АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2020 року м. ОдесаСправа № 916/1345/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Лавриненко Л.В., Мишкіної М.А.

секретар судового засідання: Діхтяренко О.Б.

За участю представників учасників справи:

від Регіонального відділення ФДМУ по Одеській та Миколаївській областях - Кравченко Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного навчального закладу Одеський центр професійно-технічної освіти

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 27.05.2020

по справі №916/1345/20

за позовом Державного навчального закладу Одеський центр професійно-технічної освіти

до Виконавчого комітету Одеської міської ради

за участю третіх осіб які не заявляють самостійних вимог на стороні позивача

1) Одеської обласної ради

2) Регіонального відділення ФДМУ по Одеській та Миколаївській областях

3) Міністерства освіти та науки України

про визнання недійсним рішення та свідоцтва

ВСТАНОВИВ

У травні 2020 Державний навчальний заклад "Одеський центр професійно-технічної освіти" звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання недійсним рішення Виконкому Одеської міської ради від 18.08.2009 р. №939 "Про затвердження переліку пам`яток, що знаходяться в комунальній власності територіальної громади м.Одеси" в частині п. 108 додатку до даного рішення, на підставі якого видано свідоцтво про право власності від 15.08.2012 року САЕ №671038 та про визнання недійсним свідоцтво про право власності від 15.08.2012 року САЕ №671038, яким надано у комунальну власність об`єкт нерухомості, що розташований в м. Одесі, по вул. Новосельського, 86 та повернення вказаної нерухомість до державної власності.

25.05.2020 до Господарського суду Одеської області від Державного навчального закладу "Одеський центр професійно-технічної освіти" надійшла заява про забезпечення позову в якій заявник просив суд постановити ухвалу, якою накласти арешт та оголосити заборону відчуження на учбовий корпус, що розташований за адресою м.Одеса, вул. Новосельського (колишня Островідова), 86 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 18227161) та заборонити державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно, в т ч нотаріусам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відповідно до вимог Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", вчинення будь-яких реєстраційних дій, в тому числі реєстрації прав та їх обтяжень з відкриттям розділу, щодо учбового корпусу, що розташований за адресою м.Одеса, вул. Новосельського (колишня Островідова), 86 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 18227161), окрім виконання даної ухвали, до набрання рішенням по даній справі законної сили.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 27.05.2020 у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

В мотивах оскаржуваної ухвали суд першої інстанції зазначив, що зі змісту заяви позивача вбачається, що існує імовірність здійснення відповідачем дій щодо відчуження учбового корпусу, що розташований за адресою м.Одеса, вул. Новосельського (колишня Островідова), 86, під час розгляду справи на користь третіх осіб, що унеможливить виконання рішення суду по дійсні справі. Проте, у порушення приписів ст.ст. 73, 74 ГПК України позивачем в обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову не надано жодного належного та допустимого доказу, які б свідчили вчинення відповідачем будь-яких дій, спрямованих на відчуження нерухомого майна, на підставі яких суд міг би дійти висновку про неможливість або утруднення виконання рішення суду у майбутньому, за умови задоволення позову, у разі невжиття таких заходів.

Не погодившись із даною ухвалою до Південно-західного апеляційного господарського суду звернувся позивач з апеляційною скаргою в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 27.05.2020 року по справі №916/1345/20 та винести ухвалу про забезпечення позову шляхом накладення арешту та оголосити заборону відчуження на учбовий корпус, що розташований за адресою м.Одеса, вул. Новосельського (колишня Островідова), 86 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 18227161) та заборонити державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно, в т ч нотаріусам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчинення будь-яких реєстраційних дій, в тому числі реєстрації прав та їх обтяжень з відкриттям розділу, щодо учбового корпусу, що розташований за адресою м.Одеса, вул. Новосельського (колишня Островідова), 86 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 18227161), окрім виконання даної ухвали, до набрання рішенням по даній справі законної сили.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що оскаржувану ухвалу прийнято з порушенням норм процесуального права, вона є незаконною та необґрунтованою з огляду на таке.

Так апелянт зазначає, що відповідно до наказу Міністерства освіти та науки України від 03.07.2019 року №929 за Державним навчальним закладом «Одеський центр професійно-технічної освіти» закріплено на праві оперативного управління учбовий корпус, що розташований за адресою м.Одеса, вул. Новосельського (колишня Островідова), 86 та зобов`язано керівника ДНЗ «ОЦПТО» провести реєстрацію права оперативного управління у встановленому законом порядку. Відповідно до витягу з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна учбовий корпус, що розташований за адресою м.Одеса, вул. Новосельського (колишня Островідова), 86 перебуває у державній власності на балансі Державного навчального закладу «Одеський центр професійно-технічної освіти». Відповідно до рішення державного реєстратора керівнику ДНЗ «ОЦПТО» відмовлено в проведені реєстрації права оперативного управління за позивачем на учбовий корпус, що розташований за адресою м.Одеса, вул. Новосельського (колишня Островідова), 86, оскільки право власності на даний об`єкт зареєстровано за територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради.

