РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.07.2020Справа № 910/32/20

Суддя Господарського суду міста Києва Демидов В.О. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін

справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОФАГРОТРАНС» (вул. Віце-Адмірала Азарова, буд. 13, м. Одеса, Одеська область, 65012) до Товариства з обмеженою відповідальністю «МОЗИР УКРАЇНА» (вул. Віскозна, буд. 3, м. Київ, 02094) про стягнення 116094,40 грн,

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОФАГРОТРАНС», звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «МОЗИР УКРАЇНА», в якому просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МОЗИР УКРАЇНА» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОФАГРОТРАНС» збитки у вигляді упущеної вигоди на суму 106880,00 грн та додаткові витрати на суму 9212,40 грн; судові витрати покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «МОЗИР УКРАЇНА».

Позовні вимоги позивач обгрунтовує порушенням відповідачем своїх зобов`язань за договором № 2460 постачання нафтопродуктів від 28.11.2019 у зв`язку з чим позивач поніс збитки у вигляді упущеної вимоги у розмірі 106880,00 грн та 9212,40 грн витрат за різницю між дизельним паливом, купівля якого була необхідна для виконання зобов`язань позивача, та непоставленим відповідачем дизельним паливом.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.02.2020 позовна заява прийнята до розгляду, у вказаній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу запропоновано у строк не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження подати до суду відзив на позовну заяву, а також всі докази, що підтверджують заперечення проти позову, позивачу запропоновано у строк не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву на позовну заяву подати відповідь на відзив в порядку статті 166 Господарського процесуального кодексу України, визначено відповідачу строк для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо такі будуть подані) - протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив.

Копію ухвали суду про відкриття провадження у справі отримано позивачем 03.03.2020, відповідачем 27.02.2020 , про що свідчить реєстр поштових відправлень (https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html).

10.03.2020 до суду від позивача надійшла заява про долучення документів.

18.03.2020 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач у поданому відзиві зазначає, що відповідачем 17.12.2019 було поставлено обумовлений договором товар, при цьому заявка на перевезення вантажу автомобільним транспортом № 42 від 25.11.2019 укладено позивачем 25.11.2019, у той час коли на підприємстві не має пального, тобто позивач укладає договір знаючи, що не зможе його виконати. Крім того, позивачем не надано акту про підтвердження факту простою автомобілів, не виїзду під завантаження, як це передбачено наказом № 363 від 14.10.1997 «Про затвердження Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні» розрахунку упущеної вигоди, а поняття упущеної вигоди не передбачає додаткових витрат, заявлених позивачем.

Відповідно до п. 4 розділу Х «Прикінцеві Положення» Господарського процесуального кодексу України Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

17.06.2020 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначає про те, що позивач перед підтвердженням клієнту здійснення перевезення проводить розрахунок собівартості послуги, що і було зроблено позивачем перед підписанням заявки № 42 від 25.11.2019. Також, позивачем зазначено про надання калькуляції послуг перевезення вантажу на одному транспортному засобі за вказаною заявкою. Крім того, норми наказу Міністерства транспортну України № 363 від 14.10.1997 «Про затвердження Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні» застосовуються лише у випадку зіпсуття або пошкодження вантажу, а також у разі розбіжностей між перевізником і вантажовідправником (вантажоодержувачем) обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності, при цьому позивач навіть не припустив до виконання перевезення по заяві ТОВ «ТД «АГРОАЛЬЯНС», тому відповідні положення наказу не підлягають застосуванню.

Відповідач правом подання заперечення на відповідь на відзив не скористався.

В процесі розгляду справи по суті відповідачем у справі також не надано будь-яких заяв чи клопотань, що стосувалися б необхідності з`ясування додаткових обставин у справі.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій у справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Частиною 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

25.11.2019 позивачем оформлено заявку № 42 до договору № 16 від 01.04.2017 на перевезення вантажу автомобільним транспортом, згідно якої перевізник Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОФАГРОТРАНС» має здійснити на користь замовника Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «АГРОАЛЬЯНС» перевезення вантажу (трактори Case MX340 у кількості 8 шт) з оплатою послуг у розмірі 22100 євро по курсу НБУ.

28.11.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МОЗИР УКРАЇНА» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРОФАГРОТРАНС» (покупець) укладено договір № 2460 постачання нафтопродуктів, за умовами якого постачальник зобов`язується у відповідності із замовленням передавати у власність покупця наступні нафтопродукти: бензин, А-92, бензин А-95, дизельне паливо.

Відповідно до п. 10.1. розділу 10 договору цей договір набирає чинності з дати його укладення та діє до 31.12.2019, а в частині розрахунків до їх повного проведення. Якщо жодна із сторін не заявить про розірвання договору, вважається автоматично пролонгованим на тих самих умовах.

Згідно із п.п. 1.2.-1.4. розділу 1 договору покупець зобов`язується приймати товар та своєчасно здійснювати його оплату на умовах даного договору. Кількість, асортимент і ціна товару вказуються в накладних. Загальна сума договору складає суму всіх підписаних обома сторонами накладних.

