ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2020м. ДніпроСправа № 904/2096/20

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Бондарєв Е.М. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Запоріжкокс" (69600, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Діагональна, буд. 4, ідентифікаційний код 00191224)

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ідентифікаційний код 40075815) в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (49602, Дніпропетровська область, м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, буд. 108, ідентифікаційний код 40081237)

про стягнення 22 134,94 грн. шкоди завданої недостачею

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство "Запоріжкокс" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом №б/н від 09.04.2020 про стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" 22 134,94 грн. шкоди завданої недостачею.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язання в частині забезпечення схоронності переданого йому до перевезення вантажу за залізничною накладною №53866703, у тому числі у вагони №53519534 та №62522917. На станції Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці 02.03.2020 було складено комерційні акти №460005/192 та №460005/193 про наявність виїмки. З урахуванням норми недостачі (природної втрати), загальна недостача партії вугілля:

- у вагоні №53519534 складає 1 255,22 грн. (вартість недостачі з ПДВ), у тому числі: 1 050 кг (виявлена недостача) - 648 кг (норма недостачі) = 402 кг;

- у вагоні №62522917 складає 20 879,72 грн. (вартість недостачі з ПДВ), у тому числі: 7 300 кг (виявлена недостача) - 613 кг (норма недостачі) = 6 687 кг.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача судовий збір у сумі 2 102,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у попередній (орієнтованій) розрахованій сумі 4 113,15 грн.

Також позивач просить суд розгляд справи проводити в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 21.04.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №904/2096/20, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами.

До суду 20.05.2020 відповідачем подано відзив на позовну заяву яким просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог та в задоволенні витрат за отримання професійної правничої допомоги у розмірі 4 113,15 грн. Відповідач зазначає, що вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема. договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість. ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головний (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної. Відповідно до ст. 115 Статуту вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу. В підтвердження вартості вантажу позивачем наданий рахунок-фактура №1602-2 від 16.02.2020 за підписом посадової особи ТОВ "Д.Трейдинг", який є постачальником вантажу, згідно зазначеного рахунка, але не є вантажовідправником. А вантажовідправником, згідно накладної №53866703, є ПАТ "ДТЕК Добропільська ЦЗФ". Отже, рахунок-фактура №1602-2 від 16.02.2020, додатний до позовної заяви не може бути визнаний належним документом, що підтверджує вартість вантажу, оскільки наданий не вантажовідправником.

Щодо правничої допомоги відповідач зазначає, що враховуючи незначну складність справи №904/2096/20, підготовка якої не вимагала надмірного обсягу юридичної і технічної роботи та недоведеністю затрат того часу, який вказав позивач у позовній заяві. затрати часу загальною тривалістю 6 годин є необґрунтованими та свідомо завищеними, а сума у розмірі 4 113,16 грн. заявлена позивачем у якості гонорару адвоката є спробою покласти на відповідача цілком неспівмірні з ціною позову витрати, у зв`язку з чим не підлягають задоволенню.

Позивачем до суду 05.06.2020 подана відповідь на відзив де вказує, що відправником насамперед є вантажовласник товару (вантажу), який при передачі прав власності на товар (вантаж) складає документи, які підтверджують кількість і вартість відправленого вантажу та інші відомості про товар (вантаж). Позивач мав безпосередні взаємовідносини лише з ТОВ "Д.Трейдінг" на підставі договору №18/157 від 04.07.2019 щодо операцій з купівлі кам`яного вугілля. А відповідач позивач має документи, які йому були видані постачальником - ТОВ "Д.Трейдінг" (власником кам`яного вугілля). Вартість вантажу безпосередньо вказано в рахунку-фактурі №1602-2 від 16.02.2020, який використовувався при розрахунку розміру шкоди, завданої недостачею вантажу. Сума фактичної шкоди заподіяної позивачеві може бути розраховано лише на підставі вищевказаного документу ТОВ "Д. Трейдінг", згідно якого позивач фактично оплатив ТОВ "Д. Трейдінг" вартість придбаного кам`яного вугілля. Таким чином, позивач стверджує, що доводи відповідача про те, що документи ТОВ "Д. Трейдінг" надані позивачем до матеріалів справи, не можуть бути визнані належними документами, якими підтверджується вартість вантажу, є безпідставними та неправомірними. Щодо заперечень відповідача проти задоволення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 113015 грн. позивач зазначає, що вважає передчасними заперечення відповідача.

