РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.07.2020Справа № 910/4417/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Баранова Д.О., за участю секретаря судового засідання Зарудньої О.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Акціонерного товариства "Київгаз" (01103, м. Київ, вул. Михайла Бойчука, буд. 4Б; ідентифікаційний код 03346331)

до Приватного акціонерного товариства "Дтек Київські електромережі" (04080, м. Київ, вул. Новокостянтинівська, буд. 20; ідентифікаційний код 41946011)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Акціонерне товариство "К.Енерго" (85612, Донецька обл., Мар`їнський район, м. Курахове, вул. Енергетиків, 34; ідентифікаційний код 00131305)

про стягнення 138 328 329, 16 грн,

Представники сторін:

від позивача: Куксенко П.Р., Шагірманов Д.О.

від відповідача: Халимон С.В., Клименко Я.О., Гаркавенко С.В.

від третьої особи: Жуков А.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Акціонерне товариство "Київгаз" з позовом до Приватного акціонерного товариства "Дтек Київські електромережі", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Акціонерне товариство "К.Енерго", в якому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором розподілу природного газу № 295905/17 від 29.12.2016 в розмірі становить 138 328 329, 16 грн, яка складається із суми основного боргу - 86 344 614, 98 грн, пені - 29 072 152, 07 грн, 3 % річних - 6 639 113, 57 грн, інфляційних втрат - 16 272 448, 54 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.04.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначено на 20.05.2020.

27.04.2020 до Господарського суду міста Києва надійшли письмові пояснення третьої особи.

28.04.2020 до Господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити у задоволення позову, застосувати позовну давність до позовних вимог про стягнення пені.

28.04.2020 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання відповідача про забезпечення судових витрат.

05.05.2020 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання відповідача про долучення доказів.

У підготовчому засіданні 20.05.2020 судом було оголошено перерву до 03.06.2020 у порядку ст. 183 Господарського процесуального кодексу України.

22.05.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла відповідь на відзив на позовну заяву.

29.05.2020 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання відповідача про долучення доказів до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 03.06.2020 представник відповідача повідомив суд про направлення засобами поштового зв`язку письмових заперечень на відповідь на відзив та надав пояснення по суті клопотання про забезпечення судових витрат, яке суд просив задовольнити та зобов`язати позивача внести на депозитний рахунок суду суму в розмірі 480 000, 00 грн для забезпечення можливого відшкодування майбутніх витрат відповідача на професійну правничу допомогу.

Представники позивача заперечували щодо задоволення такого клопотання та просили суд відмовити у його задоволенні.

Суд, розглянувши клопотання відповідача про забезпечення судових витрат та заслухавши пояснення представників, дійшов висновку відмовити у задоволенні такого клопотання з підстав необґрунтованості, оскільки відповідачем не надано доказів того, що даний позов є безпідставним, а також не підтверджено належними та допустимими доказами обставин щодо неможливості виконання позивачем рішення суду у разі задоволення/часткового задоволення в майбутньому. Дана інформація занесена до протоколу судового засідання від 03.06.2020.

Таким чином, суд у даному підготовчому засіданні з`ясовував думку представників щодо закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду.

Представники позивача та відповідача не заперечували щодо закриття підготовчого провадження.

Представник третьої особи просив суд оголосити перерву у підготовчому засідання для можливості надати пояснення на письмові заперечення відповідача на відповідь на відзив на позовну заяву.

Суд, розглянувши усне клопотання третьої особи про оголошення перерви, ухвалив відмовити у його задоволенні оскільки зазначені представником третьої особи обставини не є підставою для оголошення перерви або ж відкладення підготовчого засідання. Також суд зазначив, що третя особа не обмежена строком на подачу письмових пояснень, а заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву є останньою процесуальною заявою по суті справи відповідно до ч. 2 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України. Дана інформація занесена до протоколу судового засідання від 03.06.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.06.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 17.06.2020.

05.06.2020 до Господарського суду міста Києва надійшли заперечення Приватного акціонерного товариства "Дтек Київські електромережі" на відповідь на відзив на позовну заяву.

15.06.2020 до Господарського суду міста Києва надійшли пояснення Приватного акціонерного товариства "Дтек Київські електромережі".

16.06.2020 до Господарського суду міста Києва надійшли додаткові пояснення третьої особи щодо позову.

У судовому засіданні 17.06.2020 оголошено перерву до 01.07.2020.

17.06.2020 до Господарського суду міста Києва надійшли додаткові пояснення третьої особи щодо позову.

01.07.2020 до Господарського суду міста Києва надійшли пояснення Акціонерного товариства "Київгаз".

У судовому засіданні 01.07.2020 представники позивача підтримали позовні вимоги та просили суд про їх задоволення.

Представники відповідача заперечили щодо позовних вимог, просили суд відмовити в задоволенні позову.

Представник третьої особи також просив суд відмовити у задоволенні позову.

