ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" липня 2020 р. Справа№ 910/13234/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Алданової С.О.

Калатай Н.Ф.

секретар судового засідання: Пастернак О.С.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 14.07.2020

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Піллар"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 26.06.2019 (повний текст складено 08.07.2019)

у справі №910/13234/18 (суддя Баранов Д.О.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Квазар"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Піллар"

про стягнення 4 195 165,81 грн

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство "Квазар" (надалі - позивач, ПрАТ "Квазар") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Піллар" (надалі - відповідач, ТОВ "Піллар") про стягнення боргу у розмірі 4 195 165, 81 грн, з яких 3 956 316, 76 грн основного боргу, 218 669, 46 грн пені та 20 179, 59 грн 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань, передбачених умовами договору №1а від 28.07.1995, а саме щодо своєчасної оплати орендної плати та інших платежів за надані послуги, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість за період з квітня 2018 року по серпень 2018 року у вказаному розмірі.

Відповідач проти позову заперечував, зазначаючи про те, що внаслідок зміни власника орендованих приміщень, всі права кредитора за зобов`язаннями, що витікають з Договору №1а від 28.07.1995 перейшли від ПрАТ "Квазар" до його правонаступника - ПрАТ "Кріпта", яке було створено шляхом виділу з Приватного акціонерного товариства "Квазар". Таким чином, за твердженням відповідача, ПрАТ "Квазар" є неналежним позивачем у цій справі і йому не належить право вимоги до ТОВ "Піллар". Крім того сам позивач 20.06.2018 звертався до відповідача з листом, в якому просив не здійснювати платежі на рахунок позивача.

Також відповідач з посиланням на ч. 2 ст. 517 ЦК України вважає, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні, у зв`язку з цим подальші орендні платежі на користь ПрАТ "Кріпта" були призупинені.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.06.2019 у справі №910/13234/18 закрито провадження в частині позовних вимог про стягнення з відповідача частини суми основного боргу у розмірі 10 000, 00 грн.

Позов задоволено частково.

Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача суму основного боргу у розмірі 3 946 316, 76 грн, пеню у розмірі 191 618, 44 грн, 3% річних у розмірі 19 195, 98 грн та судовий збір у розмірі 62 506, 97 грн.

В іншій частині позову - відмовлено.

Місцевий господарський суд дійшов такого висновку, оскільки встановив, що відповідач фактично займав приміщення у спірному періоді, орендовані ним на умовах Договору №1а від 28.07.1995, а отже він зобов`язаний сплатити орендну плату у розмірі, визначеному умовами вказаного договору, тобто 743 028, 06 грн на місяць, що разом за період з квітня 2018 року по серпень 2018 року становить 3 715 140, 30 грн.

При цьому суд першої інстанції визнав необґрунтованими твердження відповідача, що ПрАТ "Квазар" не є належним позивачем у даній справі, так як право власності на майно, яке є об`єктом оренди за Договором №1а від 28.07.1995, перейшло до новоствореної юридичної особи - ПрАТ "Кріпта", так як матеріали справи не містять доказів реєстрації права власності на майно, що є об`єктом оренди за вказаним договором оренди, за ПрАТ "Кріпта".

Судом першої інстанції встановлено, що наявність та розмір заборгованості відповідача за Договором №1а від 28.07.1995 у сумі 3 946 316, 76 грн підтверджена наявними в матеріалах справи доказами, останнім не спростовані, а тому позовні вимоги ПрАТ "Квазар" в частині стягнення з ТОВ "Піллар" суми основного боргу у розмірі 3 956 316, 76 грн. є такими, що підлягають частковому задоволенню у розмірі 3 946 316, 76 грн.

При цьому суд першої інстанції дійшов висновку закрити провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з відповідача частини суми основного боргу у розмірі 10 000, 00 грн, у зв`язку зі сплатою вказаної суми грошових коштів останнім після відкриття провадження у цій справі.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати частково рішення Господарського суду міста Києва від 26.06.2019 у справі №910/13234/18 в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу у розмірі 3 946 316, 76 грн, пені у розмірі 191 618, 44 грн, 3% річних у розмірі 19 195, 98 грн та судового збору у розмірі 62 506, 97 грн та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення в оскаржуваній частині прийняте при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також наявна невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції. Відтак, судове рішення у цій справі, в оскаржуваній частині, ухвалене із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивач та ПрАТ "Кріпта" підтвердили перехід до останнього за розподільчим балансом орендованих приміщень, а також прав та обов`язків наймодавця за договором №1а від 28.07.1995. Однак, будь-яких підтверджуючих доказів переходу прав кредитора у зобов`язанні, в тому числі розподільчого балансу, не надали.

