РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ

16.07.2020Справа № 910/3483/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., за участі секретаря судового засідання Ваховської К.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Вишгородського районного комунального підприємства "Вишгородтепломережа" (07301, Київська обл., м. Вишгород, вул. Кургузова, 3- В)

до Головного управління Національної гвардії України (03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 9-А)

про стягнення 378 237,76 грн.

за участю представників
від позивача: Дяченко Л.Л.

від відповідача: Райчук О.С.

У судовому засіданні 16.07.2020, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Вишгородське районне комунальне підприємство Вишгородтепломережа звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Головного управління Національної гвардії України про стягнення 378 237,76 грн.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що Вишгородське районне комунальне підприємство Вишгородтепломережа (надалі - Позивач) було зобов`язане забезпечити постачання теплової енергії споживачам с. Синяк, в тому числі і до будинку (гуртожитку), що розміщений за адресою : Київська обл.., с. Синяк, вул. Київська, 59. Позивач звернувся листами № 1619 та 1630 до Головне управління Національної гвардії України (надалі - Відповідач), в яких просив визначитися у потребі в теплозабезпеченні та направив для оформлення та підписання примірника договорів на надання відповідних послуг теплопостачання. Також, 29.11.2018 року за участю, позивача, відповідача та органу місцевого самоврядування було здійснено підключення житлового будинку до теплопостачання. Водночас, протягом опалювального сезону 2018-2019 відповідач спожив надану позивачем послугу, не повернув на адресу позивача оформлений та підписаний примірник відповідного договору, як і не оплатив надіслані на його адресу рахунки за спожите тепло. У зв`язку з чим, позивач звернувся з позовом до відповідача у якому просить стягнути борг за використане тепло забезпечення у сумі 378 237,76 грн., з яких: основний борг становить 361 678,52 грн, три відсотки річних з простроченої суми у розмірі 8 569,50 грн., інфляційні витрати з простроченої суми у розмірі 7 989,74 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 11.03.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/3483/20, вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 08.04.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.04.2020 підготовче засідання було відкладено на 20.05.2020.

19.05.2020 через загальний відділ діловодства суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечуючи проти позову зазначає, що Головне управління Національної гвардії України, яке не було споживачем комунальних послуг у житловому будинку, не мало права на укладення угоди з підприємством на постачання теплової енергії, що не уможливлює сплату заборгованості у розмірі 378 237,76 грн. За доводами відповідача, на виконання Закону України «Про житлово-комунальні послуги» підприємство зобов`язане укласти угоди на постачання теплової енергії з індивідуальними споживачами, а саме з мешканцями житлового будинку.

У судовому засіданні 20.05.2020 суд задовольнив усне клопотання суд відклав підготовче засідання на 10.06.2020.

03.06.2020 до канцелярії суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач в спростування тверджень відповідача, викладених у відзиві зазначає, що вимог щодо укладення договорів на надання послуг з теплопостачання безпосередньо з мешканцями квартир будинку чинне законодавство не містить.

У судовому засіданні 10.06.2020 представник відповідача подав письмове клопотання про надання додаткових доказів, які були долучені до матеріалів справи.

У судовому засіданні 10.06.2020 суд задовольнив усне клопотання позивача та відклав підготовче засідання на 24.06.2020.

18.06.2020 через загальний відділ діловодства суду надійшли пояснення позивача, у яких останній зазначає, що у відповідності до умов наданих відповідачем договорів найму житла в будинку державного фонду від 28.12.2018 для наймача передбачено обов`язок зі сплати у встановлені терміни квартплати і плати за комунальні послуги, а для наймодавця право вимоги цієї сплати. Щодо наданих актів приймання-передачі службової квартири, відповідач зазначає, що Акт від 29.05.2019 не стосується спірного періоду, а інший Акт не містить ні числа ні місяця за 2019 рік.

У судовому засіданні 24.06.2020 суд на місці ухвалив закрити підготовче провадження, перейти до розгляду справи по суті у даному судовому засіданні, заслухав представників позивача, який підтримав позовні вимоги та відповідача, який заперечував проти позовних вимог. У судовому засіданні на стадії дослідження доказів було оголошено перерву до 16.07.2020.

У судовому засіданні 16.07.2020 після дослідження доказів суд перейшов до судових дебатів, де суд заслухав представника позивача, який підтримав позовні вимоги та представника відповідача, який проти позову заперечував з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 219 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 16.07.2020 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.
У відповідності до рішення позачергового засідання Вишгородської районної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 08.11.2018, Вишгородське районне комунальне підприємство "Вишгородтепломережа" було зобов`язане забезпечити постачання теплової енергії споживачам с. Синяк, в тому числі і до будинку (гуртожитку), що розміщений за адресою: Київська обл.., с. Синяк, вул. Київська, 59.