Таким чином, приймаючи до уваги, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи у судовому засіданні 01.07.2020 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача відповідача та третьої особи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Нормами Закону України "Про ринок природного газу", постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2494 "Про затвердження Кодексу газорозподільних систем" (далі - Кодекс) визначено, що послуги з розподілу природного газу надаються операторами газорозподільчих мереж (далі також - ГРМ) на підставі договору розподілу природного газу, укладеного між Оператором ГРМ та споживачем відповідно до вимог глави 3 розділу VI Кодексу.

Пунктами 3, 4 глави 3 розділу VI Кодексу визначено, що договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України за формою Типового договору розподілу природного газу.

Договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті Регулятора та Оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору.

Згідно п. 5 глави 3 розділу VI Кодексу визначено, що для забезпечення приєднання до договору розподілу природного газу всіх фактично підключених до/через ГРМ споживачів Оператор ГРМ в установленому цією главою порядку направляє кожному споживачу супровідним листом за формою додатка 3 до типового договору розподілу природного газу сформовану заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу з персоніфікованими даними споживача та його об`єкта, що складається за формою додатка 2 (для споживачів, що не є побутовими) до типового договору розподілу природного газу.

Персоніфіковані дані мають бути достатніми для проведення розрахунків та визначення об`єму споживання природного газу, зокрема мають містити: присвоєний споживачу персональний ЕІС-код як суб`єкту ринку природного газу та за необхідності ЕІС-код його точки (точок) комерційного обліку; величину приєднаної потужності об`єкта споживача; перелік комерційних вузлів обліку (за їх наявності); акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін, що складається з урахуванням вимог цього Кодексу; групу споживання та планові місячні об`єми споживання побутового споживача у розрізі 12 календарних місяців, що визначаються відповідно до вимог цього Кодексу (норма застосовується щодо побутових споживачів з лічильником газу); норми споживання природного газу у розрізі 12 календарних місяців (норма застосовується щодо побутових споживачів без лічильника газу); розрахунок втрат і витрат природного газу (за необхідності щодо споживачів, які не є побутовими).

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі заяви-приєднання від 29.12.2016 ПАТ "Київенерго" приєдналося до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) зокрема, додатком № 1 до заяви-приєднання персоніфіковано дані ПАТ "Київенерго", персональний ЕІС-код як суб`єкта ринку природного газу - 56ХQ000003N8Н00L.

29.12.2016 між ПАТ "Київгаз" та ПАТ "Київенерго" на основі типового договору, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2498, укладено договір розподілу природного газу № 295905/17 за умовами п. 2.1. якого оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити іі вартість у розмірі, строки та порядку, визначеному цим договором.

Згідно п. 12.1 цей договір укладається на невизначений строк.

Як про це вказує позивач, на виконання умов договору ПАТ "Київгаз" було надано ПАТ "Київенерго" послуги розподілу природного газу газорозподільною системою впродовж вересня 2017 року - липня 2018 року на загальну суму 438 411 734, 71 грн.

Водночас, ПАТ "Київенерго" обумовлені договірні зобов`язання були виконані частково та сплачено на користь позивача суму у розмірі 216 242 121, 99 грн.

Позивач зазначає, що сума основного боргу ПАТ "Київенерго" за договірними зобов`язаннями склала 222 169 612, 72 грн.

Так, позивач вказує, що оскільки АТ "Київенерго" (нове найменування - Акціонерне товариство "К.Енерго") не виконало в повному обсязі обумовлені договірні зобов`язання, залишило без задоволення вимогу AT "Київгаз" про виконання зобов`язання за договором, а також здійснення процедури виділу ПрАТ "Дтек Київські електромережі" з AT "К.Енерго", AT "Київгаз" й звертається до Господарського суду міста Києва із даним позовом до ПрАТ "Дтек Київські електромережі" як до особи, що несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями AT "К.Енерго", як особи, з якої було здійснено виділ, про стягнення грошових коштів.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що оскільки акт приймання-передачі послуг з розподілу природного газу газорозподільною системою за лютий 2018 був підписаний, як і розподільчий баланс, у лютому 2018, то ПрАТ "Дтек Київські електромережі" несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати заборгованості за надані за договором послуги за період січень 2018 року - лютий 2018 року.

На даний час заборгованість АТ "Київенерго" (нове найменування - Акціонерне товариство "К.Енерго") перед ПАТ "Київгаз" за січень 2018 року становить 12 178 946,90 грн, за лютий 2018 становить 74 165 668,08 грн, що у тому числі, як про це вказує позивач було встановлено рішенням Господарського суду міста Києва від 07.02.2019 у справі № 910/2615/18, що набрало законної сили.

З огляду на що, позивач просить суд стягнути з ПрАТ "Дтек Київські електромережі" заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу за січень-лютий 2018 року в розмірі 86 344 614, 98 грн. Разом з тим, позивачем на суму основного боргу нараховано пеню в розмірі 29 072 152,07 грн, 3 % річних в розмірі 6 639 113, 57 грн та інфляційні втрати в розмірі 16 272 448,54 грн, які також просить стягнути з відповідача.