Відповідач вживав всі необхідні дії для того, щоб отримати від позивача та ПрАТ "Кріпта" документи на підставі яких можливо було б встановити належного орендодавця для правильного здійснення орендних платежів за вказаним договором оренди.

Відтак, за твердженням скаржника, суд першої інстанції дійшов до безпідставного висновку про порушення відповідачем умов договору №1а від 28.07.1995, в частині оплати орендної плати та плати за інші послуги, визнавши обґрунтованими вимоги позивача лише на підставі доданих до позовної заяви актів наданих послуг за квітень-серпень 2018 року.

Також на думку скаржника, висновок місцевого господарського суду щодо належного позивача у цій справі є необґрунтований та такий, що суперечить іншим доказам та обставинам справи, оскільки ґрунтується лише на тому, що за ПрАТ "Кріпта" не зареєстрований об`єкт оренди. При цьому належних доказів, які б підтверджували право власності за позивачем на орендовані приміщення та їх реєстрацію матеріали справи не містять.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.08.2019 апеляційну скаргу ТОВ "Піллар" передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючої судді (судді-доповідача) Жук Г.А., суддів Зубець Л.П., Дідиченко М.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.08.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Піллар" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.06.2019 у справі №910/13234/18 та призначено до розгляду в судовому засіданні на 30.09.2019.

Роз`яснено учасникам справи право та встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, заяв та клопотань до суду апеляційної інстанції.

Позивач у порядку ст. 263 Господарського процесуального кодексу України скориставшись своїм правом, подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просить залишити скаргу ТОВ "Піллар" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.06.2019 у справі №910/13234/18 без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Зокрема у своєму відзиві, позивач, з посиланням на судові рішення, які набрали законної сили у справах №911/5540/14, №911/1690/15, №911/4348/14, №910/23362/16, №910/15764/17, №910/7189/18 зазначив про недобросовісну поведінку відповідача щодо сплати орендних платежів за договором №1а від 28.07.1995. Так, у вказаних справах, за рішеннями господарських судів присуджено до стягнення з ТОВ "Піллар" на користь ПрАТ "Квазар" штрафні санкції за несвоєчасно сплачені орендні платежі за договором №1а від 28.07.1995.

Також позивач звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що державна реєстрація юридичної особи - це один з обов`язкових елементів юридичного складу, з яким законодавець пов`язує виникнення (створення) будь-якої юридичної особи. Втім, лише з моменту державної реєстрації прав власності, а не з моменту створення юридичної особи до нового власника переходять права та обов`язки наймодавця.

30.09.2019 через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшла заява про відвід судді Дідиченко М.А. від розгляду справи №910/13234/18.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.09.2019 заяву ТОВ "Піллар" про відвід судді Дідиченко М.А. від розгляду справи №910/13234/18 визнано необгрунтованою, провадження у справі №910/13234/18 зупинено, матеріали справи передано для визначення складу судової колегії автоматизованою системою відповідно до положень ст. 32 ГПК України для розгляду заяви про відвід судді.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2019, у складі колегії суддів: головуючий суддя Пантелієнко В.О., судді: Доманська М.Л., Верховець А.А., відмовлено ТОВ "Піллар" у задоволенні заяви про відвід судді Дідиченко М.А. від розгляду справи №910/13234/18.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.10.2019 поновлено апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 18.10.2019.

10.09.2019 через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.10.2019, у зв`язку з перебуванням суддів Зубець Л.П., Дідиченко М.А. у відпустках, справу №910/13234/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючої судді Жук Г.А., суддів Дикунської С.Я., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.10.2019 справу №910/13234/18 за апеляційною скаргою ТОВ "Піллар" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.06.2019 прийнято до провадження у визначеному вище складі колегії суддів.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.10.2019 у справі №910/13234/18 оголошено перерву до 04.11.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.11.2019 апеляційне провадження у справі №910/13234/18 за апеляційною скаргою ТОВ "Піллар" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.06.2019 зупинено до набрання законної сили судового рішення у справі №910/11906/18.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.12.2019 касаційну скаргу ПрАТ "Квазар" задоволено, ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 04.11.2019 у справі №910/13234/18 скасовано. Матеріали справи №910/13234/18 передано до апеляційного господарського суду для продовження розгляду.