У вищевказаному житловому будинку квартири №1-№51 належать на праві власності Головному управлінню Національної гвардії України, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Зазначені житлові приміщення були розподілені як службове житло військовослужбовцям Національної гвардії України, на яке Синяківською сільською радою було видано відповідні спеціальні ордери для заселення в надане службове житлове приміщення.

09.11.2018 та 13.11.2018 Вишгородське районне комунальне підприємство "Вишгородтепломережа" зверталось до Головного управління Національної гвардії України з листами №1619/08 та 1630/08, у яких, зокрема, просило визначитись у потребі, як власника усіх квартир в житловому будинку по вул. Київська, 59 в с. Синяк, Київська обл., в теплозабезпеченні даного будинку та направив для оформлення та підписання примірники договорів на надання відповідних послуг теплопостачання.

29.11.2018 за участі сторін та органу місцевого самоврядування було здійснено підключення житлового будинку до теплопостачання, яке проводилось в точці розподілу експлуатаційної (балансової) відповідальності позивача та відповідача, а саме: в тепловій камері №3 (місце підключення відповідної інженерної мережі будинку до центральної магістральної мережі котельні).

За доводами позивача, в період опалювального сезону 2018-2019 років відповідач спожив надані позивачем послуги з постачання теплової енергії для опалення власних квартир, при цьому не повернувши підписаний примірник відповідного договору, який був розроблений та направлений позивачем, та не оплативши надіслані рахунки за спожите тепло, що стало наслідком виникнення у останнього заборгованості у розмірі 361 678,52 грн.

Листами № 87/08 від 17.01.2019, № 223/08 від 26.02.2019 та № 463/08 від 09.04.2019 позивач направляв відповідачу рахунки на оплату спожитої теплової енергії та акти виконаних робіт, а такої просив останнього, зокрема, повернути підписаний та належно оформлений примірник договору на постачання теплової енергії на адресу підприємства та сплатити існуючу заборгованість. Відповідно до умов договору, що направлявся відповідачу, оплачувати отриману теплову енергію останній повинен був не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

З метою досудового врегулювання спору відповідачу була також направлена претензія № 771/08 від 05.08.2019 року з детальним розрахунком суми заборгованості, актами звірки взаєморозрахунків між позивачем та відповідачем та копіями рахунків на оплату за поставлену теплову енергію. Проте, остання була залишена відповідачем без задоволення, що стало підставою для звернення позивача з позовом до суду про стягнення заборгованості за період з листопада 2018 по березень 2019 у розмірі 361 678,52 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України).

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері виробництва, транспортування, постачання теплової енергії, а також надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України «Про теплопостачання» та Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про теплопостачання» визначено: теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Комунальні послуги, згідно ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреб фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж,, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Суб`єктами Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачами, виконавцями або виробниками послуг.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово- комунальні послуги» споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Як встановлено судом, в період з листопада 2018 року по березень 2019 року позивачем було надано відповідачу послуги з постачання теплової енергії для опалення власних квартир на загальну суму 361 678,52 грн, зокрема: за грудень 2018 на суму 103 394,06 грн; за січень 2019 на суму 117 540,45 грн, за лютий 2019 на суму 74 325,26 грн; за березень 2019 року на суму 66 418,75 грн.

З долучених до матеріалів справи листів № 87/08 від 17.01.2019, № 223/08 від 26.02.2019 та № 463/08 від 09.04.2019 та претензії № 771/08 від 05.08.2019 вбачається, що позивач направляв відповідачу рахунки на оплату спожитої теплової енергії та акти виконаних робіт, а такої просив останнього сплатити існуючу заборгованість.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу.

Згідно з ч. 6 ст. 276 Господарського кодексу України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону.

Тарифи на теплову енергію у відповідні періоди були встановлені підприємству згідно з постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг України від 09.06.2016 року № 1032 Про встановлення тарифу на теплову енергію для потреб населення Вишгородському РКП Вишгородтепломережа - у розмірі 1112,35 грн. за 1 Гкал. (без ПДВ) (копія додається) та згідно з рішенням Вишгородської районної ради Київської області Про встановлення тарифів на теплову енергію та послугу з централізованого опалення для потреб населення, на теплову енергію для потреб бюджетних установ, релігійних організацій та інших споживачів Вишгородському районному комунальному підприємству Вишгородтепломережа від 29.11.2018 року №502-33-VII.