Із поданого відповідачем відзиву вбачається, що останній заперечує щодо задоволення позовних вимог, вказуючи наступне:

- позивач вже звертався до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами в тому числі й до ПрАТ "Дтек Київські електромережі", як солідарного боржника (відповідач 2 у справі № 910/2615/18) про стягнення заборгованості в сумі 302 562 174, 71 грн, зокрема, основного боргу, інфляційних втрат, 3 % річних та пені за порушення умов того ж договору розподілу природного газу. Предметом спору у справі № 910/2615/18 зокрема, було стягнення основного боргу в сумі 222 169 612, 72 грн, що складається з сум актів приймання-передачі послуг розподілу природного газу за договором за період з вересня 2017 року по липень 2018 року. Відтак, відповідач вказує, що до позовного періоду по вимогам про стягнення основного боргу і відповідно штрафних та інших фінансових нарахувань на нього у справі № 910/2615/18 входить період, що заявлений у справі № 910/4417/20, а саме, з січня 2018 по лютий 2018 року. Як про це вказує відповідач, Верховним Судом в постанові від 25.02.2020 у справі № 910/2615/18 було встановлено, що ПрАТ "Дтек Київські електромережі" не є ні солідарним, ні субсидіарним боржником за зобов`язаннями АТ "Київенерго" (нове найменування - Акціонерне товариство "К.Енерго") по публічному договору від 29.12.2016 № 295905/17 про надання послуг розподілу природного газу.

- субсидіарна відповідальність має місце тоді, коли поряд з основним боржником до відповідальності притягується й інша особа. У статті 619 Цивільного кодексу України визначена послідовність заявления кредитором вимог до основного боржника та особи, яка несе субсидіарну відповідальність: перш ніж пред`явити вимогу до додаткового (субсидіарного) боржника, кредитор повинен пред`явити цю вимогу до основного боржника. Однак, як про це вказує відповідач, позивачем не надано доказів, що АТ "Київенерго" (нове найменування - Акціонерне товариство "К.Енерго") як основний боржник відмовлялось від своїх зобов`язань за договором;

- у позові позивач посилається на вимогу від 23.07.2019 № 1883/09-1, адресовану АТ "К.Енерго", обґрунтовуючи тим самим наявність підстав для застосування субсидіарної відповідальності. Згідно прохальної частини вимоги АТ "Київгаз" вимагає негайно виконати зобов`язання за договором № 2498 від 30.09.2015, сплативши заборгованість на поточний рахунок товариства. Натомість предметом спору у справі № 910/4417/20 є виконання зобов`язань за публічним договором від 29.12.2016 № 295905/17;

- відповідач не може нести цивільно-правову відповідальність за неналежне виконання іншою особою зобов`язань, які до нього не перейшли за розподільним балансом.

У поданих третьої особою письмових поясненнях щодо позову, останній також заперечує стосовно задоволення позовних вимог з наступних підстав:

- зобов`язання за публічним договором від 29.12.2016 № 295905/17 не були передані від АТ "К.Енерго" до ПрАТ "Дтек Київські електромережі" за розподільним балансом, а залишились у АТ "К.Енерго" як сторони договору;

- з огляду на відсутність відмови основного боржника АТ "К.Енерго" від задоволення вимоги АТ "Київгаз" відсутні підстави з урахуванням норми ст. 619 Цивільного кодексу України для застосування субсидіарної відповідальності до ПрАТ "Дтек Київські електромережі".

Так, статтею 86 Господарського процесуального кодексу України вказано, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором про надання послуг.

Приписами статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно положень ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу,яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 ст. 901 Цивільного кодексу України визначено, що положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно ст. 902 Цивільного кодексу України, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

За умовами ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (ч. 2 ст. 193 Цивільного кодексу України).

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 1 Закону України "Про ринок природного газу" розподіл природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки споживачам, але що не включає постачання природного газу; споживач - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини; постачальник природного газу (далі - постачальник) - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із постачання природного газу; постачання природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і полягає в реалізації природного газу безпосередньо споживачам на підставі укладених з ними договорів.

Взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем, зокрема умови забезпечення: 1) надійної і безпечної експлуатації газорозподільних систем та гарантованого рівня розподілу (переміщення) природного газу до/від суміжних суб`єктів ринку природного газу відповідної якості; 2) комерційного, у тому числі приладового обліку природного газу в газорозподільній системі та визначення його об`ємів і обсягів передачі до/з газорозподільної системи, у тому числі в розрізі суб`єктів ринку природного газу; 3) доступу замовників до газорозподільної системи для приєднання до неї їх об`єктів будівництва або існуючих об`єктів (умови технічного доступу); 4) доступу суб`єктів ринку природного газу до газорозподільної системи для фактичної передачі (розподілу/споживання) належного їм природного газу до/з газорозподільної системи (умови комерційного доступу); 5) механізмів взаємодії оператора газорозподільної системи з операторами суміжних систем та з іншими суб`єктами ринку природного газу, визначені Кодексом газорозподільних систем, який затверджено постановою № 2494 від 30.09.2015 р. Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Відповідно до ст. 40 Закону України "Про ринок природного газу" розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу. Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором. Оператор газорозподільної системи має забезпечити додержання принципу недискримінації під час укладення договорів розподілу природного газу з замовниками. Договір розподілу природного газу є публічним.