15.01.2020 матеріали справи №910/13234/18 супровідним листом від 20.12.2019 №25.2-16/910/13234/18/1133/2019 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду №09.1-07/12/20 від 15.01.2020, у зв`язку із звільненням головуючої судді (судді-доповідача) Жук Г.А. з посади судді Північного апеляційного господарського суду у відставку, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №910/13234/18.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.01.2020, для розгляду апеляційної скарги у цій справі визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуюча суддя - Зубець Л.П. (суддя - доповідач), судді Мартюк А.І., Калатай Н.Ф.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2020 прийнято справу №910/13234/18 за апеляційною скаргою ТОВ "Піллар" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.06.2019 до провадження у визначеному вище складі колегії суддів. Поновлено апеляційне провадження у цій справі та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 03.03.2020.

03.03.2020 через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшли додаткові пояснення до апеляційної скарги, в яких останній зазначає, що в матеріалах справи містяться листи позивача та ПрАТ "Кріпта", якими підтверджено перехід прав кредитора (орендодавця) за договором №1а від 28.07.1995 саме до ПрАТ "Кріпта".

Крім того, під час розгляду судової справи №910/15888/17, ПрАТ "Квазар" стверджував, що йому не належить майно, що орендоване ТОВ "Піллар". Отже, на думку скаржника, власником орендованих приміщень є ПрАТ "Кріпта", а тому ПрАТ "Квазар" не є належним позивачем у цій справі та не має права вимагати оплати йому орендних платежів.

У зв`язку з перебуванням судді Мартюк А.І., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.03.2020, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуюча суддя - Зубець Л.П. (суддя - доповідач), судді Калатай Н.Ф., Алданова С.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2020 прийнято справу №910/13234/18 за апеляційною скаргою ТОВ "Піллар" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.06.2019 до провадження у визначеному вище складі колегії суддів.

Відповідно до ст. 216 ГПК України в судовому засіданні 03.03.2020 оголошено протокольно перерву до 31.03.2020.

Згідно Указу Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року "Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19: 1, на всій території України установлено карантин.

З метою недопущення розповсюдження гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, для убезпечення від ризику життя та здоров`я людей, зокрема представників учасників справи та працівників суду, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.03.2020 повідомлено учасників апеляційного провадження про зняття з розгляду справи №910/13234/18, призначеної на 31.03.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.04.2020 справу №910/13234/18 призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 26.05.2020.

21.05.2020 через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшли пояснення, в яких зазначено, що підставою набуття права власності на об`єкт оренди є саме розподільчий баланс, затверджений 29.01.2018 позивачем, а отже враховуючи цей факт, повідомлення позивачем та ПрАТ "Кріпта" щодо зміни власника орендованих приміщень, відповідач вважає, що ПрАТ "Квазар" не мав права вимагати сплати йому орендованих платежів, оскільки не був власником орендованих приміщень за договором №1а від 28.07.1995.

Відповідно до ст. 216 ГПК України в судовому засіданні 26.05.2020 оголошено протокольно перерву до 30.06.2020.

30.06.2020 через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, обґрунтоване неможливістю останнього бути присутнім під час розгляду цієї справи, у зв`язку з необхідністю перебування повноважного представника на обсервації.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.06.2020 клопотання відповідача про відкладення розгляду справи задоволено частково, оголошено перерву в судовому засіданні до 14.07.2020.

06.07.2020 через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшли пояснення щодо взаємопов`язаності судових справ №910/11906/18 та №910/13234/18, в яких позивач зазначає, що вказані справи не є взаємопов`язаними, оскільки в них різний предмет доказування.

У судове засідання 14.07.2020 з`явилися представники сторін.

Представник відповідача у судовому засіданні 14.07.2020 заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з переглядом Верховним Судом у складі Касаційного господарського суду справи №910/11906/18. Представник позивача заперечував, з огляду на те, що справа №910/11906/18 та справа №910/13234/18 не є взаємопов`язаними.