Відповідно до ч.5 ст.252 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

Між Приватним акціонерним товариством "Запоріжкокс" (далі - покупець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Д. Трейдінг" (далі - постачальник) 04.07.2019 укладено договір поставки №19/157 (далі - договір), відповідно до п.1.1 якого постачальник зобов`язується передати, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити на умовах договору вугільну продукцію (далі - ресурс) по марочному складу, цінам та в кількості, зазначених у відповідних Специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору, та на умовах, передбачених договором.

Сторони дійшли згоди, що поставка ресурсів здійснюється по цінам, які визначені у відповідності до умов поставки, зазначених в специфікаціях та включають в себе всі податки, збори та інші обов`язкові платежі, а також вартість маркування та інші витрати постачальника, пов`язані з поставкою ресурсів (п.4.1 договору).

Згідно з п.1 Специфікації №7 від 11.01.2020 до договору №19/157 від 04.07.2019 ТОВ "Д.Трейдінг" зобов`язалося поставити ПрАТ "Запоріжкокс" 13 260 т вугілля кам`яного, Г(Г2) 0-100 ТУ 05.1-5 2018.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Д.Трейдінг" надало позивачу рахунок-фактуру №1602-2 від 16.02.2020 на суму 4 527 688,44 грн. (з ПДВ) щодо оплати вартості вугілля кам`яного, Г(Г2) 0-100, загальною кількістю 1 450,100 т (ціна вугільної продукції (без ПДВ) 2 602,03 грн. за 1 т) (а.с.17).

На виконання умов договору та специфікації №7 від 31.01.2020 на адресу Приватного акціонерного товариства "Запоріжкокс" (далі - вантажоодержувач) 02.03.2020 направлена партія концентрату вугільного (марка Г (Г2) О-100) у вагонах за залізничною накладною №53866703, у тому числі у вагони № 53519534 та №62522917. На станцію Запоріжжя-Ліве прибув 02.03.2020 по посиланню за залізничною накладною № 53866703.

Відповідно до підпункту 8 п. 6 розділу 1 Статуту накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

На станції Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці 02.03.2020 складено комерційний акт №460005/192 про наявність виїмки.

Так у комерційному акті №460005/192 від 02.03.2020 зафіксовано, що вагон №53519534 вантажопідйомністю 69,0 т. прибув з поїздом № 2501, вагон у технічному стані справний. У розділі "Д" (Опис виявленого із зазначенням кількості недостачі або надлишку) комерційного акту зазначено: "На підставі акту загальної форми №41465 від 29.02.2020 станції Запоріжжя-Ліве проведена комісійна видача вантажу вантажоодержувачу, прибувшего по груповій відправці, вказаній на лицьовій стороні цього акту комісією у складі: приймальник поїздів ОСОБА_1 , прийомоздавальник заводу ОСОБА_2 , слідчий Заводського ВП Коряченко А.О., у присутності заступника начальника станції ОСОБА_3 , зі зважуванням вагону на справних електронних вагах "ПАТ "Запоріжсталь" №48240714 прийнятих до обліку Запорізькою дирекцією залізничних перевезень під №0183 огляд-перевірка 18.12.2019. За документом значиться 5 напіввагонів, загальною масою 316200кг, у вагоні № 53519534: тара 22000/21200кг, нетто 64800 кг. Фактично виявилось брутто 84950кг, тара з документу перевірена 21200кг, нетто 63750кг, що менше документу на 1050кг. В комерційному відношенні навантаження на рівні бортів, шапкоподібне, ущільнене. Вантаж марковано скребковим розрівнювачем три повздовжні борозни, що відповідає перевізному документу. Над 7 люком ліворуч порушене маркування, виїмки довжиною 100см, шириною 100см, глибиною 20см. Відсутній вантаж у вагоні поміститися міг. В технічному відношенні вагон справний, бездверний, люка закриті, просипу вантажу немає. При повторному зважуванні дані не змінилися. Зав. вантажного двору за штатним розкладом відсутній".

Згідно з п.27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто. Норма недостачі (природної втрати) для вугілля становить 1% маси, зазначеної в перевізному документі.