Положеннями ч. 1 ст. 14 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" розподіл природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким газорозподільне підприємство зобов`язується транспортувати природний газ, довірений йому замовником, газорозподільними мережами до пункту приймання-передачі газу та передати його споживачу, який відповідно до законодавства має право на одержання зазначеного газу, а замовник зобов`язується сплатити за доставку газу за встановленою в договорі платою.

Відповідно до ч. 7 ст. 18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" споживачі, крім теплогенеруючих організацій, оплачують вартість спожитого ними природного газу шляхом перерахування коштів виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ, відкритий в установах уповноваженого банку гарантованими постачальниками та їх структурними підрозділами.

Згідно з ч. 8 ст. 18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" кошти перераховуються з поточних рахунків із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ, відкритих в установах уповноваженого банку гарантованими постачальниками та їх структурними підрозділами, згідно з алгоритмом розподілу коштів виключно на: 1) поточний рахунок із спеціальним режимом використання підприємства, що здійснює продаж природного газу гарантованому постачальнику; 2) поточний рахунок газотранспортного підприємства; 3) поточний рахунок газорозподільного підприємства; 4) поточний рахунок гарантованого постачальника.

Як про це вказує позивач на виконання умов договору АТ "Київгаз" надало АТ "Київенерго" (нове найменування - Акціонерне товариство "К.Енерго") послуги розподілу природного газу газорозподільною системою впродовж вересня 2017 року - липня 2018 року на загальну суму 438 411 734,71 грн. Втім, АТ "Київенерго" обумовлені договірні зобов`язання було виконано частково та сплачено на користь Акціонерного товариства "Київгаз" суму у розмірі 216 242 121, 99 грн.

Таким чином, сума основного боргу АТ "Київенерго" (нове найменування - Акціонерне товариство "К.Енерго") за публічним договором від 29.12.2016 № 295905/17 становить 222 169 612, 72 грн.

При тому, суд вказує, що означеного факту сторонами та учасниками процесу не спростовується та не заперечується.

Отже, як про це вказує позивач, АТ "Київенерго" (нове найменування - Акціонерне товариство "К.Енерго") не виконало в повному обсязі обумовлені договірні зобов`язання, залишило без задоволення вимогу AT "Київгаз" про виконання зобов`язання за договором. Відтак, у зв`язку із здійсненням процедури виділу ПрАТ "Дтек Київські електромережі" з AT "К.Енерго", AT "Київгаз" й звертається до Господарського суду міста Києва із даним позовом до ПрАТ "Дтек Київські електромережі" як до особи, що несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями AT "К.Енерго", як особи, з якої було здійснено виділ, про стягнення грошових коштів.

Відтак, заборгованість яку позивач просить суд стягнути на користь AT "Київгаз" з ПрАТ "Дтек Київські електромережі", як особи, що несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати за надані послуги з розподілу природного газу за січень-лютий 2018 року становить 86 344 614, 98 грн.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач вже звертався до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до АТ "Київенерго", ПрАТ "Дтек Київські електромережі" Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" про солідарне стягнення заборгованості в сумі 302 562 174, 71 грн, в тому числі: основного боргу, інфляційних втрат, 3 % річних та пені за порушення умов того ж договору розподілу природного газу.

Предметом спору у справі № 910/2615/18 зокрема, було стягнення основного боргу в сумі 222 169 612, 72 грн, що складається з сум актів приймання-передачі послуг розподілу природного газу за договором за період з вересня 2017 року по липень 2018 року.

Так, суд зазначає, що до позовного періоду по вимогам про стягнення основного боргу і відповідно штрафних та інших фінансових нарахувань на нього у справі № 910/2615/18 входить період, що заявлений у справі № 910/4417/20, а саме, з січня 2018 по лютий 2018 року.

За результатами розгляду спору у справі № 910/2615/18 Господарським судом міста Києва 07.02.2019 ухвалено рішення, яким зокрема, відмовлено у задоволенні позовних вимог до ПрАТ "Дтек Київські електромережі"; позовні вимоги до АТ "Київенерго" задоволено частково: стягнуто на користь АТ "Київгаз" 222 169 612, 72 грн - основного боргу, 24 429 580, 10 грн - пені, 5 022 280, 07 грн. - 3 % річних, 14 807 550, 71 грн - інфляційних втрат.

Означене рішення залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 29.10.2019 у справі № 910/2615/18.

