32/2-МД/О від 27.12.2018, укладеного між Малим приватним підприємством Фірма «Ерідон» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Бессарабія Плюс», зі строком платежу (виконання), який настав 10.07.2019, за рахунок коштів, отриманих від реалізації:

- врожаю соняшника 2019 року (ДСТУ:7011:2009, код УКТЗЕД 1206 00 99 00), у загальному обсязі 98,4051 тонн, що належить боржнику та переданий в заставу стягувачу (кредитору за фінансовою аграрною розпискою), який вирощений або буде вирощений на земельних ділянках, розташованих на території Кубейської (Червоноармійської) сільської ради, Болградського району, Одеської області, що зазначені у п.18 фінансової аграрної розписки, посвідченої 14 травня 2019 року Чапським А.Е. , приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу за реєстровим №1789, зареєстрованої в Реєстрі аграрних розписок 14.05.2019 під номером 1874, на якій вчинено цей Виконавчий напис;

- за рахунок коштів, отриманих від реалізації урожаю, а після збору урожаю - відповідної кількості зібраної сільськогосподарської продукції, що вирощується або буде вирощуватися на вказаних вище земельних ділянках, задовольнити вимоги Малого приватного підприємства Фірма «Ерідон» у розмірі: 760000,00 грн. - сума основного боргу; 1251900,00 грн. - сума договірної неустойки, відповідно до п.13 Фінансової аграрної розписки; 5000,00 грн. - розмір плати за вчинення виконавчого напису нотаріуса, сплаченого стягувачем, - що разом становить 2016900,00 грн.

Зазначеною вимогою керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Бессарабія Плюс» зобов`язано надати у строк до 18.05.2020 року вичерпну інформацію про посіви сільськогосподарських культур, які вирощуються на земельних ділянках за відповідно вказаними кадастровими номерами. Додатково повідомлено, що у разі ненадання відповідної інформації у встановлені строки, встановлення даної інформації буде проводитись із залученням відповідних спеціалістів з одночасним проведення опису та арешту сільськогосподарських культур, що вирощуються на зазначених земельних ділянках.

Із зазначеної вимоги не вбачається доказів наявності дій, які можуть спричинити певну шкоду позивачеві, оскільки виконавцем наразі витребувано виключно інформацію.

При цьому заявником взагалі не наведено обґрунтувань, яким чином тимчасова заборона Малому приватному підприємству Фірма «Ерідон» та іншим особам, включаючи приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Хлєбникова Олександра Володимировича, у якого перебуває виконавче провадження від 02.12.2019 №60771566, на підставі виконавчого напису від 28.11.2019 №4633, вчиняти будь-які дії, передбачені умовами фінансової аграрної розписки, призведе до неможливості виконання судового рішення у даній справі, предметом розгляду якої є визнання недійсною фінансової аграрної розписки та скасування внесеного запису до Реєстру аграрних розписок за №1874 про видачу фінансової аграрної розписки.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову, необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Важливою обставиною під час вжиття заходів забезпечення позову є пов`язаність відповідних дій та шкідливих результатів від їх вчинення з відповідним предметом позову та правами з метою захисту яких такий позов подано.

Поряд з цим, судом встановлено, що заявником при зверненні до суду із даною заявою про забезпечення позову не було подано належних та допустимих в розумінні приписів ГПК України доказів наявності підстав, що можуть ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких останній звернувся до суду. Наразі заявником не надано жодних доказів на підтвердження свого припущення щодо можливості вчинення відповідачем дій, що істотно ускладнять або унеможливлять виконання рішення суду у даній справі у разі задоволення заявленого позову.

Відтак, на думку суду, наведені позивачем обставини не є достатньою підставою вважати імовірним утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття судом запропонованих заявником заходів.

Здійснивши оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог щодо забезпечення позову, господарський суд дійшов висновку, що саме лише посилання заявника в заяві на потенційну можливість ускладнення виконання рішення суду, вірогідне порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача та спричинення значної шкоди позивачу не є доказом, на підставі якого суд міг би дійти висновку про неможливість або утруднення виконання рішення суду у майбутньому у разі невжиття обраного заявником заходу забезпечення позову. Таким чином, зазначена заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Суд зазначає, що в обґрунтування заяви не надано жодних доказів того, що відповідачем-1 або приватним виконавцем вчиняються дії, спрямовані на ухилення від виконання майбутнього рішення суду або на ускладнення ефективного захисту прав позивача. При цьому «примусові дії відкритого виконавчого провадження… які є належним та допустимим доказом активних дій відповідача-1, спрямованих на стягнення грошових коштів та відчуження майна, що матиме наслідком відсутність грошових коштів (незадовільний фінансовий стан) для виконання зобов`язань позивача перед контрагентами під час щоденної господарської діяльності» за відсутності належних доказів у цій частині не є достатньою підставою для забезпечення позову, адже такий процесуальний інститут як «забезпечення позову у вигляді заборони вчиняти певні дії» унеможливлює виконання, зокрема, приватним виконавцем, покладених на нього законодавством обов`язків, у зв`язку з чим для його застосування мають існувати реальні підтверджені доказово причини, а не лише прагнення позивача примусити одного з відповідачів зупинити стягнення за фінансовою аграрною розпискою, підстави та обставини укладення якої на теперішній час є предметом дослідження в межах провадження по цій справі.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, господарський суд вважає заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Бессарабія Плюс» про забезпечення позову необґрунтованою, у зв`язку з чим така заява не підлягає задоволенню.

Обов`язок доказування наявності підстав, визначених ст.136 ГПК України умовою вжиття судом заходів забезпечення позову, покладається згідно ст.74 ГПК України саме на заявника, який в даному випадку таких обставин не наводить та не надає будь-яких доказів їх існування.

Крім того суд відзначає, що інші викладені у заяві доводи не спростовують встановлених судом обставин та не можуть впливати на законність судового рішення. Європейський суд з прав людини (у справі "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року) вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на вищевикладене, господарський суд дійшов висновку про відмову позивачу у задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування, підтвердженого належними доказами, не є достатньою підставою для задоволення заяви.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Бессарабія Плюс» (вх. № 2-3098/20 від 10.07.2020) про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала набрала чинності 13.07.2020р. та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня набрання законної сили ухвали Господарського суду Одеської області.

Суддя О.В. Цісельський