ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2020 року м. ОдесаСправа № 915/574/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Ярош А.І.,

суддів Діброви Г.І., Принцевської Н.М.,

секретар судового засідання Молодов В.С,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Костянтинівський гранітний кар`єр"

на ухвалу господарського суду Миколаївської області від 29.04.2020 про відмову у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Костянтинівський гранітний кар`єр" про забезпечення позову у справі № 915/574/20

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Костянтинівський гранітний кар`єр"

до відповідача: Державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 83)"

про: зобов`язання припинення дій та стягнення збитків,

за участю представників сторін:

Керівник ТОВ "Костянтинівський гранітний кар`єр" - Кудима Н.І., Витяг з ЄДР № б/н, дата видачі : 04.11.13;

Інші представники в судове засідання не з`явились, про час, дату та місце його проведення повідомлені належним чином.

В С Т А Н О В И В:

27.04.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю «Костянтинівський гранітний кар`єр» (далі ТОВ «Костянтинівський гранітний кар`єр») звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою б/н від 16.04.2020 (вх. № 5156/20) до Державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 83)», в якій просить суд:

- зобов`язати відповідача усунути перешкоди для позивача в доступі до місця виконання підрядних робіт частково розроблений забій частини кар`єру Костянтинівського родовища шляхом допуску до зазначеного забою, обладнання (сортувально-дробільний комплекс) та об`єктів (склад, АЗС, вагова, побутові та офісні приміщення) ТОВ «Костянтинівський гранітний кар`єр» і його законних представників для проведення підрядних робіт згідно з договорами від 06.06.2017 № Г-11/17 та від 06.06.2017 № Г-9/17 та шляхом забезпечення підключення вказаних об`єктів і обладнання ТОВ «Костянтинівський гранітний кар`єр» до енергопостачальної мережі і підтримання її функціонування;

- стягнути з відповідача на користь позивача збитки у сумі 8 994 334,31 грн., з яких: 4 323 667,64 грн. вартість втраченого майна, 4 660 666,67 грн. неодержаний прибуток (втрачена вигода) та 10 000,00 грн. матеріальна компенсація моральної шкоди;

- стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору.

Крім того, 27.04.2020 позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову б/н від 16.04.2020 (вх. № 5160/20), у якій заявник просить суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на грошові кошти в межах заявлених позовних вимог і можливих судових витрат, що належать Державному підприємству «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 83)» та знаходяться на рахунках № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», МФО 380805, № НОМЕР_3 в ПАТ «Укрінбанк», МФО 3000142, № НОМЕР_4 та № НОМЕР_5 в АТ «ОТП Банк», МФО 300528 та інших рахунках в банках України.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 29.04.2020 у справі № 915/574/20 (суддя Адаховська В.С.) відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Костянтинівський гранітний кар`єр" про забезпечення позову.

Ухвала мотивована тим, що з урахуванням фактичних обставин заяви, суд зазначив про те, що позивач ставить свої інтереси, які ще не захищені судом вище інтересів відповідача, який є державним підприємством та інших осіб, які мають грошові вимоги до відповідача, та які вже знаходяться на стадії примусового виконання.

При цьому судом враховано, що фактично заборгованість відповідача перед іншими суб`єктами, відомості про які надав позивач, фактично є заборгованістю зі сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), які в свою чергу є джерелом наповнення Державного бюджету України та відповідно до приписів ст. 46 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають сплаті першочергово, ніж вимоги позивача.

Відтак суд вбачає порушення зі сторони позивача вимог ст. 13 Цивільного кодексу України, яка зокрема, передбачає, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб (ч. 2 ст. 13 Цивільного кодексу України).