Не погоджуючись з судовими рішеннями в частині відмови в позові, позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій просив їх скасувати у відповідній частині, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути заявлену суму заборгованості, пені, 3% річних та інфляційних втрат (з урахуванням здійсненого на стадії апеляційного провадження перерахунку) з другого та третього відповідача, а з першого відповідача - частину нарахувань, в якій судами відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 25.02.2020 у справі № 910/2615/18 касаційну скаргу АТ "Київгаз" залишено без задоволення, а постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.10.2019 та рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2019 у справі № 910/2615/18 залишено без змін.

Суд звертає увагу, що рішенням суду у справі № 910/2615/18 було встановлено наступне:

"Позачерговими Загальними зборами акціонерів ПАТ "Київенерго", оформленими протоколом № 3/2017 від 13.11.2017 про реорганізацію ПАТ "Київенерго", на виконання п. 13 Розділу ХVІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ринок електричної енергії" щодо обов`язку вертикально інтегрованого суб`єкта господарювання (ПАТ "Київенерго") вжити заходи для відокремлення оператора системи розподілу від виробництва, передачі, постачання електричної енергії шляхом створення відповідних суб`єктів господарювання, прийнято рішення про реорганізацію ПАТ "Київенерго" шляхом виділу з нього нового акціонерного товариства - оператора системи розподілу, а саме - Приватне акціонерне товариство "Дтек Київські електромережі", статутний капітал якого становить 21 672 856,00 грн.

В подальшому, позачерговими загальними зборами ПАТ "Київенерго", оформленими протоколом № 4/2017 від 22.12.2017 прийнято рішення, яким затверджено розподільний баланс між ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі" та ПАТ "Київенерго" станом на 30.09.2017 та затверджено план виділу (що є додатком до рішення), відповідно до п. 2.3 якого, встановлено, що згідно з ч. 13 розділу XVII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ринок електричної енергії" ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі" є правонаступником ПАТ "Київенерго" в частині прав та обов`язків, а саме:

- пов`язаних із провадженням діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом та із провадженням діяльності з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електромережами за договорами на постачання електричної енергії та про користування електричною енергією;

- за укладеними договорами про приєднання до електричних мереж;

- за укладеними договорами спільного використання технологічних електричних мереж;

- за договорами, укладеними з державним підприємством, що провадить діяльність з оптового постачання електричної енергії, судовими рішеннями, прийнятими у справах щодо цього підприємства;

- за кредитними договорами, договорами застави, поруки, обумовленими провадженням діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом та провадженням діяльності з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електромережами;

- за зобов`язаннями, пов`язаними з купівлею-продажем, ремонтом, будівництвом та іншими операціями з майном, яке забезпечує діяльність оператора системи розподілу;

- за зобов`язаннями, пов`язаними з емісією, володінням цінними паперами та іншими зобов`язаннями, пов`язаними з власними або придбаними цінними паперами.

Пунктами 2.5, 2.6 рішення встановлено, що до моменту отримання ПрАТ "Дтек Київські електромережі" відповідних ліцензій та затвердження для нього відповідних тарифів, діяльність, права та обов`язки (зобов`язання) у правовідносинах, визначених у п. 2.3. цього рішення, здійснюватиме ПАТ "Київенерго", але в будь-якому разі не пізніше ніж до 11.12.2018 (з огляду на вимоги абз. 14 ч. 13 розділу ХVІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про ринок електричної енергії"). ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі" є правонаступником ПАТ "Київенерго" також в частині прав та обов`язків (зобов`язань) у цивільних та господарських правовідносинах з розподілу електричної енергії та постачання електричної енергії відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії", які виникли або були набуті у період між датою, на яку складено розподільний баланс ПАТ "Київенерго", та датою фактичної передачі прав та обов`язків (зобов`язань) за актами приймання-передачі майна. Майнових і немайнових прав та обов`язків (зобов`язань).

Загальними зборами акціонерів ПрАТ "Дтек Київські електромережі", оформленими протоколом № 1/2017 від 22.12.2017, засновано нове акціонерне товариство - Приватне акціонерне товариство "Дтек Київські електромережі", а 16.02.2018 проведена державна реєстрація ПрАТ "Дтек Київські електромережі", що вбачається з відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Як встановлено судами у справі № 910/2615/18, 28.02.2018 між ПрАТ "Дтек Київські електромережі" та ПАТ "Київенерго" складено та підписано підсумковий (завершальний) розподільний баланс, яким визначено обсяг майна та зобов`язань ПАТ "Київенерго", що переходять до ПрАТ "Дтек Київські електромережі".