За твердженням апелянта, на теперішній час фактично учбовий корпус, що розташований за адресою м.Одеса, вул. Новосельського (колишня Островідова), 86 перебуває в державній власності в оперативному управлінні та на балансі ДНЗ «ОЦПТО», використовується для навчання здобувачами освіти позивача, утримується повністю за рахунок позивача, але юридично право комунальної власності зареєстровано за територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради, що порушує право позивача вільно володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому на праві оперативного управління майном та з цього приводу позивач звернувся до господарського суду із позовом про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності.

Апелянт зазначає, що враховуючи предмет та підстави позову, а також те, що заявления позовних вимог може спричинити реалізацію відповідачем учбового корпусу, що розташований за адресою м.Одеса, вул. Новосельського (колишня Островідова), 86 існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду при задоволенні позову.

На думку апелянта, задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні рішення суду, при умові задоволення позовних вимог, невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

На переконання скаржника, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що належними та допустимими доказами позивачем не доведено наявність обставин, на які він посилається у поданій заяві, зокрема, щодо існування очевидної небезпеки відчуження предмета спору, оскільки предметом позову є вимога немайнового характеру, а саме скасування правовставновлюючих документів відповідача на майно, що йому фактично не належить, та наявне достатньо обґрунтоване припущення, що предмет спору, який юридично оформлений на відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.06.2020 відкрито апеляційне провадження у справі №916/1345/20 за апеляційною скаргою Державного навчального закладу Одеський центр професійно-технічної освіти на ухвалу Господарського суду Одеської області від 27.05.2020, призначено справу до розгляду на 15.07.2020 та витребувано у Господарського суду Одеської області матеріали справи.

06.07.2019 Південно-західним апеляційним господарським судом отримано копії матеріалів справи №916/1345/20, необхідних для розгляду скарги.

Під час судового засідання від 16.07.2020 представник Регіонального відділення ФДМУ по Одеській та Миколаївській областях підтримав вимоги за апеляційною скаргою.

Інші представники учасників справи, у тому числі апелянт, у судове засідання не з`явилися, про причини нез`явлення суд не повідомили хоча були належним чином сповіщені про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується наявними у матеріалах справи поштовими повідомленнями.

Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Одеської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Державного навчального закладу "Одеський центр професійно-технічної освіти" не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч. 1, 2 ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів.

При цьому, сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Таким чином, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Звертаючись до суду першої інстанції з заявою про забезпечення позову позивач зазначив, що заявлення відповідних позовних вимог може спричинити реалізацію відповідачем нерухомого майна та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду при задоволенні позову.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що у нього є достатньо обґрунтоване припущення, що предмет спору, який юридично оформлений на відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Разом з цим, саме лише посилання на ризики відчуження майна, що унеможливить в майбутньому виконання рішення суду, на думку суду, не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову із посилання на відповідні докази.

З урахуванням предмету позову у даній справі, звертаючись із заявою про вжиття заходів до забезпечення позову, позивач мав довести на підставі належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення в результаті об`єктивних (наявність невиконаних безспірних зобов`язань, відкритих виконавчих проваджень щодо відповідача тощо) або суб`єктивних (вчинення відповідачем умисних дій, направлених на приховування або відчуження майна тощо) причин.

Проте, позивачем не надано жодних належних доказів на підтвердження вчинення відповідачем дій, спрямованих на реалізацію майна, яке є предметом заявлених позовних вимог, на підставі яких суд міг би дійти висновку, що невжиття заявлених позивачем заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Крім того судова колегія відзначає, що твердження позивача про наявність ризиків реалізації відповідачем майна є лише припущенням останнього, оскільки не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами.

Колегія суддів зазначає, що Державний навчальний заклад "Одеський центр професійно-технічної освіти" звертаючись до суду першої інстанції з заявою про забезпечення позову не зазначало про намагання відповідача здійснити реалізацію спірного майна, з посиланням на відповідні докази.

Не надано позивачем у доказів на підтвердження того, що спірне майно може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Відтак, з огляду на те, що заява позивача про забезпечення позову не містила доводів з приводу вчинення відповідачем дій щодо реалізації спірного майна та доказів на підтвердження вказаних доводів, суд першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали був позбавлений можливості надати оцінку даним доводам заявника.

Потенційна можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Отже, заявником суду не наведено жодних достатніх підстав, які б свідчили, що невжиття обраного позивачем заходу забезпечення позову ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду у даній справі або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

За таких підстав колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду вважає, що оскаржувана ухвала Господарського суду Одеської області від 27.05.2020 є законною, обґрунтованою та такою, що прийнята з додержання норм матеріального та процесуального права та приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись статтями 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 27.05.2020 по справі №916/1345/20 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено та підписано 17.07.2020.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Лавриненко Л.В.

Суддя Мишкіна М.А.