ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.07.2020 місто Дніпро Справа № 904/5530/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Орєшкіної Е.В. (доповідач),

суддів Подобєда І.М., Кузнецової І.Л.

секретар судового засідання: Абадей М.О.,

представники сторін:

від позивача: Дячкіна Т.О., довіреність №б/н від 01.04.2020, адвокат;

від відповідача: представник не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.01.2020 (повний текст складений 20.01.2020, суддя Назаренко Н.Г.) у справі №904/5530/19

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс", м. Дніпро

до відповідача: Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро

про відшкодування збитків в розмірі 67 920 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на свою користь 67 920 грн. збитків, понесені витрати по сплаті судового збору та 8 400 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 14.01.2020 у справі №904/5530/19 позов задоволено частково: з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" стягнуто 67 920 грн. збитків, 1 921 грн. судового збору та 5 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу; в частині стягнення 3 400 грн. витрат позивача на оплату професійної правничої допомоги відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що внаслідок пошкодження (розукомплектування) вагонів № 555267348, 52226263, які прямували зі станції відправлення до станції призначення та були на відповідальності відповідача, про що складені відповідні акти загальної форми ГУ-23 та повідомлення про ремонт форми ВУ-23М, позивач змушений передати структурному підрозділу експлуатаційного вагонного депо регіональної філії відповідача аналогічні деталі, які були відсутні на зазначених вище вагонах, для подальшого їх встановлення на вагони, оскільки дані вагони використовуються у господарській діяльності позивача. Після проведення ремонту позивач прийняв на підставі актів виконаних робіт та оплатив поточний ремонт вагонів, загальна вартість якого склала 67 920,00 грн.

Оскільки відповідно до положень статті 126 Статуту залізниць України за пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємствам, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, місцевий господарський суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог у сумі 67 920,00 грн.

Місцевим господарським судом відхилені заперечення відповідача відносно того, що порожній вагон не можна вважати вантажем на свої осях, оскільки відповідно до п. 4.14 Правил експлуатації власних вантажних вагонів перевезення власних вантажних вагонів із заводським номером (від вагонобудівного підприємства до пункту, на утилізацію тощо) здійснюється за погодженням із відправником і залізницею як вантаж на своїх осях.

Також місцевий господарський суд дійшов до висновку, що заявлений позивачем розмір витрат на оплату послуг адвоката є неспіврозмірним з ціною позову, тому підлягає стягненню з відповідача 5 000,00 грн. витрат позивача на оплату професійної правничої допомоги.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" подало апеляційну скаргу, якою просить Центральний апеляційний господарський суд його скасувати, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Товариство з обмеженою відповідальність "Металургтранс" згідно накладної не є вантажоодержувачем, а є власником (орендарем) порожніх вагонів, тому не має права від свого імені заявляти позов до залізниці з приводу пошкодження вантажу - порожніх приватних вагонів; в матеріалах справи відсутні будь-які документи, що засвідчують передачу вантажоодержувачем, зазначеним у накладній, Товариству з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" права на пред`явлення позову.

Апелянт звертає увагу, що Статутом залізниць України визначена відповідальністю залізниці за пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, а у даному випадку має місце викрадення (розукомплектування вагонів під час руху), що підтверджується зверненням до правоохоронних органів. Враховуючи, що має місце розукомплектування вагонів під час руху третіми (невстановленими) особами, апелянт вважає, що місцевим господарським судом безпідставно задоволені вимоги про стягнення збитків.

Також апелянт вважає, що витрати на правничу допомогу, заявлені позивачем, є явно завищеними, їх понесення не доведено належними доказами.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 24.02.2020 (колегією суддів у складі головуючого судді Орєшкіної Е.В. (доповідач), суддів Широбокової Л.П., Подобєда І.М.) відкрито апеляційне провадження з розгляду апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.01.2020 у справі №904/5530/19; розгляд скарги призначений судове засідання на 30.03.2020.

16.03.2020 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" надійшла відповідь на апеляційну скаргу, в якій позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечує та просить залишити рішення місцевого господарського суду без змін. Позивач зазначає, що порожні приватні власні вагони, які перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус "вантажу", які залізниця зобов`язана доставити на станцію призначення у цілості та збереженості і видати їх одержувачу, зазначеному в накладній, а одержувач має щодо залізниці права та обов`язки, передбачені Статутом залізниць України.