Відповідно до п. 2.3, 4.2 Статуту ПрАТ "Дтек Київські електромережі", затвердженого загальними зборами акціонерів ПрАТ "Дтек Київські електромережі" (протокол № 1/2017 від 22.12.2017), товариство є правонаступником ПАТ "Київенерго", в частині переданих йому майна, прав та обов`язків згідно з розподільним балансом, а також в частині прав та обов`язків, що визначені частиною 13 розділу XVII Закону України "Про ринок електричної енергії". Предметом діяльності товариства є, в тому числі, розподілення (передача (розподіл) місцевими (локальними) електричними мережами) електричної енергії, постачання електричної енергії, що також відображено в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, де в розділі "Види діяльності" товариства зазначено: "Код КВЕД 35.13 Розподілення електроенергії (основний)".

Відповідно до частини 13 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про ринок електричної енергії" у разі відокремлення оператор системи розподілу є правонаступником в частині прав та обов`язків пов`язаних із провадженням діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом та із провадженням діяльності з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електромережами за договорами на постачання електричної енергії та про користування електричною енергією.

Верховний суд у постанові від 25.02.2020 зазначає, що як встановлено судами попередніх інстанцій на підставі наявних у справі розподільних балансів станом на 30.09.2017 та станом на 28.02.2018 всі обов`язки за окремими зобов`язаннями, що існували у ПАТ "Київенерго" до виділу, були чітко розподілені між останнім та ПрАТ "Дтек Київські електромережі", а саме, зобов`язання, які передаються до ПрАТ "Дтек Київські електромережі", визначені в додатках до балансу, зокрема, в додатку 2 П (Поточна кредиторська заборгованість за товари, роботи, послуги) та в додатку 6 П (Інші поточні зобов`язання), однак, серед даних розшифрувань відсутні зобов`язання за публічним договором № 295905/17, стягнення заборгованості по якому є предметом спору у даній справі, а отже зобов`язання по вказаному договору не були передані від ПАТ "Київенерго" до ПрАТ "Дтек Київські електромережі", а тому не можуть вважатися такими, щодо яких неможливо точно встановити обов`язки особи після виділу.".

Так, п. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на що, викладені вище обставини не потребують повторного доказування.

Згідно ст. 86 Закону України "Про акціонерні товариства" виділом акціонерного товариства визнається створення одного чи кількох акціонерних товариств із передачею йому (їм) згідно з розподільним балансом частини майна прав та обов`язків акціонерного товариства, з якого здійснюється виділ, без припинення такого акціонерного товариства. З акціонерного товариства може виділитися лише акціонерне товариство. Наглядова рада акціонерного товариства, з якого здійснюється виділ, виносить на затвердження загальних зборів акціонерів питання про виділ, порядок і умови виділу, створення нового товариства (товариств), конвертацію частини акцій товариства, з якого здійснюється виділ, в акції створюваного товариства (розподіл акцій створюваного товариства серед акціонерів товариства, з якого здійснюється виділ, та/або придбання акцій створюваного товариства самим товариством, з якого здійснюється виділ) і порядок такої конвертації (розподілу та/або придбання), затвердження розподільного балансу. Загальні збори акціонерів товариства, з якого здійснюється виділ, ухвалюють рішення про виділ, порядок і умови виділу, створення нового товариства (товариств), конвертацію частини акцій товариства, з якого здійснюється виділ, в акції створюваного товариства (розподіл акцій створюваного товариства серед акціонерів товариства, з якого здійснюється виділ, та/або придбання акцій створюваного товариства товариством, з якого здійснюється виділ) і порядок такої конвертації (розподілу та/або придбання), затвердження розподільного балансу. Загальні збори акціонерів кожного створюваного акціонерного товариства ухвалюють рішення про затвердження статуту і утворення органів товариства. Акціонерне товариство, з якого здійснюється виділ, несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями, які перейшли до товариства, що виділилося, згідно з розподільним балансом. Товариство, що виділилося, несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями, які виникли у товариства, з якого здійснюється виділ, перед виділом, але не перейшли до товариства, що виділилося. Якщо товариств, що виділилися, два чи більше, вони солідарно несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями разом з товариством, з якого здійснено виділ.

Відповідно до ч. 1, 2, та 3 ст. 109 Цивільного кодексу України встановлено, що виділом є перехід за розподільчим балансом частини майна, прав та обов`язків юридичної особи до однієї або кількох створюваних нових юридичних осіб. Після прийняття рішення про виділ учасники юридичної особи або орган, що прийняв рішення про виділ, складають та затверджують розподільчий баланс. Юридична особа, що утворилася внаслідок виділу, несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями юридичної особи, з якої був здійснений виділ, які згідно з розподільчим балансом не перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу. Юридична особа, з якої був здійснений виділ, несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями, які згідно з розподільчим балансом перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу. Якщо юридичних осіб, що утворилися внаслідок виділу, дві або більше, субсидіарну відповідальність вони несуть спільно з юридичною особою, з якої був здійснений виділ, солідарно.