З врахуванням зазначеної норми, загальна недостача партії вугілля у вагоні № 53519534 складає 402 кг загальною вартістю 1 255,22 грн. (вартість недостачі з ПДВ), утому числі: 1 050 кг (виявлена недостача) - 648 кг (норма недостачі) = 402 кг.

Згідно з розрахунком вартість вугілля, якого недостає, складає: 2 602,03 грн. (фактична ціна за тону, без ПДВ, згідно рахунку-фактури №1602-2 від 16.02.2020) х 0,402 т (розмір недостачі) = 1 046,02 грн. (вартість недостачі без ПДВ); 1 046,02 грн. (вартість недостачі без ПДВ) + 209,20 грн. (розмір ПДВ) = 1 255,22 грн. (вартість недостачі з ПДВ).

На станції Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці було складено 02.03.2020 комерційний акт № 460005/193 про наявність виїмки.

Так у комерційному акті №460005/193 від 02.03.2020 зафіксовано, що вагон №62522917 вантажопідйомністю 70,0 т. прибув з поїздом № 2501, вагон у технічному стані справний. У розділі "Д" (Опис виявленого із зазначенням кількості недостачі або надлишку) комерційного акту зазначено: "На підставі акту загальної форми №41464 від 29.02.2020 станції Запоріжжя-Ліве проведена комісійна видача вантажу вантажоодержувачу, прибувшего по груповій відправці, вказаній на лицьовій стороні цього акту комісією у складі: приймальник поїздів ОСОБА_1 , прийомоздавальник заводу ОСОБА_2 , слідчий Заводського ВП Коряченко А.О., у присутності заступника начальника станції ОСОБА_3 , зі зважуванням вагону на справних електронних вагах "ПАТ "Запоріжсталь" №48240714 прийнятих до обліку Запорізькою дирекцією залізничних перевезень під №0183 огляд-перевірка 18.12.2019. За документом значиться 5 напіввагонів, загальною масою 316200кг, у вагоні № 62522917: тара 23300/22500кг, нетто 61300 кг. Фактично виявилось брутто 76500кг, тара з документу перевірена 22500кг, нетто 54000кг, що менше документу на 7300кг. В комерційному відношенні навантаження на рівні бортів, шапкоподібне, ущільнене. Вантаж марковано скребковим розрівнювачем три повздовжні борозни, що відповідає перевізному документу. Порушене маркування, виїмки: над 1,2 люками довжиною 170см, шириною 280см, глибиною 150-200см, над 6,7 люками довжиною 250см, шириною 280см, глибиною 100-150см. Відсутній вантаж у вагоні поміститися міг. В технічному відношенні вагон справний, бездверний, люка закриті, просипу вантажу немає. При повторному зважуванні дані не змінилися. Зав. вантажного двору за штатним розкладом відсутній".

Згідно з п.27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто. Норма недостачі (природної втрати) для вугілля становить 1% маси, зазначеної в перевізному документі.

З врахуванням зазначеної норми, загальна недостача партії вугілля у вагоні № 62522917 складає 6 687 кг загальною вартістю 20 879,72 грн. (вартість недостачі з ПДВ), у тому числі: 7300 кг (виявлена недостача) - 613 кг (норма недостачі) = 6 687 кг.

Згідно з розрахунком вартість вугілля, якого недостає, складає: 2 602,03 грн. (фактична ціна за тону, без ПДВ, згідно рахунку-фактури №1602-2 від 16.02.2020) х 6,687 т (розмір недостачі) = 17 399,77 грн. (вартість недостачі без ПДВ); 17 399,77 грн. (вартість недостачі без ПДВ) + 3 479,95 грн. (розмір ПДВ) = 20 879,72 грн. (вартість недостачі з ПДВ).

Разом у вагонах № 53519534 та № 62522917 недостача партії вугілля складає 22 134,94 грн. (вартість недостачі з ПДВ) (1 255,22 грн. + 20 879,72 грн.).

Позивач вважає, що перевізником - відповідачем не було виконано належним чином своїх обов`язків із забезпечення схоронності переданого йому до перевезення вантажу, а внаслідок чого позивачу, як вантажоодержувачу, була спричинена фактична шкода - загальна недостача вугілля в вагонах № 53519534 та № 62522917 складає 22 134,94 грн., що і є причиною спору.

