РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.06.2020Справа № 910/2788/20

За позовом Приватного акціонерного товариства "Дніпровський крохмале-патоковий комбінат"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ттрейд"

про визнання частково недійсними додаткових угод до договору та зобов`язання вчинити певні дії

Суддя Котков О.В.

Секретар судового засідання Кошляк М.І.

Представники учасників справи:

від позивача Сагайдак А.В. (адвокат);

від відповідача Малеванчук І.В. (адвокат).

В судовому засіданні 30.06.2020 року, відповідно до положень ст. 233, 240 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення, повідомлено представників позивача та відповідача, що повне рішення буде складено 14.07.2020 року.

СУТЬ СПОРУ:

24 лютого 2020 року до Господарського суду міста Києва від Приватного акціонерного товариства "Дніпровський крохмале-патоковий комбінат" (позивач) надійшла позовна заява б/н від 21.02.2020 року до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ттрейд" (відповідач), в якій викладені позовні вимоги, щоб в судовому порядку:

- визнати недійсними положення:

пункту 4 додаткової угоди № 21 від 03.09.2019 р. до договору № ІНЖ-000194 підряду на виконання робіт №ГП070518 від 07.05.2018 року повністю, наступного змісту: "Сторони дійшли згоди, що заборгованість Замовника перед Підрядником за договором підряду на виконання робіт №ГП 070518 (ІНЖ 000194) від 07.05.2018 у розмірі 7 386 073,48 грн. (сім мільйонів триста вісімдесят шість тисяч сімдесят три гривні 48 коп.) буде сплачена Замовником до 30 вересня 2019року";

пункту 1 додаткової угоди № 22 від 03.09.2019 р. до договору № ІНЖ-000194 підряду на виконання робіт №ГП070518 від 07.05.2018 року повністю, наступного змісту: "Замовник підтверджує те, що після підписання цієї угоди у нього немає неврегульованих спорів із Підрядником з приводу виконання Договору підряду на виконання робіт №ГП 070518 (ШЖ 000194) від 07.05.2018, а також будь-яких невиконаних зобов`язань, зокрема по сплаті неустойки, пені, штрафів, інфляційних втрат, три відсотка річних, збитків тощо";

пункту 2 додаткової угоди № 22 від 03.09.2019 р. до договору № ІНЖ-000194 підряду на виконання робіт №ГП070518 від 07.05.2018 року повністю, наступного змісту: "Замовник підтверджує те, що після підписання цієї угоди у нього будуть відсутні будь-які майнові та/або фінансові вимоги (претензії) до Підрядника щодо виконання умов Договору підряду на виконання робіт №ГП 070518 (ШЖ 000194) від 07.05.2018 р., крім розділу 9 Договору підряду на виконання робіт №ГП 070518 (ШЖ 000194) від 07.05.2018 р.";

пункту 3 додаткової угоди № 22 від 03.09.2019 р. до договору № ІНЖ-000194 підряду на виконання робіт №ГП070518 від 07.05.2018 року повністю, наступного змісту: "Замовник підтверджує те, що у нього відсутні будь-які майнові та/або фінансові вимоги (претензії) до Підрядника щодо строків виконання підрядних робіт за договором підряду на виконання робіт №ГП 070518 (ІНЖ 00194) від 07.05.2018 р., і такі роботи виконані Підрядником вчасно та без порушень умов договору";

- зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Ттрейд" своїми силами і за власний рахунок переробити виконані з недоліками та відступами роботи за Договором № ІНЖ-000194 підряду на виконання робіт №ГП070518 від 07.05.2018 року для забезпечення їх належної якості.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувані пункти додаткової угоди № 22 від 03.09.2019 року до договору № ІНЖ-000194 підряду на виконання робіт №ГП070518 від 07.05.2018 року за своїм змістом суперечать вимогам ст. 215, 229 Цивільного кодексу України, у зв`язку з чим позивач вказує на наявність правових підстав для визнання їх недійсними.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.02.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи № 910/2788/20 здійснювати в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 17.03.2020 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.03.2020 року продовжено строк підготовчого провадження на 30 (тридцять) днів, підготовче засідання відкладено на 21.04.2020 року.

У зв`язку з перебуванням судді Коткова О.В. у відпустці, підготовче засідання у даній справі, призначене на 21.04.2020 року не відбулося.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.04.2020 року підготовче засідання призначено на 21.05.2020 року.