Що стосується заяви позивача в частині вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти в межах судових витрат, суд зазначив, що суд не може накладати арешт на кошти, розмір яких не визначено.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Костянтинівський гранітний кар`єр" з вказаною ухвалою не погодилось та звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Миколаївської області від 29.04.2020 та ухвалити нове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти в межах заявлених вимог, що належать відповідачу та знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» МФО 380805, № НОМЕР_3 в ПАТ «Укрінбанк», МФО 3000142: № НОМЕР_4 та № НОМЕР_5 в АТ «ОТП Банк», МФО 300528 та інших рахунках в банках України.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт зазначає, що ухвала суду про відмову у забезпеченні позову не відповідає вимогам законодавства, ухвалена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права. висновки суду не відповідають обставинам справи, а тому з огляду на вимоги ст.277 ГПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.

Апелянт вважає, що при ухваленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції не врахував, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованосте заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Скаржник зазначає, що предметом судового розгляду є вимога до відповідача про зобов`язання припинити дії та про стягнення збитків у сумі 8 994 334,31 грн, з яких:

4 323 667.64 грн. вартість втраченого майна;

4 660 666.67 грн.- неодержаний прибуток (втрачена вигода)

10 000 грн. - матеріальна компенсація моральної шкоди, яка виникла внаслідок неправомірних дій вiдповiдача.

Тобто саме вiдповiдачем привласнена належна позивачеві гірнича маса, шо перебувала на зберiганнi вiдповiдача, та щебенева продукція, отже, відповідач збільшив свої активи за рахунок майна позивач на суму понад 4 323 667 грн. та своїми діями заподіяв позивачу збитки, крім того продовжує займатися господарською діяльністю та отримувати прибуток, оскільки має спецдозвіл на видобування корисних копалин.

На думку апелянта, суд фактично створив привілеї державному підприємству у невиконанні господарських зобов`язань перед іншими суб`єктами - позивачем, борг перед яким у 5 разів перевищує борг по податках.

При цьому перед іншими суб`єктами господарювання відповідач боргів не має (дані АСВП), але суд, стверджуючи про порушення прав інших боржників, не навів таких доказів/даних (за даними АСВП єдиними стягувачами є орган ДПС та ПФУ).

Скаржник зауважує, що відповідач має заборгованість із обов`язкових платежів, де сума основного зобов`язання, що перебуває на примусовому виконанні, становить 1 631 963,82 грн., у зв`язку з чим 29.01.2020 накладено арешт на все нерухоме майно відповідача, а 13.02.2020 заборонено відчуження всього рухомого майна відповідача до 13.02.2025. Окреме нерухоме майно з 10.09.2018 перебуває у податковій заставі.

Порядок стягнення заборгованості перед бюджетом, у тому числі шляхом реалізації майна, що перебуває у податковій заставі, регламентовано ст. 95,96 ПК України. До того ж, ст. 90.1.ПК України встановлено пріоритет податкової застави щодо пріоритету інших обтяжень (включаючи інші застави) встановлюється відповідно до закону.

Вказане було враховано позивачем при обранні виду забезпечення, тому, за доводами апелянта, накладення арешту на грошові кошти відповідача в банківських установах у межах заявлених вимог не може порушити права інших осіб.

Апелянт вважає, що поза увагою суду залишено те, що сума підданих арешту грошових коштів обмежується розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватися майна, належного до предмета спору.

На думку апелянта, висновок суду про відсутність порушення прав та інтересів позивача не відповідає обставинам справи, оскільки враховуючи відмову відповідача у поверненні майна та продовження дій щодо перешкоджання виконання підрядних робіт починаючи з 20.11.2019 року, позивач не має можливості виконувати свої зобов`язання перед іншими контрагентами.

За таких обставин, скаржник вважає помилковим та незаконним висновок суду, що до відповідача не може бути застосований захід забезпечення у вигляді накладення арешту на грошові кошти в межах заявлених вимог, оскільки він є державним підприємством та має бюджетну заборгованість.

Скаржник звертає увагу на те, що нерухоме майно відповідача перебуває у податковій заставі, також накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно відповідача, а також на справу №400/4562/19, яка перебуває у провадження Миколаївського окружного адміністративного суду про скасування спецдозволу Державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 83)" на користування надрами - тобто у разі задоволення вказаного адміністративного позову діяльність відповідача буде припинена, підприємство не зможе виконати зобов`язання у тому числі у разі задоволення позову позивача.