Предметом доказування у даній справі є: обставини укладання договору перевезення вантажу залізничним транспортом; факт надання послуг; наявність перевізних документів - залізничних накладних; наявність або відсутність факту недостачі, правомірність здійснення розрахунку заявленої до стягнення суми недостачі.

Перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі (частини 1, 2 ст. 306 Господарського кодексу України).

Відповідно ст. 307 Господарського кодексу України, положення якої кореспондуються із положеннями ст. 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з ч. 2 ст. 908 Цивільного кодексу України, загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами) (ч. 2, ч. 3 ст. 909 Цивільного кодексу України).

Статут залізниць України визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (ст. 2 Статуту). На підставі цього Статуту затверджені Міністерством транспорту України Правила перевезення вантажів, які є обов`язковими для всіх юридичних осіб на території України (ст. 5 Статуту).

Згідно з ст. 6 Статуту залізниць України, накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Статтею 23 Статуту залізниць України передбачено, що відправник повинен надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

Відповідно ст. 12 Закону України "Про залізничний транспорт", підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Згідно зі статтею 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало; перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Наведена стаття кореспондується і з положеннями ст. 314 Господарського кодексу України, якою також встановлено, що перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини; у транспортних кодексах чи статутах можуть бути передбачені випадки, коли доведення вини перевізника у втраті, нестачі або пошкодженні вантажу покладається на одержувача або відправника; за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає: у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає; у разі пошкодження вантажу - в розмірі суми, на яку зменшилася його вартість; у разі втрати вантажу, зданого до перевезення з оголошенням його цінності, - у розмірі оголошеної цінності, якщо не буде доведено, що вона є нижчою від дійсної вартості вантажу.

Статтею 23 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань за договором про організацію перевезень вантажів перевізники несуть відповідальність за неповну і несвоєчасну подачу вагонів і контейнерів для виконання плану перевезень, а вантажовідправники - за невикористання наданих транспортних засобів у порядку та розмірах, що визначаються Статутом залізниць України; перевізники також несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України; за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Згідно статті 110 Статуту залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству; обов`язки збереження, супроводження та охорони особливо цінних та небезпечних вантажів, перелік яких встановлюється Правилами, покладаються на відправника.

За незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин (стаття 113 Статуту залізниць України).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 114 Статуту залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме:

- за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі;

- за втрату вантажу, який здано до перевезення з оголошеною вартістю, - у розмірі оголошеної вартості, а якщо залізниця доведе, що оголошена вартість перевищує дійсну, - у розмірах дійсної вартості; - за псування і пошкодження - у розмірах тієї суми, на яку було знижено його вартість.

Недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу (стаття 115 Статуту залізниць України).

Залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу вантажу у разі, зокрема коли вантаж прибув у непошкодженому вагоні і якщо немає ознак втрати вантажу під час перевезення (стаття 111 Статуту залізниць України).

Відповідно до частини 1 статті 127 Статуту залізниць України залізниця несе матеріальну відповідальність за втрату, недостачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення багажу, вантажобагажу, а також за прострочення його доставки, якщо не доведе, що втрата, недостача, псування, пошкодження, прострочення відбулися не з її вини.

Відповідно до п. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто; при видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить:

- 2% маси, зазначеної в перевізних документах: вантажі рідкі або здані до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані; руда марганцева і хромова; кварцити у подрібненому стані (фракції 0-6 мм); мідний купорос; хімічна сировина навалом; солі; фрукти свіжі; овочі свіжі; шкіра оброблена і мокросолона; тютюн; м`ясо свіже;

- 1.5% маси, зазначеної в перевізних документах: вугілля деревне; будівельні матеріали; кварцити в кусках; жири; риба солона; мінеральні добрива;

- 1% маси, зазначеної в перевізних документах: мінеральне паливо; кокс; руда залізна; вовна немита; мило; м`ясо морожене; птиця бита всяка; копченості м`ясні всякі;

- 0,5% маси всіх інших вантажів.

Таким чином, з урахуванням вказаної норми для вугілля, що перевозився у спірних вагонах природною нормою недостачі є 1%.

Статтею 26 Закону України "Про залізничний транспорт" установлено, що обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

Обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць (стаття 129 Статуту залізниць України).

Комерційний акт складається для засвідчення, зокрема обставин невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах (п. "а" ст.129).