Позивач вважає доведеним факт незбереження відповідачем майна позивача та розмір понесених збитків у вигляді витрат, понесених за поточний ремонт вагонів, вартість якого склала 67920,00 грн.

Також позивач вважає доведеним та обґрунтованим понесення витрат на правничу допомогу.

У зв`язку з встановленням тимчасово на період з 18 березня по 3 квітня 2020 року особливого режиму роботи Центрального апеляційного господарського суду на виконання Постанови Кабінету міністрів України №211 від 11 березня 2020 року "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", враховуючи Рекомендації Ради суддів України, викладені у листі №9рс-186/20 від 16 березня 2020 року, на виконання рішення зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду № 1 розгляд справи №904/5530/19, призначений у судове засідання на 30.03.2020, не відбувся.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 19.03.2020 (колегією суддів у складі головуючого судді Орєшкіної Е.В. (доповідач), суддів Широбокової Л.П., Подобєда І.М.) розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.01.2020 у справі №904/5530/19 призначений судове засідання на 22.04.2020.

У зв`язку з встановленням на період дії карантинних заходів в Україні тимчасово особливого режиму роботи Центрального апеляційного господарського суду на виконання Постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 11 березня 2020 року "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" зі змінами, враховуючи Рекомендації Ради суддів України викладених у листі № 9рс-186/20 від 16 березня 2020 року, на виконання рішення зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду, оформленого протоколом зборів суддів №1 від 17.03.2020 року та рішення зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду, оформленого протоколом зборів суддів №3 від 31.03.2020 року розгляд справи №904/5530/19, призначений у судове засідання на 22.04.2020, не відбувся.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 28.04.2020 (колегією суддів у складі головуючого судді Орєшкіної Е.В. (доповідач), суддів Широбокової Л.П., Подобєда І.М.) розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.01.2020 у справі №904/5530/19 призначений судове засідання на 18.05.2020.

Розгляд справи був відкладений з 18.05.2020 на 13.07.2020.

У зв`язку із перебуванням у відпустці судді Широбокової Л.П. відбулась автоматична зміна складу колегії суддів. Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.07.2020 визначено для розгляду справи №904/5530/19 колегію суддів у складі: головуючий суддя Орєшкіна Е.В. (доповідач), судді: Подобєд І.М., Кузнецова І.Л.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 13.07.2020 справу №904/5530/19 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючого судді Орєшкіної Е.В (доповідача), суддів: Подобєда І.М., Кузнецової І.Л.

10.07.2020 від Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" надійшло клопотання про перенесення розгляду справи на іншу дату, яке мотивоване тим, що у період карантину товариство знаходиться у стані простою, з 01.07.2020 встановлено 4-денний робочий тиждень з вихідним днем у понеділок.

У судове засідання, яке відбулося 13.07.2020, представник апелянта не з`явився.

Розглянувши клопотання Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про перенесення розгляду справи, апеляційний господарський суд дійшов до висновку про відмову у його задоволенні.

Так, Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2, з 12.03.2020 по 31.07.2020 на всій території України встановлено карантин.

В той же час за приписами статті 129 Конституції України, статті 2 Господарського процесуального кодексу України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (рішення ЄСПЛ у справі "Шульга проти України").

Національним судам належить функція керування провадженнями таким чином, щоб вони були швидкими та ефективними (рішення ЄСПЛ у справі "Скордіно проти Італії"). Держави-учасниці мають організувати правові системи таким чином, щоб їх суди могли гарантувати право кожного на отримання остаточного рішення у справах, що стосуються цивільних прав і обов`язків упродовж відповідного терміну (рішення ЄСПЛ у справах "Скордіно проти Італії", "Сюрмелі проти Німеччини").

Враховуючи викладене апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність завершення апеляційного провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", позаяк це провадження відкрито 24.02.2020, тобто учасники справи мали достатньо часу для реалізації своїх процесуальних прав, зокрема і на подання відзивів, інших заяв по суті справи тощо; в матеріалах справи міститься відзив на апеляційну скаргу.