Колегія суддів заслухавши думку присутніх представників сторін щодо клопотання про відкладення розгляду справи вирішила відмовити в його задоволенні, оскільки вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними у ній матеріалами.

Так, у судовому засіданні 14.07.2020 представник відповідача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив суд рішення в оскаржуваній частині скасувати та прийняти в цій частині нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник позивача підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, просив суд рішення Господарського суду міста Києва від 26.06.2019 у справі №910/13234/18 залишити без змін.

Згідно із ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У судовому засіданні 14.07.2020 оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено місцевим господарським судом та перевірено судом апеляційної інстанції, 28.07.1995 між Відкритим акціонерним товариством "Квазар", яке змінило своє найменування на Приватне акціонерне товариство "Квазар" (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Піллар Лтд", правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Піллар" (замовник) укладено Договір №1а про виконання робіт та надання послуг (надалі - Договір), відповідно до умов якого виконавець передає в орендне користування об`єкти відповідно до Додатка №1 для організації замовником ділянки з виробництва монокристалічного кремнію; виконавець виконує роботи, надає замовнику всі види енергоносіїв та зв`язку відповідно до Додатку №2 та гарантує безперебійне забезпечення всіма видами енергоносіїв; замовник передає, а виконавець приймає під охорону об`єкти відповідно до Додатку №4; виконавець здає в оренду обладнання відповідно до Додатку №5.

Відповідно до п. 1.7 Договору строк його дії встановлено з 15.07.1995 по 31.12.2005.

Додатковою угодою №20/3 від 20.03.2008 строк дії договору було продовжено до 31.12.2019.

Згідно з п. 4.3 Договору плата за послуги, які надаються виконавцем, замовник зобов`язаний перераховувати на розрахунковий рахунок виконавця до 10 числа поточного місяця за попередній місяць за платіжними документами, оформленими виконавцем до 5 числа.

Відповідно до п. 3.1 Додатку №1 до Договору замовник сплачує виконавцю щомісячну плату відповідно до розрахунку по інвентаризаційної відомості. Орендна плата, розрахована в доларах США, стягується в національній валюті України по курсу НБУ на початок розрахункового місяця.

При зміні величини загальної площі орендованих нежилих приміщень орендна плата перераховується відповідно до п. 3.1 Договору, що повинно бути відображено в укладеній сторонами додатковій угоді (п. 3.2 Додатку №1 до Договору).

Додатком №2 до Договору 1а від 28.07.1995 (Енергозбереження та зв`язок) сторони погодили, що відповідач споживає послуги з теплоенергії, водопостачання, водовідведення, телефон, телефакс, радіо.

При визначення кількості використаних енергоносіїв замовник і виконавець користуються лічильниками, а при їх відсутності розрахунок проводиться в наступному порядку: за електроенергію - відповідно до встановленої потужності; за теплоенергію - відповідно до методики; за воду - відповідно до кількості співробітників замовника і паспортних даних установок; всі інші види енергоносіїв та зв`язок - відповідно до розрахункової калькуляції (п. 4 розділу 2 Додатку №2 до Договору).

В подальшому між сторонами були укладені Додаткові угоди до Договору.

Зокрема, відповідно до Додаткової угоди №210/511 від 01.03.2016 орендна плата за приміщення площею 102,0 кв.м. у головному корпусі на першому поверсі становить 4 284, 00 грн (разом з ПДВ).

Відповідно до Додаткової угоди №78/511 від 03.05.2017 орендна плата за інші приміщення, перелік яких наведений в Інвентаризаційній відомості станом на 03.05.2017, становить 738 744, 06 грн.

Таким чином, загальний розмір місячної орендної плати відповідно до умов Договору становить 743 028, 06 грн.

Відповідно до Додаткової угоди від 26.02.1996 плата за послуги, які надаються виконавцем відповідно до пп. 1.1 - 1.5 цього договору (тобто, оренда приміщень, послуги енергоносіїв та зв`язку, послуги охорони, оренда обладнання), сплачуються виконавцем до 15 числа поточного місяця за попередній.

