ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2020 Справа № 914/76/20

За позовом: Фізичної особи-підприємця Дмитраха Олега Львовича, м. Трускавець, Львівська область

До відповідача: Комунального підприємства «Комбінат міського господарства», м. Дрогобич, Львівська область

про стягнення 467 820, 38 грн

Суддя Мороз Н.В.

при секретарі Банзулі М.С.

Представники:

Від позивача: Івашків Ю.В. - адвокат

Від відповідача: Рісна Ю.Б. - адвокат

Суть спору:

Позовну заяву подано Фізичною особою-підприємцем Дмитрахом Олегом Львовичем до Комунального підприємства «Комбінат міського господарства» про стягнення 467 820, 38 грн.

Ухвалою суду від 15.01.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 04.02.2020.

03.02.2020 через службу діловодства господарського суду позивач подав клопотання про долучення доказів, а саме: копій рахунків по договорах купівлі-продажу та видатковій накладній, які є підставою даного спору, та витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на позивача, разом із доказами надіслання вказаних документів відповідачу.

Ухвалою господарського суду від 04.02.2020 розгляд справи відкладено на 18.02.2020.

10.02.2020 через канцелярію господарського суду відповідач подав відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги заперечив.

17.02.2020 через канцелярію господарського суду позивач подав відповідь на відзив з доданими до нього документами.

18.02.2020 через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання про витребування оригіналів письмових доказів.

18.02.2020 через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

В судовому засіданні 18.02.2020 представником позивача надано суду для огляду оригінали письмових доказів. Суд оголосив перерву до 03.03.2020.

27.02.2020 на поштову адресу господарського суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, згідно яких просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою від 03.03.2020 постановлено розглядати справу №914/76/20 за правилами загального позовного провадження та замінити засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. Справу призначено до розгляду в підготовчому засіданні на 24.03.2020.

23.03.2020 через канцелярію суду, представником позивача подано письмові пояснення та долучено до матеріалів справи копії виписок по рахунку Фізичної особи-підприємця Дмитраха Олега Львовича, копію довіреності на ОСОБА_1 , копії податкових накладних з квитанціями по 30-ти господарських операціях та доказами надсилання відповідачу копії пояснень з додатками.

24.03.2020 в підготовче засідання представник позивача не з`явився, однак на електронну адресу господарського суду надіслав заяву про вступ у справу №914/76/20, як представника для надання доступу до електронної справи.

Ухвалою суду від 24.03.2020 підготовче засідання відкладено на 28.04.2020 у зв`язку з карантинними заходами.

22.04.2020 через канцелярію суду представником позивача, подано заяву, згідно якої позивача зазначив, що у випадку неподання сторонами жодних нових доказів до закінчення підготовчого провадження, розгляд справи можливий за відсутності повноважних представників за наявними у справі матеріалами. Крім того, зазначив, що у випадку ухвалення судового рішення по справі зобов`язується протягом п`яти днів після ухвалення такого подати остаточний розрахунок та докази понесених позивачем судових витрат.

Ухвалою від 28.04.2020 суд ухвалив закрити підготовче провадження та призначити розгляд справи по суті на 26.05.2020.

25.05.2020 через канцелярію суду представник відповідача подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з встановленням карантину по всій території України.

Ухвалою суду від 26.05.2020 розгляд справи відкладено на 07.07.2020.

Представник позивача в судове засіданні 07.07.2020 з`явився, позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позовній заяві та просив суд стягнути з відповідача на користь позивача 448 503,38 грн - заборгованості за надані послуги з врахуванням індексу інфляції та 19 317,00 грн - 3% річних. Крім цього, в порядку ч.8 ст.129 ГПК України, заявив про надання доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу адвоката протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення суду.

Представник відповідача в судове засідання 07.07.2020 з`явився, дав пояснення по суті спору. Проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позов та запереченні, просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Позиція позивача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі договорів купівлі-продажу №200917 від 20.09.2017, №0201-18 від 02.01.2018, №15/01/18 від 15.01.2018, №б/н від 08.01.2019 та на підставі видаткової накладної №РН-0000013 від 10.01.2019 позивач здійснив продаж відповідачу товару на загальну суму 584620,75 грн, що підтверджується наявними у справі видатковими накладними, яку відповідач погасив частково у розмірі 171542,20 грн.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем свого обов`язку по оплаті за товар у повному обсязі, станом на день подання позову, заборгованість відповідача перед позивачем залишилась не погашеною у розмірі 413078,55 грн.