За ч. 4 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України ухвали суду, які оформлюються окремим документом, постановляються в нарадчій кімнаті, інші ухвали суд може постановити, не виходячи до нарадчої кімнати.

Так, в підготовчому засіданні 21.05.2020 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження, яка занесена до протоколу судового засідання, та призначено справу № 910/2788/20 до судового розгляду по суті на 16.06.2020 року.

В судовому засіданні 16.06.2020 року судом оголошувалася перерва.

В судовому засіданні 30.06.2020 року представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов. Представник відповідачів проти задоволення позову заперечив та просив відмовити в задоволені позову в повному обсязі.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

07 травня 2018 року між Приватним акціонерним товариством "Дніпровський крохмале-патоковий комбінат" (надалі - позивач, замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ттрейд" (надалі - відповідач, підрядник) укладено договір № ІНЖ-000194 підряду на виконання робіт №ГП070518 (надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого, замовник доручає, а підрядник зобов`язується на свій ризик, своїми силами, з власних матеріалів в установлений договором строк та відповідно до проектної документації та умов даного договору виконати підрядні (монтажні, інші роботи пов`язані з будівництвом) роботи на об`єкті замовника ПАТ «Дніпровський КПК» - Будівництво нового цеху по виробництву модифікованого крохмалю, який розташований за адресою: 51650, Дніпропетровська область, Верхньодніпровський район, смт. Дніпровське, вулиця Олександра Островського, 11 (далі - об`єкт), а замовник зобов`язаний прийняти об`єкт та оплатити виконані обсяги робіт.

03 вересня 2019 року між сторонами договору укладено додаткову угоду № 21 до договору підряду, в якій сторони дійшли згоди, що заборгованість замовника перед підрядником становить 7 386 073,48 грн. та буде сплачена до 30 вересня 2019 року.

Також, 03.09.2019 року сторони уклали додаткову угоду № 22, відповідно до якої замовник підтверджує те, що у нього відсутні будь-які майнові та/або фінансові вимоги (претензії) до підрядника щодо строків виконання підрядних робіт за договором підряду на виконання робіт №ГП 070518 від 07.05.2018, і такі роботи виконані підрядником вчасно та без порушень умов договору.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що після укладення додаткових угод № 21 та № 22 від 03.09.2019 року позивачем були виявлені неякісно виконані роботи з будівництва нового цеху по виробництву модифікованого крохмалю, які відповідач зобов`язаний своїми силами і за власний рахунок переробити для забезпечення їх належної якості. Вказане підтверджується висновком № 27/19 експертного будівельно-технічного дослідження за результатами обстеження покрівель будівлі нового цеху по виробництву модифікованого крохмалю ПАТ Дніпровський крахмалопатоковий комбінат» від 27.11.2019 року. Позивач зазначає, що станом на момент укладення додаткових угод не був обізнаний про приховані недоліки в роботі відповідача, про приховані недоліки дізнався лише 27.11.2019 року після ознайомлення з експертним висновком № 27/19. Позивач стверджує, що не приймав би виконані відповідачем роботи та не підписував би 03.09.2019 року акти приймання виконаних будівельних робіт та не укладав би додаткові угоди № 21 та № 22 від 03.09.2019 року, якщо знав би про приховані недоліки в роботі відповідача. Позивач вказує, що за вказаних обставин відповідач зобов`язаний своїми силами і за власний рахунок переробити всі виконані з недоліками та відступами роботи за договором для забезпечення їх належної якості.

Відповідач проти позовних вимог заперечив, мотивуючи це тим, що:

- шляхом підписання актів на закриття прихованих робіт, позивач визнав, що всі будівельні роботи проведено у відповідності до умов проектної документації, стандартів будівельних норм і правил, технічних умов і відповідають умовам договору;

- на момент прийняття позивачем робіт у вересні 2019 року, як і на момент підписання актів на закриття прихованих робіт у липні 2019 року, у позивача були відсутні будь-які претензії щодо обсягу, вартості та якості виконаних робіт, їх відповідності проектно-кошторисній документації;

- позивач жодним чином не спростовує, що виконані роботи відповідають вимогам проектно-кошторисної документації та використовуються замовником, адже побудований відповідачем об`єкт будівництва наразі використовується та експлуатується за призначенням;