При цьому, положеннями ч. 1, 2, та 4 ст. 619 Цивільного кодексу України закріплено, що договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи. До пред`явлення вимоги особі, яка несе субсидіарну відповідальність, кредитор повинен пред`явити вимогу до основного боржника. Якщо основний боржник відмовився задовольнити вимогу кредитора або кредитор не одержав від нього в розумний строк відповіді на пред`явлену вимогу, кредитор може пред`явити вимогу в повному обсязі до особи, яка несе субсидіарну відповідальність. Особа, яка несе субсидіарну відповідальність, повинна до задоволення вимоги, пред`явленої їй кредитором, повідомити про це основного боржника, а у разі пред`явлення позову, - подати клопотання про залучення основного боржника до участі у справі. У разі недотримання цих вимог особою, яка несе субсидіарну відповідальність, основний боржник має право висунути проти регресної вимоги особи, яка несе субсидіарну відповідальність, заперечення, які він мав проти кредитора.

Таким чином, суд звертає увагу, що субсидіарна відповідальність має місце тоді, коли поряд з основним боржником до відповідальності притягується й інша особа, відповідно ст. 619 Цивільного кодексу України визначена послідовність заявлення кредитором вимог до основного боржника та особи, яка несе субсидіарну відповідальність: перш ніж пред`явити вимогу до додаткового (субсидіарного) боржника, кредитор повинен пред`явити цю вимогу до основного боржника.

Як про це вказує відповідач у поданому відзиві, та що у свою чергу встановлено судом, для підтвердження пред`явлення позивачем вимог до AT "К.Енерго" ПрАТ "Дтек Київські електромережі" звернувся до AT "К.Енерго" листом від 13.04.2020 № 01/1/08/11563 (копія якого міститься в матеріалах справи) з проханням надати інформацію чи визнало останнє вимоги AT "Київгаз" за договором.

У відповідь AT "К.Енерго" листом від 14.04.2020 № 26/04.20 (також міститься в матеріалах справи) повідомило, що AT "Київгаз" заявило свої грошові кредиторські вимоги за договором від № 295905/17 у справі № 905/1965/19 про банкрутство АТ "К.Енерго", надіславши заяву про визнання вимог кредитора до боржника.

АТ "К.Енерго" своєю заявою від 24.12.2019 про результати розгляду вимог кредитора у справі № 905/1965/19 визнано вимоги перед AT "Київгаз" за договором від 29.12.2016 № 295905/17 в сумі:

- 222 169 612, 72 грн - сума основного боргу за період: січень 2018 - липень 2018 року;

- 24 429 580, 10 грн - пеня за період: з 11.10.2017 по 27.12.2018;

- 10 956 947,81 грн. - 3% річних за період: з 11.10.2017 по 17.11.2019;

- 26 130 084,80 грн - інфляційні втрати за період: з 15.10.2017 по 17.11.2019.

Заяву від 24.12.2019 у справі № 905/1965/19 про результати розгляду вимог кредитора AT "Київгаз" скеровано арбітражному керуючому Драліну А.В.

Арбітражним керуючим Драліним А.В. розпорядником майна АТ "К.Енерго" направлено AT "Київгаз" поштовим зв`язком повідомлення № 49 від 26.12.2019 про розгляд його кредиторських вимог у справі № 905/1965/19 (докази надіслання також наявні в матеріалах справи).

У письмових поясненнях третя особа також вказує, що основний боржник АТ "К.Енерго" не відмовлявся від задоволення вимоги AT "Київгаз". Відтак, АТ "К.Енерго" врахувавши норми ст. 619 Цивільного кодексу України зазначає про відсутність підстав для застосування субсидіарної відповідальності до ПрАТ "Дтек Київські електромережі".

Таким чином, суд дійшов висновку, що АТ "К.Енерго" як основний боржник не відмовилось від своїх зобов`язань за договором, а навпаки визнало їх.

Разом з тим, суд звертає увагу, що відповідальність субсидіарного боржника є додатковою та наступає виключно у разі незадоволення вимог кредитора основним боржником внаслідок прямої відмови останнього або неотримання кредитором у розумний строк відповіді на вимогу до основного боржника про виконання зобов`язання вказаний висновок викладений Верховним Судом в п. 29 постанови від 22.05.2019 у справі № 920/369/17.

В пункті 31 означуваної постанови визначено, що субсидіарна відповідальність боржників, на відміну від солідарної відповідальності, носить взаємовиключний характер, тобто задоволення вимог до основного боржника виключає одночасну відповідальність за таким зобов`язанням субсидіарного боржника.

Так, у позові позивач посилається на вимогу від 23.07.2019 № 1883/09-1, адресовану АТ "К.Енерго", що була направлена останньому, обґрунтовуючи тим самим наявність підстав для застосування субсидіарної відповідальності.

Судом встановлено, що у прохальній частині означеної вимоги AT "Київгаз" вимагає негайно виконати зобов`язання за договором № 2498 від 30.09.2015, сплативши заборгованість на поточний рахунок товариства.

В той час, як предметом спору в даній справі є виконання зобов`язань за публічним договором від 29.12.2016 № 295905/17.