Позивачем за прострочення виконання грошових зобов`язань, щодо оплати товару нараховано відповідачу 19317,00 грн - 3% річних та 35424,83 грн - інфляційних втрат, які просив стягнути з відповідача.

Позивач зазначив, що посилання відповідача щодо підписання видаткових накладних невідомою особою, то такі підписані заступником директора відповідача - Судою В.С., хоча на накладних не вказано прізвища та посади підписанта. На підтвердження даної обставини, долучив до матеріалів справи копію наказу №29/06-1-ОА від 29.06.2018 про надання права першого підпису Суді В .С. та розпорядження Дрогобицької міської ради №539-к від 27.06.2018, яким передбачено, що на час відсутності Яніва А. , виконання обов`язків покладається на заступника директора Суду В.С.

Звернув увагу, що видаткові накладні надавались позивачем на підпис відповідачу та повертались з наявними підписами та печатками, відповідач факт поставки та скріплення накладних печаткою не заперечив, і дані господарські операції відображені в податковому обліку, що підтверджується податковими накладними.

Також на спростування доводів відповідача зазначив, що сторонами іноді оформлялись товаро-транспортні накладні, копії яких долучив до матеріалів справи, проте, умовами договору передбачено, що поставка і розрахунки здійснюються саме на підставі видаткових накладних, відтак, складання товарно-транспортних накладних договором не передбачено.

Вважає, що доводи відповідача спрямовані на ухилення від виконання договірних зобов`язань та просить позов задоволити в повному обсязі.

Позиція відповідача.

Відповідач позовні вимоги вважає безпідставними та необгрунтованими з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Відповідач ствердив, що видаткові накладні, які є предметом позову, скріплені підписом невідомої особи (відсутні вказівка на посаду, ПІБ особи, що підписала видаткові накладні у графі «Отримав(ла)»), яка нібито отримала товар. Крім цього, даний підпис навіть візуально не схожий на підпис директора відповідача станом на день підписання видаткових накладних - Яніва А.Є . Жодна інша посадова особа відповідача згідно його статуту не уповноважена на підписання документів, отримання товарно-матеріальних цінностей від імені відповідача без довіреності.

Будь-які інші документи, які б засвідчували факт здійснення поставки товару на користь відповідача або уповноваженої невідомої особи на отримання товару від імені відповідача, позивачем не представлено.

Відтак, відповідач стверджує, про відсутність належних доказів здійснення поставки товару, оскільки позивачем не надано товарно-транспортних накладних, документів про якість товару, довіреностей на отримання товару, що слугує підставою для відмови в задоволенні позову в повному обсязі.

Обставини справи.

Розглянувши матеріали справи в їх сукупності, оцінивши докази у їх сукупності, створивши у відповідності до ст. 13 ГПК України сторонам, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, суд встановив:

Між Фізичною особою-підприємцем Дмитрахом Олегом Львовичем (продавець) та Комунальним підприємством «Комбінат міського господарства» (покупець), було укладено договори купівлі-продажу - № 200917 від 20.09.2017, №0201-18 від 02.01.2018, №15/01/18 від 15.01.2018, №б/н від 08.01.2019.

Відповідно до умов даних договорів, «Продавець» зобов`язався продати «Покупцю» товари, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити такі товари.

За умовами даних договорів, товар відвантажується за договірними цінами, які остаточно узгоджуються та вказуються сторонами у видатковій накладній.

Відповідно до п. 2.4. даних договорів, відповідач зобов`язався оплатити суму зазначену в підтверджуючих документах за фактично переданий товар згідно накладних впродовж 30-ти банківських днів.

Позивач свої обов`язки виконав в повному обсязі.