- будь - яких обставин, які б свідчили про те, що на момент укладення додаткових угод № 21-22 сторони неправильно сприймали фактичні обставини вказаних правочинів, що вплинуло на їх волевиявлення, адже сторони підписали всі акти приймання-передачі робіт (щомісячний, підсумковий) без зауважень, і, відповідно, в силу чинного законодавства та умов договору, позивач втратив право посилатися на недоліки у роботах, які могли бути виявленні при звичайному огляді або відступи від умов договору;

- рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2020 року у справі № 904/4661/19 стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Дніпровський крохмале-патоковий комбінат" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ттрейд" заборгованість у розмірі 7 386 073, 48 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Стаття 16 Цивільного кодексу України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Захист цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Щодо порушеного права господарський суд зазначає, що таким слід розуміти такий стан суб`єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб`єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов`язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Отже, способи захисту за своїм призначенням можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. При цьому, метою застосування певного способу захисту є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб`єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню.

Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому, позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

У розумінні зазначених приписів суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Враховуючи викладене вище, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту.

Отже, саме на позивача покладений обов`язок обґрунтувати суду свої вимоги поданими доказами, тобто довести, що його права та інтереси дійсно порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

Так, позивач звертаючись до суду з даним позовом просить суд:

- визнати недійсними положення:

пункту 4 додаткової угоди № 21 від 03.09.2019 р. до договору № ІНЖ-000194 підряду на виконання робіт №ГП070518 від 07.05.2018 року повністю, наступного змісту: "Сторони дійшли згоди, що заборгованість Замовника перед Підрядником за договором підряду на виконання робіт №ГП 070518 (ІНЖ 000194) від 07.05.2018 у розмірі 7 386 073,48 грн. (сім мільйонів триста вісімдесят шість тисяч сімдесят три гривні 48 коп.) буде сплачена Замовником до 30 вересня 2019року";

пункту 1 додаткової угоди № 22 від 03.09.2019 р. до договору № ІНЖ-000194 підряду на виконання робіт №ГП070518 від 07.05.2018 року повністю, наступного змісту: "Замовник підтверджує те, що після підписання цієї угоди у нього немає неврегульованих спорів із Підрядником з приводу виконання Договору підряду на виконання робіт №ГП 070518 (ШЖ 000194) від 07.05.2018, а також будь-яких невиконаних зобов`язань, зокрема по сплаті неустойки, пені, штрафів, інфляційних втрат, три відсотка річних, збитків тощо";

пункту 2 додаткової угоди № 22 від 03.09.2019 р. до договору № ІНЖ-000194 підряду на виконання робіт №ГП070518 від 07.05.2018 року повністю, наступного змісту: "Замовник підтверджує те, що після підписання цієї угоди у нього будуть відсутні будь-які майнові та/або фінансові вимоги (претензії) до Підрядника щодо виконання умов Договору підряду на виконання робіт №ГП 070518 (ШЖ 000194) від 07.05.2018 р. , крім розділу 9 Договору підряду на виконання робіт №ГП 070518 (ШЖ 000194) від 07.05.2018 р.";

пункту 3 додаткової угоди № 22 від 03.09.2019 р. до договору № ІНЖ-000194 підряду на виконання робіт №ГП070518 від 07.05.2018 року повністю, наступного змісту: "Замовник підтверджує те, що у нього відсутні будь-які майнові та/або фінансові вимоги (претензії) до Підрядника щодо строків виконання підрядних робіт за договором підряду на виконання робіт №ГП 070518 (ІНЖ 00194) від 07.05.2018 р., і такі роботи виконані Підрядником вчасно та без порушень умов договору".

Такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18).

Крім того, позивач просить зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Ттрейд" своїми силами і за власний рахунок переробити виконані з недоліками та відступами роботи за Договором № ІНЖ-000194 підряду на виконання робіт №ГП070518 від 07.05.2018 року для забезпечення їх належної якості.