Оскільки грошові кошти, які належать відповідачу, знаходяться у його повному та безперешкодному володінні на розрахунковому рахунку, відповідач може витратити вказані грошові кошти не на погашення заборгованості перед позивачем, що в свою чергу зробить неможливим виконання ймовірного рішення суду у даній справі.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.06.2020 року відкрито апеляційне провадження по справі № 915/574/20 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Костянтинівський гранітний кар`єр" на ухвалу господарського суду Миколаївської області від 29.04.2020. Призначено розгляд справи № 915/574/20 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Костянтинівський гранітний кар`єр" на 07 липня 2020 року о 10-30 год.

06.07.2020 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від Державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 83)", в якому відповідач зазначає, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою, а апеляційна скарга не містить посилань на порушення норм чинного законодавства судом. Зазначає, що Державне підприємство "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 83)" без дозволу центрального органу виконавчої влади не може позбавлятися своїх активів, а тому загрози в цьому питанні не існує, натомість накладення арешту на грошові кошти відповідача позбавляє останнього можливості здійснювати господарську діяльність, розраховуватись по податкам та заробітній платі.

В судове засідання 07.07.2020 року не з`явився представник Державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 83)", повідомлений належним чином про розгляд справи.

Враховуючи обмеженість процесуального строку розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, оскільки додаткових клопотань чи заяв від сторін не надходило, а також оскільки явка сторін не визнавалась обов`язковою, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи без участі представника відповідача.

Відповідно до вимог ст.ст. 240, 283 ГПК України в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

За нормами ч.1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів доходить наступних висновків.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 27.04.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю «Костянтинівський гранітний кар`єр» (далі ТОВ «Костянтинівський гранітний кар`єр») звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою б/н від 16.04.2020 (вх. № 5156/20) до Державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 83)», в якій просить суд:

- зобов`язати відповідача усунути перешкоди для позивача в доступі до місця виконання підрядних робіт частково розроблений забій частини кар`єру Костянтинівського родовища шляхом допуску до зазначеного забою, обладнання (сортувально-дробільний комплекс) та об`єктів (склад, АЗС, вагова, побутові та офісні приміщення) ТОВ «Костянтинівський гранітний кар`єр» і його законних представників для проведення підрядних робіт згідно з договорами від 06.06.2017 № Г-11/17 та від 06.06.2017 № Г-9/17 та шляхом забезпечення підключення вказаних об`єктів і обладнання ТОВ «Костянтинівський гранітний кар`єр» до енергопостачальної мережі і підтримання її функціонування;

- стягнути з відповідача на користь позивача збитки у сумі 8 994 334,31 грн., з яких: 4 323 667,64 грн. вартість втраченого майна, 4 660 666,67 грн. неодержаний прибуток (втрачена вигода) та 10 000,00 грн. матеріальна компенсація моральної шкоди;

- стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору.

Крім того, 27.04.2020 позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову б/н від 16.04.2020 (вх. № 5160/20), у якій заявник просить суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на грошові кошти в межах заявлених позовних вимог і можливих судових витрат, що належать Державному підприємству «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 83)» та знаходяться на рахунках № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», МФО 380805, № НОМЕР_3 в ПАТ «Укрінбанк», МФО 3000142, № НОМЕР_4 та № НОМЕР_5 в АТ «ОТП Банк», МФО 300528 та інших рахунках в банках України.

Заявник в обґрунтування поданої заяви вказує, що між ним та Державним підприємством «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 83)» були укладені наступні договори: договір купівлі-продажу гірничої маси від 06.06.2017 № Г-12/17, договір про виконання підрядних робіт (видобутку гранітних блоків) від 06.06.2017 № Г-9/17; договір про виконання підрядних робіт (виготовлення щебню) від 06.06.2017 № Г-11/17. Також укладені договори зберігання гірничої маси та щебеневої продукції від 10.06.2019 № 10/06-19-01 та від 14.06.2019 № 14/06-19-01.