Крім того, явка учасників судового процесу в судове засідання не визнавалась обов`язковою, апелянтом не подано доказів неможливості розгляду апеляційної скарги без його участі.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав заперечення, надані у відзиві на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні, яке відбулося 13.07.2020, оголошені вступна та резолютивна частини постанови.

Апеляційний господарський суд, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши правильність висновків місцевого господарського суду, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 09.11.2015 між Державним підприємством "Придніпровська залізниця", яке змінило назву на Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" (замовник) укладений договір №ПР/М-15103/НЮі про надання послуг власнику, орендатору або оператору щодо організації курсування власних вантажних вагонів на коліях загального користування, відповідно до пункту 1.1 якого цей договір регулює взаємовідносини сторін, пов`язані з організацією курсування власних вантажних вагонів на коліях загального користування та наданням послуг, пов`язаних із цими перевезеннями.

Замовник зобов`язується на виконання погоджених вантажовідправниками обсягів перевезень вантажів у вагонах замовника забезпечувати його подачу під навантаження в межах заявлених обсягів; використовувати власні вагони для перевезення вантажів відповідно до їх конструкції і спеціалізації (пункти 2.1.4, 2.1.8 договору).

Виконавець зобов`язується повідомити замовника про випадки несправності вагонів, що виникають під час руху для вирішення питання ремонту таких вагонів (при відсутності договору на гарантоване обслуговування власних вантажних вагонів із залізницею) (пункт 2.2.5 договору).

Замовник має право самостійно вирішувати питання щодо технічного обслуговування власних вагонів, які знаходяться на коліях загального користування (пункт 3.1.2 договору).

Пунктом 9.1 договору в редакції додаткової угоди № 4 від 26.11.2018 встановлено, що договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2019 включно. Сторони можуть домовитися про внесення змін до договору шляхом підписання додаткового договору, який має бути виконаний у письмовій формі та підписаний уповноваженими представниками сторін і скріплений печатками.

Відповідно до пункту 9.3 договору при прийнятті замовником рішення щодо пролонгації договору, він зобов`язаний не менше, ніж за 30 діб до закінчення строку дії договору направити виконавцю лист з пропозицією щодо його пролонгації.

Матеріалами справи підтверджується, що у серпні 2019 року Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" здійснювало перевезення вантажних вагонів власності (оренди) позивача, що підтверджується залізничними накладними №45797164, 45860939 (а.с. 68, 76).

Прямуючи до пункту призначення, зі станції відправлення до станції призначення у період знаходження вагонів № 555267348, 52226263 на відповідальності відповідача, вагони були пошкоджені та відчеплені із зазначенням причини відчеплення розукомплектація деталей, про що складені відповідні акти загальної форми ГУ-23 (а.с. 69, 79) та повідомлення про ремонт форми ВУ-23М (а.с. 70, 83).

Право власності (оренди) Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" на зазначені вагони підтверджується додатковою угодою №4 від 26.11.2018 до договору №ПР/М-15103/НЮівід 09.11.2015, договором піднайму №32а/16 від 05.12.2016, актами приймання передачі (а.с. 65-67).

Внаслідок пошкодження (розукомплектування) вагонів Товариство з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" передало структурному підрозділу експлуатаційного вагонного депо регіональної філії відповідача аналогічні деталі, які були відсутні на зазначених вище вагонах, для подальшого їх встановлення на вагони, оскільки дані вагони використовуються у господарській діяльності Товариством з обмеженою відповідальністю "Металургтранс".

Відповідно до повідомлень форми ВУ-36М вагони прийняті структурним підрозділом експлуатаційного вагонного депо Регіональної філії Акціонерного товариства "Українська залізниця" для проведення ремонту та технічного огляду (а.с. 74-75, 83-84).

Відповідно до повідомлень проведення ремонтних робіт на структурному підрозділі експлуатаційного вагонного депо Регіональної філії Акціонерного товариства "Українська залізниця" ремонт вантажних вагонів завершено та по факту виконання поточного ремонту вагонів складені акти надання послуг №1 від 02.09.2019 та №5 від 17.10.2019 (а.с. 71-73, 81-82).