Разом з тим, в актах приймання-передачі послуг з розподілу природного газу, що були надані позивачем в якості підтвердження обсягів наданих послуг також зазначено договір № 295905/17.

Твердження позивача, що ним було допущено технічну помилку у вимозі в даті та номері договору не приймаються судом до уваги, оскільки відсутні докази, які б свідчили про вжиття ним заходів щодо виправлення такої помилки.

Крім того, у вимозі позивач просив третю особу сплатити 312 113913, 38 грн, а в позові просить стягнути з відповідача 138 328 329, 16 грн.

Відтак, за висновком суду, викладене свідчить, що вимога позивача про сплату заборгованості стосувалася іншого господарського договору.

Разом з тим, суд зазначає, що в якості доказів, що підтверджують направлення та вручення АТ "К.Енерго" вимоги, позивач надає фіскальний чек поштового відправлення від 24.07.2019 та роздруківку з веб-сайту AT "Укрпошта" за трек-кодом 341 поштового відправлення.

Також, з відповіддю на відзив позивачем було надано опис вкладення у лист. У даному описі вкладення зазначається про направлення листа № 1883/09-1 від 23.07.2019.

Однак, надані позивачем докази не приймаються судом в якості належних та допустимих доказів, щоб підтверджували про надіслання та вручення АТ "К.Енерго" саме вимоги про стягнення заборгованості за публічним договором № 295905/17 від 29.12.2016, оскільки, як було вказано судом вище вимога щодо стягнення заборгованості стосувалася іншого господарського договору.

При тому, суд зазначає, що третя особа не підтверджує отримання нею вимоги про сплату заборгованості за договором від 29.12.2016 № 295905/17.

Враховуючи, що судом встановлено, що позивачем не було пред`явлено вимогу до основного боржника про стягнення боргу по договору від 29.12.2016 № 295905/17, та зважаючи на відсутність відмови основного боржника та визнання арбітражним керуючим Драліним А.В. розпорядником майна АТ "К.Енерго" вимог позивача, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування субсидіарної відповідальності.

Суд вважає за необхідне відзначити, що покладення обов`язку боржника на третю особу є можливим лише за волею такої особи або в результаті універсального правонаступництва (переходу прав та обов`язків). Аналогічна правова позиція підтверджується судовою практикою, викладеною, зокрема, в постановах Верховного Суду від 23.05.2019 у справі № 910/5098/18, від 02.12.2019 у справі № 904/807/18.

Що стосується вимог позивача про стягнення на його користь пені в розмірі 29 072 152, 07 грн. за період з 11.10.2017 по 07.09.2018, 3 % річних - 6 639 113, 57 грн, інфляційних втрат - 16 272 448, 54 грн., то суд вказує, що такі вимоги не підлягають задоволенню з тих же мотивів, що і вимоги щодо основного боргу.

Крім того, суд погоджується з доводами відповідача, що за змістом положень цивільного законодавства похідні зобов`язання (інфляційні, 3% річних, пені, штрафи) автоматично слідують за основним зобов`язанням, а тому їх стягнення з ПрАТ "Дтек Київські електромережі", як особи, що не була стороною основного зобов`язання, з огляду на правову природу їх виникнення - неправомірну поведінку АТ "К.Енерго" (ст. 610, 611, 612 Цивільного кодексу України), суперечитиме принципу індивідуального характеру юридичної відповідальності. Вказаний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 25.02.2020 у справі № 910/2615/18).

Крім того, судовим рішенням від 07.02.2019 у справі № 910/2615/18, що набрало законної сили 29.10.2019, стягнуто серед іншого з АТ "Київенерго" на користь ПАТ "Київгаз" 24 429 580, 10 грн - пені за період з 11.10.2017 по 27.12.2018 із заявленої в позові суми пені 68 079 815, 62 грн, оскільки за висновком суду, з яким погодилися колегії суддів апеляційної та касаційної інстанцій при перегляді рішення, позивачем допущено помилки у визначені розміру нарахованої пені.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, з огляду на викладені вище обставини та наведені норми процесуального законодавства, суд дійшов висновку, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом не доведено обставин, з якими положення статей 109 та 619 Цивільного кодексу України пов`язують можливість настання обставин понесення стороною субсидіарної відповідальності. А судом у свою чергу таких підстав не встановлено.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Акціонерного товариства "Київгаз" (01103, м. Київ, вул. Михайла Бойчука, буд. 4Б; ідентифікаційний код 03346331) до Приватного акціонерного товариства "Дтек Київські електромережі" (04080, м. Київ, вул. Новокостянтинівська, буд. 20; ідентифікаційний код 41946011), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Акціонерне товариство "К.Енерго" (85612, Донецька обл., Мар`їнський район, м. Курахове, вул. Енергетиків, 34; ідентифікаційний код 00131305) про стягнення 138 328 329, 16 грн - відмовити.

2. Витрати по сплаті судового збору позивачу не відшкодовуються.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 15.07.2020

Суддя Д.О. Баранов