Згідно зі ст. 25 Закону України Про теплопостачання у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 7 вказаної статті, не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Частиною 1 ст. 202 Господарського кодексу України встановлено, що господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідач не надав суду документів, які б підтверджували оплату ним заборгованості перед позивачем в повному обсязі або спростовували доводи останнього.

При цьому заперечення відповідача проти позову з тих підстав, що договори про надання послуг з постачання теплової енергії повинні були укладатись з мешканцями будинку, у зв`язку з чим відповідач не має обов`язку щодо оплати наявної заборгованості, не приймаються судом до уваги, з огляду на наступне.

Частиною 6 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Судом встановлено, що згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником усіх квартир в будинку по вул. Київська, 59 в с. Синяк, Київська обл., є відповідач, як юридична особа.

Згідно із ст. 4 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку можуть бути фізичні та юридичні особи, територіальні громади, держава. Власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку.

Згідно з Правилами управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, затвердженими наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 02.02.2009 року. № 13 (надалі - Правила управління будинком), які діяли у спірний період, обов`язок в організації забезпечення потреб мешканців об`єкта в житлово-комунальних послугах покладено саме на балансоутримувача та управителя (власника) будинку.

Беручи до уваги, що власником усіх квартир в будинку є відповідач, який не передавав на баланс інших осіб будинок, то саме на нього покладаються відповідні функції з управління будинком та укладення з позивачем договорів на надання послуг з теплопостачання.

Крім того, суд дослідивши надані відповідачем до матеріалів справи договори найму житла в будинку державного житлового фонду від 28.12.2018 по квартирах АДРЕСА_1 та №10 за адресою Київська обл., с. Синяк, Вишгородського району, вул. Київська, 59 встановив, що відповідно до п. 2.1.3. даних договорів наймач зобов`язується у встановлені терміни сплачувати квартирну плату і плату за комунальні послуги (або компенсувати експлуатуючій організації вартість спожитих послуг), економно використовувати воду, газ, електричну і теплову енергію. З цією метою наймачу надається право укладати відповідні прямі договори на постачання комунальних послуг з постачальними організаціями.

Згідно з п. 2.2 договорів наймодавець має право вимагати від наймача дотримання Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями та своєчасного внесення ним плати за житлово- комунальні послуги.

Отже, згідно із зазначених умов договорів для наймача передбачено обов`язок зі сплати у встановлені терміни квартплати і плати за комунальні послуги, а для наймодавця - право вимоги цієї сплати.

Серед наведено судом також прийнято до уваги, що згідно гарантійного листа командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 22.11.2019 №1/27-1782 оплата за теплопостачання в опалювальний період 2019-2020рр. за усіма квартирами в будинку по вул. Київській, 59 в с. Синяк буде здійснювати Військова частина № 3027, якій Головне управління Національної гвардії України передало свої функції балансоутримувача та управителя будинку.

За цим гарантійним листом між позивачем та Військовою частиною було укладено два договори на теплопостачання на період до кінця 2019 року та на 2020 рік, що також спростовує твердження відповідача про обов`язковість укладання договорів на теплопостачання з мешканцями будинку.

Відтак, суд дійшов висновку, що оскільки факт заборгованості відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений, а матеріали справи не містять доказів сплати існуючої заборгованості, вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 361 678,52 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню у вказаному розмірі.

Позивач також просив суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 8 569,50 грн та інфляційні втрати у розмірі 7 989,74 грн.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Здійснивши перевірку заявленої до стягнення з відповідача суму 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що розрахунок останніх є обґрунтованим, арифметично вірним та таким, що не суперечить нормам чинного законодавства, у зв`язку з чим вимоги в цій частині підлягаю задоволенню в повному обсязі.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог Вишгородського районного комунального підприємства "Вишгородтепломережа" в повному обсязі, з покладенням на відповідача судових витрат у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Головного управління Національної гвардії України (03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, буд. 9-А, ідентифікаційний код 08803498) на користь Вишгородського районного комунального підприємства "Вишгородтепломережа" (07301, Київська обл., м. Вишгород, вул. Кургузова, буд. 3- В, ідентифікаційний код 13713569) основний борг у розмірі 361 678 (триста шістдесят одна тисяча шістсот сімдесяти вісім) грн 52 коп., 3 % річних у розмірі 8 569 (вісім тисяч п`ятсот шістдесят дев`ять) грн 50 коп., інфляційні втрати у розмірі 7 989 (сім тисяч дев`ятсот вісімдесят дев`ять) грн 74 коп. та судовий збір у розмірі 5 673 (п`ять тисяч шістсот сімдесят три) грн 57 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 21.07.2020

Суддя Л. Г. Пукшин