Відповідно до п. 2.2. розділу 2 договору номенклатура товару, його кількість, ціна встановлюються сторонами за спільною згодою на основі заявки покупця й зазначаються в розрахункових документах (рахунках-фактурах) та у відвантажувальних документах (видаткових накладних) на товар, котрі являються специфікацією в розумінні ст. 266 Господарського кодексу України та складають невід`ємну частину цього договору.

За умовами п. 3.1. розділу 3 договору товар поставляється погодженими партіями, у відповідності із заявками покупця на постачання тої чи іншої партії товару.

Відповідно до п. 4.1. розділу 4 договору загальна ціна цього договору визначається кількістю отриманого та оплаченого товару покупцем протягом всього строку дії договору. Вартість кожної окремої партії товару визначається постачальником в рахунках-фактурах та видаткових накладних.

28.11.2019 відповідачем виставлено до сплати позивачу рахунок на оплату № МУ000006514 від 28.11.2019 за поставку палива дизельного ДП-3-Євро5-В0 у кількості 10000 літрів на суму 204500,00 грн.

28.11.2019 позивачем здійснено на користь відповідача оплату у розмірі 204500,00 грн згідно рахунку на оплату № МУ000006514 від 28.11.2019.

Відповідно до товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) № МУ7143, відповідачем 17.12.2019 поставлено, а уповноваженим представником позивача прийнято товар за умовами укладеного договору (UN 1202 (дизельне паливо), 3, ІІІ, Паливо дизельне марки ДП-3-Євро5-В0 у кількості 10000 дм3, масою 8260 кг. Вказана товарно-транспортна накладна підписана зі сторони відповідача директором Семистрок Є.Г., з боку позивача водієм ОСОБА_1 .

Згідно податкової накладної № 6254 від 28.12.2019 вартість поставленого товару складає 170416,67 грн без ПДВ, ПДВ - 34083,334 грн.

19.10.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Євразійські паливі рішення» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРОФАГРОТРАНС» (покупець) укладено договір № 16554/18, за яким постачальник зобов`язався забезпечити покупцеві поставку товарів та послуг в мережі станцій, через систему Е100, з використанням карток, а покупець зобов`язується приймати товари та послуги у власність та оплачувати їх вартість на умовах даного договору.

Позивачем в підтвердження придбання палива за умовами договору № 16554/18 надано акти прийому-передачі карток та квитанції від 03.12.2019, 05.12.2019, 11.12.2019, 12.12.2019 про придбання палива у розмірі 1010 літрів на загальну суму 29866,90 грн.

20.12.2019 позивачем на адресу відповідача направлено претензію щодо несвоєчасного постачання нафтопродуктів.

Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач у позовній заяві зазначає, що відповідачем поставлено нафтопродукти 17.12.2019 після шостої вечора, чим спричинило значні фінансові збитки позивача у формі упущеної вигоди, оскільки позивач не здійснив рейс по запланованій та підписаній заявці № 42 від 25.11.2019 з причин відсутності необхідної кількості палива для перевезення, що призвело до втрати прибутку позивачем у розмірі 4000 євро (106880,00 грн за курсом НБУ). Крім того, позивачем понесено додаткові витрати у розмірі 9212,40 грн, що становить різницю між ціною використаного позивачем дизельного палива (29866,90 грн) та непоставленого палива (вартість 1010 літрів).

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов такого обґрунтованого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати: з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно із ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 266 Господарського кодексу України передбачено, що предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Застосування господарських санкцій до суб`єкта, який порушив зобов`язання, не звільняє цього суб`єкта від обов`язку виконати зобов`язання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобов`язання. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ст.599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Матеріалами справи та її фактичними обставинами підтверджується факт укладення між позивачем як покупцем та відповідачем як постачальником договору № 2460 постачання нафтопродуктів від 28.11.2019, за яким позивачем здійснено оплату вартості товару, що мав поставлятися, у розмірі 204500,00 грн (платіжне доручення № 3786 від 28.11.2019), а відповідачем 17.12.2019 поставлено на користь позивача товар, що підтверджується товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів (нафти) № МУ7143 від 17.12.2019.

Факт оплати позивачем поставки товару підтверджується позивачем у позовній заяві. Спростувань щодо проведення відповідачем поставки товару 17.12.2019 позивачем не надано.

В обґрунтування стягнення з відповідача 106880,00 грн упущеної вигоди та додаткових витрат у розмірі 9212,40 грн позивачем зазначається, що внаслідок несвоєчасної поставки товару відповідачем (17.12.2019 після шостої вечора) позивач не зміг здійснити перевезення товару за заявкою № 42 від 25.11.2019 у зв`язку з чим втратив можливість отримання прибутку у розмірі 22100 євро (106880,00 грн за курсом НБУ), а також був вимушений здійснити купівлю товару у іншого постачальника, що призвело до додаткових витрат у розмірі 9212,40 грн.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Як передбачено ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Відповідно до ч. 5 ст. 653 ЦК України, якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Збитками визначаються втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України).

Згідно зі ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Так, позивачу потрібно довести факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та заподіяними збитками.

При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов`язань для підприємства. Тоді як відповідачу потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.

Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідною є наявність усіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправна поведінка; збитки; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданими збитками; вина.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Аналогічна правова позиція Верховного Суду України, викладеною в постанові від 20.12.2010 р. у справі № 06/113-38.

Збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.

Статтею 22 Цивільного кодексу України визначено поняття збитків, яке поділяється на дві частини (види): реальні збитки і упущена вигода.

Відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності особи; шкідливого результату такої поведінки (збитків), наявності та розміру понесених збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляду відшкодування збитків не наступає.

При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Отже, для правильного вирішення спорів, пов`язаних з відшкодуванням шкоди, важливе значення має розподіл між сторонами обов`язку доказування, тобто визначення, які юридичні факти повинен довести позивач або відповідач.

Виходячи з цього, позивач повинен довести факт спричинення збитків, обґрунтувати їх розмір, довести безпосередній причинний зв`язок між правопорушенням та заподіянням збитків і розмір відшкодування. Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою потерпілої сторони.

Враховуючи припис частини четвертої статті 623 Цивільного кодексу України, на кредитора покладений обов`язок довести розмір збитків, заподіяних йому порушенням зобов`язання. При цьому кредитор повинен не тільки точно підрахувати розмір збитків, але й підтвердити їх документально. При визначенні розміру упущеної вигоди мають враховуватися тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум або інших цінностей, якби зобов`язання було виконано боржником належним чином.

Крім того, законодавець встановлює, що при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Тобто, доказуючи наявність упущеної вигоди, кредитор має довести факти вжиття певних заходів щодо одержання таких доходів. Якщо неодержання кредитором очікуваних доходів є наслідком недбалої поведінки самого кредитора, така упущена вигода не підлягатиме відшкодуванню. Отже, підставою для відшкодування упущеної вигоди є протиправні дії, які мали наслідком неотримання позивачем доходу, на який він розраховував.

Вказана правова позиція взаємоузгоджується із правовою позицією Верховного Суду у постанові від 25.06.2019 у справі № 910/422/18.

Як передбачено ч. 4 ст. 623 ЦК України, при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди.

Важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої особи. Слід довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - наслідком такої протиправної поведінки.

Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується.

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення.

Крім того, при обрахуванні розміру упущеної вигоди мають враховуватися тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум, або інших цінностей, якби права позивача не були порушені. Нічим не підтверджені розрахунки про можливі доходи до уваги братися не можуть. Розмір упущеної вигоди повинен визначатися з урахуванням часу, протягом якого тривали протиправні дії відповідача, розумних витрат на отримання доходів, які позивач поніс би, якби не відбулося порушення права.

Позивач, вимагаючи відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, повинен довести, що за звичайних обставин він мав реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу, при цьому, протиправні дії відповідача є причиною, а збитки, які виникли, - наслідком такої протиправної поведінки.

Суд зазначає, що саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони.

В той же час у розрізі даного спору суд доходить висновку про відсутність підстав для встановлення вини відповідача в частині порушення строків поставки за спірним договором, оскільки договір не містить положень щодо строку поставки товару, матеріали справи не містять відповідних заявок позивача на постачання відповідних партій товару у визначений строк у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановлення факту того, що невиконання позивачем заявки щодо перевезення товару № 42 від 25.11.2019 призвело до неотримання останнім прибутку саме у зв`язку із не поставкою товару відповідачем, матеріали справи також не містять доказів наявності причинно-наслідкового зв`язку між невиконання позивачем заявки № 42 від 25.11.2019 та поставки товару за спірним договором 17.12.019. Позивачем не доведено складу цивільного правопорушення як необхідної умови для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, завданих невиконанням відповідачем договору, оскільки позивачем не доведено об`єктивну та суб`єктивну сторони спричинених відповідачем збитків, факт понесення збитків, причинно-наслідковий зв`язок між діями та понесеними позивачем збитками у розмірі 106880,00 грн, а також додатковими витратами у розмірі 9212,40 грн. При цьому надані суду квитанції про придбання палива не свідчать про той факт, що вказане паливо використовувалося позивачем на цілі, визначені заявкою № 42 від 25.11.2019, враховуючи що наданий суду договір № 16554/18 на поставку товарів з використанням карток, які за твердженням позивача використовувалися на придбання палива, укладений 19.10.2018, тобто до погодження заявки, за якою позивач здійснював перевезення, а також до укладення спірного договору на поставку товару.

Врахувавши наведені законодавчі приписи законодавства встановивши, що позивачем не доведено наявності складу цивільного правопорушення як необхідної умови застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, додаткових витрат, суд доходить висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог та відмову у задоволенні позову у повному обсязі. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову відшкодування судових витрат у порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76, 120, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. В позові Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОФАГРОТРАНС» (вул. Віце-Адмірала Азарова, буд. 13, м. Одеса, Одеська область, 65012) до Товариства з обмеженою відповідальністю «МОЗИР УКРАЇНА» (вул. Віскозна, буд. 3, м. Київ, 02094) про стягнення 116094,40 грн - відмовити.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням положень п. 4 розділу Х Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п.п.17.5 п.17 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою:http://reyestr.court.gov.ua/.

Дата складення та підписання рішення 13.07.2020.

Суддя В.О.Демидов