Після проведення ремонту Товариством з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" прийнято на підставі актів виконаних робіт та оплачено поточний ремонт вагонів, загальна вартість якого склала 67 920,00 грн.

Роботи з ремонту вагонів на замовлення позивача проводились Товариством з обмеженою відповідальністю "Ремвагонторг" на підставі договору про надання послуг №25у/14 від 19.02.2014, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" та Товариством з обмеженою відповідальністю " Ремвагонторг" (а.с. 60-61).

Товариство з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" посилається на те, що у період, коли вагони знаходилися на шляху прямування залізничними коліями загального користування та перебували у володінні відповідача, внаслідок незабезпечення останнім схоронності (збереження) майна (вагонів) при перевезенні залізничним транспортом, позивачу завдано збитків у сумі 67 920,00 грн., проти чого заперечує Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", що і є причиною виникнення спору.

Предметом спору є стягнення збитків у сумі 67 920,00 грн., завданих внаслідок незабезпечення залізницею схоронності (збереження) майна (вагонів) при перевезенні залізничним транспортом.

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України "Про залізничний транспорт" законодавство про залізничний транспорт загального користування складається із законів України "Про транспорт", "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України.

Частиною 2 статті 3 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Статтею 2 Статуту залізниць України визначені обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Статтею 7 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС), а також пунктом 6 Статуту залізниць України передбачено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою договору на перевезення вантажу, який укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Умови приймання до перевезення залізничного рухомого складу, в т.ч. порожніх вагонів, передбачені пунктом 1 статті 5 СМГС, а також Правилами перевезення приватних вантажних вагонів і вагонів залізниці, зданих нею в оренду (додаток 10 до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення).

Частиною 1 статті 12 Закону України "Про залізничний транспорт" встановлено, що підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Відповідно до статті 124 Статуту залізниць України за пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємствам, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.

У відповідності до частин 1, 2 статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Частинами 1, 2 статті 217 Господарського кодексу України встановлено, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки.

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання (частина 1 статті 218 Господарського кодексу України).

Частиною 1 статті 224 Господарського кодексу України встановлено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Відповідно до частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусила зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Відповідно до частини 2 статті 224 Господарського кодексу України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно зі статтею 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною.

Таким чином, відшкодування збитків є видом відповідальності за правопорушення при здійсненні господарської діяльності. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Згідно з частиною 1 статті 226 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який вчинив господарське правопорушення, зобов`язаний вжити необхідних заходів щодо запобігання збиткам у господарській сфері інших учасників господарських відносин або щодо зменшення їх розміру, а у разі якщо збитків завдано іншим суб`єктам, - зобов`язаний відшкодувати на вимогу цих суб`єктів збитки у добровільному порядку в повному обсязі, якщо законом або договором сторін не передбачено відшкодування збитків в іншому обсязі.

Отже, умови відшкодування збитків передбачені статтею 226 Господарського кодексу України, із якої також слідує, що головною умовою відшкодування збитків є господарське правопорушення, яке вчинив учасник господарських відносин.

На кредитора покладений обов`язок доведення факту невиконання або неналежного виконання зобов`язання, прямого причинного зв`язку між порушенням зобов`язанням і завданими збитками і їх розмір, на боржника відсутність вини (статті 614, 623 Цивільного кодексу України).

Право на відшкодування завданих збитків виникає при наявності складу цивільного правопорушення: порушення цивільного права чи інтересу; завдання збитків, причинного зв`язку між порушенням права та збитками, наявність винної поведінки.

Встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Питання про наявність або відсутність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи.

Відповідно до положень статті 126 Статуту залізниць України за пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємствам, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.

Тобто, спеціальна норма (стаття 126 Статуту залізниць України) встановлює матеріальну відповідальність у випадках пошкодження вагонів, у розмірі фактично заподіяної шкоди.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного суду у складі Касаційного господарського суду №904/8012/17 від 08.10.2018, №910/15119/18 від 30.08.2019.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Апеляційний господарський суд погоджується із місцевим господарським судом про відхилення заперечень відповідача про те, що порожній вагон не можна вважати вантажем на свої осях, оскільки відповідно до пункту 4.14 Правил експлуатації власних вантажних вагонів перевезення власних вантажних вагонів із заводським номером (від вагонобудівного підприємства до пункту, на утилізацію тощо) здійснюється за погодженням із відправником і залізницею як вантаж на своїх осях.