Передбачені вказаними договорами зобов`язання виконуються позивачем належним чином. Так, з метою забезпечення умов переробки позивачем зроблено облаштування внутрішніх кар`єрних доріг та робіт, що забезпечують стале функціонування кар`єру, здійснено підготовку забою для проведення видобування блочного каменю на загальну суму 909 047,91 грн. Позивачем своєчасно оплачуються платежі за послуги, електроенергію, воду, заборгованість відсутня.

Незважаючи на вказане, з 20.11.2019 без завчасного повідомлення та пояснення причини відповідачем припинено електропостачання на об`єкти позивача, що призвело до зупинення устаткування для виконання підрядних робіт відповідно до умов договорів.

Також відповідачем закрито доступ для позивача на територію кар`єру, де знаходиться гірнича маса та обладнання для його доробки, навантаження і переробки, а також для видобутку.

На жодні листи-претензії з приводу пояснення причин перешкоджання позивачу у виконанні обов`язків за договорами, усунення таких перешкод, наведення виду та розміру збитків та упущеної вигоди, що несе позивач внаслідок неправомірних дій відповідача, та їх збільшення у майбутньому, обґрунтованої відповіді від відповідача не отримано, причини не пояснені, перешкоди не усунуто, передане на зберігання майно позивачу не повернуто, збитки не відшкодовано. Отже, майже 5 місяців через неправомірні дії відповідача позивач не має можливості виконувати роботи за договорами.

Таким чином, з 20.11.2019 через неправомірні дії відповідача, який в порушення обов`язків за договорами виконання підрядних робіт та договорів зберігання, закрив позивачу доступ до обладнання для виконання підрядних робіт та зупинив повернення переданому йому позивачем на зберігання майна, останньому заподіяно збитки у вигляді:

- вартості втраченого майна у розмірі 4 323 667,64 грн. (привласнена щебенева продукції у кількості 11343 тон на суму 1 814 153,20 грн.;. та гірнича маса, що перебувала на зберіганні, у кількості 137 604,97 тон на суму 2 509 514,44 грн.);

- неодержаний прибуток (втрачена вигода) внаслідок непоставки позивачем лише за період з листопада 2019 - січень 2020 щебеневої продукції; загальною кількістю майже 27,9 тис. тон на загальну суму 4 666 666,67 грн., на підставі договорів та заявок ТОВ БК «Ескадор», ТОВ «Ростдорстрой», ТОВ «СКВО», ТОВ «Софор», ТОВ «Миколаївдортранс» ТОВ «Зеніт Склад»;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн.

Крім того, позивач внаслідок неправомірної поведінки відповідача позбавлений можливості виконати свої зобов`язання перед контрагентами: ТОВ «Агронафтаком» на суму 220 тис. грн., ТОВ «ВК «ОЛАНВО» на суму 187,6 тис. грн., ТОВ «КРАСТ 54» на суму 1 387 015,50 грн.

Вчинені відповідачем дії негативно відобразилось на діловій репутації позивача, що приводить до різкого зниження прибутків, перешкоджає подальшому розвитку підприємства та забезпеченню підприємств дорожнього будівництва області необхідними будівними матеріалами для ремонту та реконструкції автошляхів області.

При цьому, позивач вказує та надає копії документів, які свідчать, що статутний капітал відповідача, засновником якого є Міністерство юстиції України, становить 1 091 686 грн. За відомостями Автоматизованої системи виконавчого провадження відповідач є боржником у 9 виконавчих провадженнях про стягнення коштів, в яких стягувачами виступає Головне управління ПФУ у Миколаївській області та Головне управління ДПС у Миколаївській області. Так, податковий борг відповідача становить 3 млн. грн., з яких понад 1 млн. грн. до місцевого бюджету. За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з 10.09.2018 окреме нерухоме майно відповідача перебуває у податковій заставі та за постановою державного виконавця Арбузинського РВ ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 29.01.2020 № 60331460 накладено арешт на все нерухоме майно відповідача. Відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 02.04.2020, 13.02.2020 зареєстровано публічне обтяження, арешт рухомого майна, на підставі постанови державного виконавця від 29.01.2020 № 60338753, а саме заборонено відчуження всього рухомого майна відповідача до 13.02.2025, який має суму основного зобов`язання 1 631 963,82 грн.