Згідно договору №200917 від 20.09.2017, позивач 23 жовтня 2017 року поставив відповідачу товар на загальну суму 93 307,20 грн, що підтверджується видатковою накладною № РН-0000377 від 23.10.2017, копію якої долучено до матеріалів справи (оригінал оглянуто судом). За поставлений товар відповідач розрахувався частково у розмірі 40000,00 грн, що підтверджується банківською випискою наявною в матеріалах справи, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 53 307,20 грн.

Згідно договору №0201-18 від 02.01.2018 та в період з 02 січня 2018 року по 20 лютого 2018 року позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 198 811,20 грн, що підтверджується видатковими накладними № РН-0000001 від 02.01.2018 та № РН-0000064 від 20.02.2018, копії яких долучено до матеріалів справи (оригінали оглянуто судом). Однак, Комунальне Підприємство "Комбінат міського господарства" не сплатило за отриманий товар, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 198811,20 грн.

Відповідно до договору №15/01/18 від 15.01.2018, в період з 15 січня 2018 року по 19 лютого 2018 року, позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 49542,80 грн, що підтверджується видатковими накладними № РН-0000053 від 06.02.2018 та № РН-0000054 від 19.02.2018. За поставлений товар відповідач розрахувався частково у розмірі 36542,60 грн, що підтверджується банківською випискою наявною в матеріалах справи, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 13000,20 грн.

На підставі договору №б/н від 08.01.2019, в період з 08 січня 2019 року по 04 квітня 2019 року позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 199 017,47 грн, що підтверджується видатковими накладними № РН-0000014 від 10.01.2019, № РН-0000015 від 11.01.2019, № РН-0000017 від 11.01.2019, № РН-0000023 від 16.01.2019, № РН-0000024 від 18.01.2019, № РН-0000025 від 22.01.2019, № РН-0000026 від 23.01.2019, № РН-0000028 від 25.01.2019, № РН-0000029 від 28.01.2019, № РН-0000030 від 31.01.2019, № РН-0000039 від 04.02.2019, № РН-0000041 від 06.02.2019, № РН-0000042 від 07.02.2019, № РН-0000044 від 08.02.2019, № РН-0000054 від 28.02.2019, № РН-0000055 від 07.03.2019, № РН-0000077 від 25.03.2019, № РН-0000078 від 26.03.2019, № РН-0000079 від 27.03.2019, № РН-0000080 від 28.03.2019, № РН-0000081 від 01.04.2019, № РН-0000082 від 02.04.2019, № РН-0000083 від 03.04.2019, № РН-0000084 від 04.04.2019, копії яких долучено до матеріалів справи (оригінали оглянуто судом). За поставлений товар відповідач розрахувався частково у розмірі 94999,60 грн, що підтверджується банківською випискою наявною в матеріалах справи, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 104017,87 грн.

10.01.2018 на замовлення відповідача на підставі рахунку фактури №СФ-000008 від 10.01.2019, позивачем було додатково поставлено товар на загальну суму 43942,08 грн, згідно підписаної сторонами видаткової накладної №РН-0000013 від 10.01.2019, копію якої долучено до матеріалів справи (оригінал оглянуто судом), однак вартість товару відповідачем не оплачено, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 43942,08 грн.

Фізичною особою-підприємцем Дмитрахом Олегом Львовичем, було надіслано претензії від 26.04.2019 №23/04, №21/04, №27/04, №20/04 на адресу відповідача, з вимогою повністю оплатити вартість поставленого товару за договорами купівлі-продажу №0201-18 від 02.01.2018, №15/01/18 від 15.01.2018, №б/н від 08.01.2019 та видатковою накладною №РН-0000013 від 10.01.2019, а також підписати надіслані акти звірки взаєморозрахунків, проте відповідач вимог не виконав. У відповіді на претензії відповідач зазначив, що у зв`язку із зміною керівника буде проводитись перевірка наявності боргу перед позивачем, та у випадку її наявності, борг буде погашений у найкоротший термін. 09.12.2019 позивач звернувся до відповідача з претензією №14/12, щодо оплати вартості поставленого товару за договором купівлі - продажу №200917 від 20.09.2017 та повторно з претензіями №14/12, № 6/12, №7/12, №8/12, №11/12, які залишені без відповіді і задоволення.