Тобто, порожні приватні власні вагони, які перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус "вантажу", які залізниця зобов`язана доставити на станцію призначення у цілості та збереженості і видати їх одержувачу, зазначеному в накладній, а одержувач має щодо залізниці права та обов`язки, передбачені Статутом залізниць України.

Отже, порожні приватні власні вагони, які перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати , мають статус "вантажу", і якими залізниця не має права розпоряджатися на свій розсуд, як вона розпоряджається вагонами загального парку залізниць, а зобов`язана доставити ці власні порожні вагони на станцію призначення у цілості та збереженості і видати їх одержувачу, зазначеному в накладній, а одержувач має відносно залізниці права та обов`язки, передбачені Статутом залізниць України, зокрема, право у разі пошкодження або розукомплектування , або втрати частини вагонів із групи - витребувати у залізниці складання комерційного та інших актів та заявити вимоги про відшкодування збитків у встановлених Статутом залізниць розмірах.

Зазначена позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 08.10.2018 у справі №904/8012/17.

Також апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта про те, що має місце розукомплектування вагонів під час руху третіми (невстановленими) особами, а Статутом залізниць України визначена відповідальність залізниці за пошкодження залізницею вагонів або контейнерів.

Так, матеріалами справи підтверджується, що у період, коли вагони знаходилися на шляху прямування залізничними коліями загального користування та перебували у володінні відповідача, мало місце розукомплектація деталей, про що складені відповідні акти загальної форми ГУ-23 та повідомлення про ремонт форми ВУ-23М, тобто незабезпечення залізницею схоронності (збереження) майна (вагонів) при перевезенні залізничним транспортом.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується із доводами позивача про наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної бездіяльності відповідача, що виявилось у незабезпеченні збереження належного позивачу майна (вагонів); завданої шкоди пошкодження складових частин вагонів; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою та, відповідно, наявністю підстав для задоволення позову.

Розглянувши вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача 8 400,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, місцевий господарський суд дійшов до висновку, що заявлений позивачем розмір витрат на оплату послуг адвоката є неспіврозмірним з ціною позову, та стягнув з відповідача на користь позивача 5 000,00 грн. витрат на оплату професійної правничої допомоги.

Апелянт не погоджується із таким висновком місцевого господарського суду, посилаючись на те, що витрати на правничу допомогу, заявлені позивачем, є явно завищеними, їх понесення не доведено належними доказами.

Апеляційний господарський суд не погоджується із такими доводами апелянта.

Так, згідно зі статтею 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження понесених витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, Товариством з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" надано: договір про надання правової допомоги № 01/08/19 від 01.08.2019, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" та Адвокатським об`єднанням "Снарк" (а.с. 22-24), копію свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльністю №1321, виданого 09.11.2004 на ім`я адвоката Федорова О.М. (а.с. 21), попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат (а.с.19), акт прийому-передачі наданих послуг від 14.11.2019 (а.с. 26), рахунок-фактуру №СФ-0000129 від 14.11.2019 на суму 8 400,00 грн. (а.с. 27), платіжне доручення № 10738 від 15.11.2019 на суму 8 400,00 грн. (а.с. 28).

Зменшуючи розмір витрат на правничу допомогу, місцевим господарським судом враховані заперечення відповідача проти суми витрат на правову допомогу, неспіврозмірність заявленої суми із ціною позову, та суд дійшов до правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 5 000,00 грн. витрат на оплату професійної правничої допомоги.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта, наведені в обґрунтування апеляційної скарги.

Таким чином, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 269, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.01.2020 у справі №904/5530/19 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.01.2020 у справі №904/5530/19 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, зазначених у пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений - 14.07.2020.

Головуючий суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя І.М. Подобєд

Суддя І.Л. Кузнецова