Крім того, в провадженні Миколаївського окружного адміністративного суду перебуває справа № 400/4562/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Надра Експорт» про скасування спеціального дозволу на користування надрами від 18.11.2008 № 4776, на підставі якого відповідач здійснює діяльність з видобутку надр (основний код КВЕД 08.11-добування декоративного та будівельного каменю), тобто у разі задоволення цього позову та позбавлення відповідача спецдозволу діяльність останнього буде фактично зупинена, підприємство не зможе виконати свої зобов`язання, у тому числі судове рішення у разі задоволення позову позивача.

За таких обставин, позивач вважає, що наявні підстави для вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать відповідачу, ураховуючи реальність заявлених ним вимог.

Забезпечення позову врегульовано главою 10 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст.136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст.137 ГПК України, позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Необхідною умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача (відповідачів) на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду.

Таким чином, в ухвалі про вжиття заходів до забезпечення позову має міститись мотивований висновок про те, як невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Судова колегія зазначає, що забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

За висновком об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеним у постанові від 16 серпня 2018 року у справі № 910/1040/18, умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами немайнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому, в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Дослідивши наявні матеріали справи, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для забезпечення позову у даній справі, виходячи з наступного.

Обранням належного, відповідно до предмета спору заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Згідно зі ст. 73 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статей 74 - 79 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Судова колегія роз`яснює, що заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову, а особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового акту.

Крім того, заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із позовними вимогами.

Проте, апеляційний суд зауважує, що заявником не доведено належними та допустимими доказами, що невжиття таких заходів забезпечення позову як накладення арешту на грошові кошти відповідача, може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Суд наголошує, що заявником не підтверджено відповідними доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову, зокрема, вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Отже, саме лише посилання на неправомірні дії відповідача, як-то створення перешкод доступу на територію кар`єру, привласнення належного позивачу майна є предметом дослідження судом під час розгляду справи по суті, та фактично є предметом позовних вимог.

Крім того, суд враховує, що відповідач є державним підприємством.

Судова колегія зазначає, що з матеріалів оскарження ухвали не вбачається, що незастосування судом заходів забезпечення позову у даній справі жодним чином утруднить чи зробить неможливим виконання судового рішення.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині заяви позивача в частині вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти в межах судових витрат, відносно того, що суд не може накладати арешт на кошти, розмір яких не визначено.

Отже, колегія суддів доходить висновку про те, що заява позивача про забезпечення позову не містить обґрунтованих доводів чи припущень щодо реальних, існуючих обставин, які вказують на ймовірну складність або неможливість виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, так само як і не містить документального обґрунтування наявності фактичних обставин, які свідчать про реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у випадку невжиття заходів забезпечення позову.

За таких обставин, оскільки доводи апеляційної скарги, викладені у апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції, оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та такою, що ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла висновку про залишення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Костянтинівський гранітний кар`єр" без задоволення, ухвали господарського суду Миколаївської області від 29.04.2020 про відмову у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Костянтинівський гранітний кар`єр" про забезпечення позову у справі № 915/574/20 - без змін.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Костянтинівський гранітний кар`єр" залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Миколаївської області від 29.04.2020 року у справі № 915/574/20 залишити без змін.

Постанова відповідно до вимог ст. 284 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок касаційного оскарження до Верховного суду передбачений статтями 287-288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 13.07.2020 р.

Головуючий суддя А.І. Ярош

Суддя Г.І. Діброва

Суддя Н.М Принцевська