Проаналізувавши умови укладеного між сторонами договору підряду №ІНЖ-000194 на виконання робіт №ГП 070518 від 07.05.2018 року та норми чинного законодавства, що підлягають до спірних правовідносин, судом встановлено, що між сторонами укладено договір, який за своєю правовою природою є договором підряду. Вказані відносини врегульовані Розділом 61 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 837 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Статтею 839 Цивільного кодексу України встановлено, що підрядник зобов`язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 853 Цивільного кодексу України унормовано, що замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Як вже було встановлено судом вище, 07.05.2018 року між позивачем, як замовником, та відповідачем, як підрядником, було укладено договір № ІНЖ-000194 підряду на виконання робіт №ГП070518 на об`єкті замовника ПАТ «Дніпровський КПК» - Будівництво нового цеху по виробництву модифікованого крохмалю, який розташований за адресою: 51650, Дніпропетровська область, Верхньодніпровський район, смт. Дніпровське, вулиця Олександра Островського, 11.

03 вересня 2019 року між сторонами укладено додаткову угоду № 21 до договору підряду, в якій сторони дійшли згоди, що заборгованість замовника перед підрядником становить 7 386 073,48 грн. та буде сплачена до 30 вересня 2019 року та додаткову угоду № 22, відповідно до якої замовник підтверджує те, що у нього відсутні будь-які майнові та/або фінансові вимоги (претензії) до підрядника щодо строків виконання підрядних робіт за договором підряду на виконання робіт №ГП 070518 від 07.05.2018, і такі роботи виконані підрядником вчасно та без порушень умов договору.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач посилається на неправильне сприйняття ним фактичних обставин відносно якості виконання робіт, що істотно вплинуло на волевиявлення при укладені додаткових угод № 21 та № 22 від 03.09.2019 року, які за твердженням позивача, були укладені під дією помилки і така помилка стосується властивостей результату і якостей робіт відповідача.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як визначено частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Аналогічні приписи містить частина 1 статті 180 Господарського кодексу України, згідно якої зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Частиною 1 ст. 638 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

В п. 3 ст. 3 Цивільного кодексу України закріплено принцип свободи договору, який передбачає право суб`єкта цивільного права на укладення договору, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони договору мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд (ч. 1 ст. 12 Цивільного кодексу України).

Суд зазначає, що однією з обов`язкових умов визнання договору недійсним є порушення у зв`язку з його укладенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону у суду немає правових підстав для задоволення позову.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 Цивільного кодексу України).

Частина 1 статті 229 Цивільного кодексу України визначає, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

При цьому, наявність такої можливості не є абсолютною підставою для визнання правочину недійсним, а істотною визнається помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними" зазначено, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Крім того, на позивача покладено обов`язок доказування тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, виходячи з положень частин 1, 3, 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, а суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення, і має істотне значення, подальше виконання такого договору, тривалість такого виконання та наслідки.

Важливим елементом свободи договору є воля та її зовнішній вираз - волевиявлення.

Правові наслідки недійсності окремих частин правочину встановлені статтею 217 Цивільного кодексу України, згідно якої недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини, тобто умова договору, щодо якої ставиться вимога про визнання її недійсною не може бути істотною умовою договору, оскільки в такому випадку правочин має бути визнаний недійсним в цілому.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї позиції, що при укладені додаткових угод № 21 та № 22 від 03.09.2019 року дійсно мала місце помилка, яка полягає у відступах від умов договору та виявлені недоліків у виконаній роботі, а також що вона має істотне значення, в той час як укладаючи додаткові угоди № 21 та № 22 від 03.09.2019 року, сторонами було погоджено усі істотні умови даних правочинів.

При цьому, судом не приймається в якості належного доказу в обґрунтування позовних вимог наданий позивачем висновок № 27/19 від 27.11.2019 року, оскільки шляхом підписання актів на закриття прихованих робіт, які складалися поетапно та в процесі будівництва об`єкта будівництва та підсумкового акту приймання-передачі виконаних робіт №1 від 03 вересня 2019 року позивач визнав, що роботи виконані відповідачем у повному обсязі, претензій до об`ємів, якості, вартості та строків виконання робіт позивач до відповідача не має, тобто ПАТ "Дніпровський крохмале-патоковий комбінат" втратило право у подальшому посилатися на відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

За ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Згідно ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи викладені вище фактичні обставини, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, з підстав недоведеності та необґрунтованості факту порушення відповідачем прав позивача та охоронюваних законом інтересів, в аспекті ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, за викладених в позовній заяві обставин.

Судові витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 14.07.2020р.

Суддя О.В. Котков