Враховуючи, що заборгованість не була погашена, позивач звернувся до суду для захисту своїх прав та інтересів та просить стягнути з відповідача 448503,38 грн - заборгованість за надані послуги з врахуванням індексу інфляції та 19317,00 - 3% річних.

Оцінка суду.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов"язку. Однією з підстав виникнення зобов`язань, згідно ст.11 ЦК України, зокрема є договори та інші правочини.

Статтею 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлено, що господарські зобов`язання виникають, зокрема, безпосередньо з господарського договору, інших угод, передбачених законом, але таких, які йому не суперечать, а також внаслідок подій, з якими закон пов`язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За умовами ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За умовами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Згідно ст. 526 ЦК України в контексті з вимогами ст. 193 ГК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Позивач свої зобов`язання щодо передачі товару за спірними договорами виконав повністю, що підтверджується копіями видаткових накладних № РН - 0000001 від 02.01.2018, №РН - 0000064 від 20.02.2018, № РН- 0000377 від 23.10.2017, № РН-0000053 від 06.02.2018, № РН- 0000054 від 19.02.2018, № РН- 0000053 від 06.02.2018, № РН- 0000054 від 19.02.2018, № РН- 0000014 від 10.01.2019, № РН- 0000015 від 11.01.2019, № РН- 0000017 від 11.01.2019, № РН- 0000023 від 16.01.2019, № РН- 0000024 від 18.01.2019, № РН- 0000025 від 22.01.2019, № РН- 0000026 від 23.01.2019, № РН-0000028 від 25.01.2019, № РН-0000029 від 28.01.2019, № РН-0000030 від 31.01.2019, № РН- 0000039 від 04.02.2019, № РН- 0000041 від 06.02.2019, № РН- 0000042 від 07.02.2019, № РН- 0000044 від 08.02.2019, № РН- 0000054 від 28.02.2019, № РН- 0000055 від 07.03.2019, № РН- 0000077 від 25.03.2019, № РН- 0000078 від 26.03.2019, № РН- 0000079 від 27.03.2019, № РН- 0000080 від 28.03.2019, № РН- 0000081 від 01.04.2019, № РН- 0000082 від 02.04.2019, № РН- 0000083 від 03.04.2019, № РН- 0000084 від 04.04.2019, №РН- 0000013 від 10.01.2019 долучених до матеріалів справи (оригінали оглянуто судом).

Відповідач оплату за поставлений товар не здійснив, в результаті утворилась заборгованість в розмірі в сумі 413078,55 грн.

Покликання відповідача в частині ненадання товарно-транспортних накладних та неналежного оформлення видаткових накладних, у зв`язку з чим покупець має право затримати оплату за товар, судом відхиляються з огляду на таке.

Підписані відповідачем видаткові накладні без зауважень, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і які відповідають вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксують факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Частиною 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України" визначено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

При цьому, суд зазначає, що неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Відповідно до ст. 581 ГК України, суб`єкт господарювання має право використовувати у своїй діяльності печатки. Використання суб`єктом господарювання печатки не є обов`язковим. Виготовлення, продаж та/або придбання печаток здійснюється без одержання будь-яких документів дозвільного характеру.

Водночас, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові № 918/780/18 від 23.07.2019, печатка відноситься до даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідних правовідносинах. У цій справі суд дійшов висновку, що зважаючи на те, що відповідач не довів фактів протиправності використання своєї печатки чи доказів її втрати, так само і не надав доказів звернення до правоохоронних органів у зв`язку з втратою чи викраденням печатки, відсутні підстави вважати, що печатка товариства використовувалась проти волі особи.

У постанові від 20.12.2018 у справі № 910/19702/17 Верховний Суд дійшов висновку, що відсутність у видаткових накладних назви посади особи, яка отримала товар за цією накладною, за наявності підпису у цій накладній, який засвідчений відтиском печатки покупця, не може свідчити про те, що такі видаткові накладні є неналежними доказами у справі. Відтиск печатки на видаткових накладних є свідченням участі відповідача у здійсненні господарської операції за цими накладними.