Згідно залізничної накладної №53866703 (основний перевізний документ) вантаж, прийнятий до перевезення, марковано скребковим розрівнювачем три повздовжні борозни. Вагони, у тому числі, вагони №№53519534, 62522917 прийнято відповідачем до перевезення без будь-яких зауважень щодо повноти завантаження, його технічного стану, при тому, що ст. 24 Статуту залізниць України залізниці надано право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення. В подальшому, складеним відповідачем акти загальної форми № 41465 від 290.2.2020 та №41464 від 29.02.2020, на підставі яких складені комерційні акти №460005/192 від 02.03.2020 та №460005/193 від 02.03.2020 зафіксовано факт невідповідності маси вугільного концентрату, даним, зазначеним в транспортних документах на 402 кг та 6 687 кг виявлені порушення маркування виїмки при зачинених люках.

За змістом п. 3.21 роз`яснення Президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 року за № 04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею" якщо на зворотній стороні накладної є відмітка відправника про відвантаження вантажу Із "шапкою", нанесення захисного маркування, а на станцію призначення вантаж прибув фактично без "шапки", без маркування або з частково порушеним маркуванням, ця обставина може свідчити про втрату частини вантажу під час перевезення, і залізниця повинна довести відсутність своєї вини у нестачі вантажу".

Відповідно до ч. 3 ст. 314 Господарського кодексу України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Зазначені обставини є підставою для покладення відповідальності за нестачу вантажу на відповідача (перевізника).

З урахуванням норми недостачі 1% маси, зазначеної в перевізних документах, загальна вагова недостача у даній партії вугільного концентрату склала 7 089 кг та, виходячи із вартості 1 тони вугільного концентрату у розмірі 2 602,03 грн. без ПДВ, вартість недостачі склала 22 134,95 (2 602,03 х 7,089 т = 18 445,79 грн. вартість нестачі без ПДВ + 3 689,16 грн. ПДВ) з ПДВ, яка вірно розрахована позивачем.

При цьому посилання відповідача на необхідність врахування при розрахунку величину природної втрати вантажу в 2% суд вважає безпідставним, враховуючи наступне.

Щодо заперечень відповідача суд вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до статті 130 Статуту залізниць України одержувач має право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу, за умови пред`явлення накладної, комерційного акту і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Згідно зі статтею 6 Статуту залізниць України вантажовідправник (відправник вантажу, вантажовласник) - зазначена у документі на перевезення вантажу (накладній) юридична чи фізична особа, яка довіряє вантаж залізниці для його перевезення.

Тобто, у документі на перевезення вантажу (накладній) зазначається саме вантажовідправник. При цьому, вантажовідправником може бути як безпосередній вантажовласник, так і будь-який інший відправник вантажу. Поняття постачальника та вантажовідправника не є тотожними.

Відповідно до статті 115 Статуту залізниць України вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

В цій статті не зазначено, що вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа вантажовідправника. В залізничній накладній не вказується вартість вантажу.

Постачальником товару є ТОВ "Д.Трейдінг" на підставі укладеного з позивачем договору №19/157 від 04.07.2019. Тому рахунок-фактура №1602-2 від 16.02.2020, виданий ТОВ "Д.Трейдінг", є належним доказом вартості вантажу.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані зі сплатою судового збору покладаються на відповідача у розмірі 2 102,00 грн.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Поняття особи, котра є адвокатом, наводиться в статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", котра зазначає, що адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову.

У зв`язку з цим, суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Враховуючи те, що позивач не надав до суду платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, акт приймання-передачі, рахунки, не довів суду витрачений час адвокатом на вирішення всіх питань, які виникають при вирішення даного спору, витрати по оплаті на правову допомогу суд не задовольняє.

Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позов Приватного акціонерного товариства "Запоріжкокс" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 22 134,94 грн. шкоди завданої недостачею задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, ідентифікаційний код 40075815) в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця Акціонерного товариства "Українська залізниця" (49602, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 108, ідентифікаційний код 40081237) на користь Приватного акціонерного товариства "Запоріжкокс" (69600, м. Запоріжжя, вул. Діагональна, 4, ідентифікаційний код 00191224) шкоду, завдану недостачею у розмірі 22 134,94 грн. та витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 2 102,00 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Е.М. Бондарєв