Суд дослідив спірні видаткові накладні та дійшов висновку, що вони оформлені відповідно до положень чинного законодавства, містять відомості, достатні для встановлення змісту господарської операції та достовірної ідентифікації відповідача як особи, яка отримала товар за вищезазначеними накладними, (доказів їх втрати, викрадення чи вибуття з його володіння матеріали справи не містять), тому приймаються судом у якості належних та допустимих доказів отримання відповідачем товару, визначеного цими накладними та на суму, що в них зазначена (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі №910/6216/17, від 05.12.2018 у справі №915/878/16 та від 29.01.2020 у справі № 916/922/19).

Оскільки відповідач не заперечує проти автентичності відтиску печатки, а матеріали справи не містять документів, які б свідчили про втрату зазначеної печатки, її підробку чи інше незаконне використання третіми особами всупереч волі відповідача, суд вважає доведеним факт поставки товару відповідачу. Крім того, дані господарські операції відображені в податковому обліку, що підтверджується податковими накладними. Додатково суд зазначає, що часткова сплата відповідачем заборгованості по спірних видаткових накладних, свідчить про визнання боргу.

Щодо покликань відповідача про відсутність товарно-транспортних накладних, суд звертає увагу на правову позицію Верховного Суду викладену в постановах від 11.09.2018 у справі №804/4787/16 та від 24.05.2019 у справі №826/7423/16, відповідно до якої аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, враховуючи специфіку таких операцій та договорів, що їх регламентують, товариство повинно мати відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що є підставою для формування платником податкового обліку.

Отже, відсутність товарно-транспортних накладних не є безумовною підставою ставити під сумнів здійснення господарських операцій. Документи обумовлені правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей. Тому відсутність в матеріалах справи товарно-транспортних накладних, не може бути підставою для спростування факту здійснення господарських операцій між сторонами, враховуючи, що предметом укладених договорів є саме поставка товару, а не транспортні послуги.

Відповідач про дійсність отримання товару та проти наявності заборгованості не заперечив, не спростував доводів позовної заяви, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судового розгляду.

При цьому, відповідач також не подав доказів про не включення операцій до податкового кредиту за спірними правовідносинами.

Згідно із ст. 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Доказів наявності обставин зазначених у ст. 617 ЦК України, які є підставами звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання відповідачем не подано.

Отже, відповідач своїх зобов`язань не виконав, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 193 ГК України, якою передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань щодо оплати заборгованості за поставлений товар у розмірі 413078,55 грн.

В силу ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 2 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З приводу заявлених позивачем вимог про стягнення 19317,00 грн 3% річних та 35424,83 грн інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Відтак, враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимога про сплату суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок, підстави та правильність нарахування суми інфляційних втрат, відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, за якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, судом встановлено, що вимога про стягнення 35424,83 грн інфляційних втрат - підлягає до задоволення.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 19317,00 грн - 3% річних судом встановлено, що позивачем допущені помилки у нарахуванні суми. Суд, здійснивши перерахунок, встановив, що сума 3% річних становить - 19302,55 грн та підлягає до стягнення.

Відповідно до статей 73, 74 ГПК України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Згідно з ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст.77 ГПК України, передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. (ст. 79 ГПК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 236 ГПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З аналізу матеріалів справи та наявних доказів у сукупності вбачається, що право позивача, за захистом якого мало місце звернення до суду, є порушеним відповідачем.

Таким чином, сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань, підтверджена матеріалами справи, не спростована відповідачем та підлягає до задоволення частково.

Судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи зазначене, відшкодування витрат позивача на оплату судового збору покладається на відповідача у розмірі 7 017,09 грн.

Керуючись ст. ст. 13, 73, 74, 76-79, 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Комбінат міського господарства" (82100, Львівська область, м. Дрогобич, вул. Пилипа Орлика, 15, ідентифікаційний код 32300054) на користь Фізичної особи - підприємця Дмитраха Олега Львовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ) 413078,55 грн - основного боргу, 35424,83 грн - інфляційних втрат, 19302,55 грн - 3% річних та 7017,09 грн судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення складено 17.07.2020

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Суддя Н.В. Мороз