Спір у цій справі виник у зв`язку з несплатою відповідачем орендної плати та плати за надання інших послуг, передбаченими умовами Договору №1а від 28.07.1995, які нараховані за період з 01.04.2018 по 31.08.2018.

Суд першої інстанції враховуючи положення норм чинного законодавства України, приймаючи до уваги вставлені фактичні обставини справи, керуючись принципами розумності та справедливості, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Здійснивши перевірку правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає правомірними висновки суду першої інстанції щодо часткового задоволення вимог позивача, а твердження скаржника вважає безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 173 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати: з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно із ч. 2 ст. 180 ГК України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Застосування господарських санкцій до суб`єкта, який порушив зобов`язання, не звільняє цього суб`єкта від обов`язку виконати зобов`язання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобов`язання. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно із ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частин 1, 5 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення.

Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (ст. 765 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до умов Договору відповідач зобов`язався сплачувати орендну плату, а також інші платежі, передбачені умовами договору, зокрема, оренда обладнання, електропостачання, вивіз сміття, водопостачання, водовідведення, та інші (відповідно до Додатку №2 до Договору).

Позивачем долучено до позовної заяви копію Акту №3/0418 від 30.04.2018 за квітень 2018 року на суму 884 337, 86 грн, з яких 743 028, 06 грн орендної плати та 141 309, 80 грн плати за інші послуги, передбачені умовами Договору (оренда обладнання, електропостачання, вивіз сміття, водопостачання, водовідведення, тощо).

Вказаний акт підписаний представниками позивача і відповідача та скріплений печатками юридичних осіб сторін.

Також, позивачем долучено до позовної заяви копію Акту №3/0518 від 31.05.2018 за травень 2018 року на суму 825 247, 92 грн, з яких 743 028, 06 грн орендної плати та 82 219, 86 грн плати за інші послуги, передбачені умовами Договору (оренда обладнання, електропостачання, вивіз сміття, водопостачання, водовідведення, тощо). Вказаний акт підписаний представниками позивача і відповідача та скріплений печатками юридичних осіб сторін.

Крім того, позивачем долучено до позовної заяви:

- копію Акту №3/0618 від 30.06.2018 за червень 2018 року на суму 803 823, 20 грн, з яких 743 028, 06 грн орендної плати та 60 795, 14 грн плати за інші послуги, передбачені умовами Договору (оренда обладнання, електропостачання, вивіз сміття, водопостачання, водовідведення, тощо);

- копію Акту №3/0718 від 31.07.2018 за липень 2018 року на суму 775 510, 38 грн, з яких 743 028, 06 грн орендної плати та 32 482, 32 грн плати за інші послуги, передбачені умовами Договору (оренда обладнання, електропостачання, вивіз сміття, водопостачання, водовідведення, тощо);

- копію Акту №3/0818 від 31.08.2018 за серпень 2018 року на суму 767 397, 40 грн, з яких 743 028, 06 грн орендної плати та 24 369, 34 грн плати за інші послуги, передбачені умовами Договору (оренда обладнання, електропостачання, вивіз сміття, водопостачання, водовідведення, тощо).

Вказані акти (за червень, липень та серпень 2018 року) не підписані представником відповідача та не містять відбитку печатки ТОВ "Піллар". Водночас, апеляційним господарським судом встановлено, що розмір місячної орендної плати погоджений сторонами умовами Договору, що становить 743 028, 06 грн на місяць.

При цьому, матеріали справи не містять доказів повернення відповідачем з оренди приміщень/частини приміщень, відповідачем не заперечується факт перебування його в орендованих приміщеннях у спірному періоді (квітень - серпень 2018 року).

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що оскільки відповідач фактично займав приміщення у спірному періоді, орендовані ним на умовах Договору №1а від 28.07.1995, він зобов`язаний сплатити орендну плату у розмірі, визначеному умовами вказаного договору, тобто 743 028, 06 грн на місяць, що разом за період з червня по серпень 2018 року становить 2 229 084, 18 грн.

Отже, суд першої інстанції правомірного дійшов висновку про те, що розмір орендної плати, нарахованої за період з квітня 2018 року по серпень 2018 року, яка підлягала сплаті відповідачем, становить 3 715 140, 30 грн.

При цьому матеріали справи не містять доказів того, що під час розгляду судом першої інстанції даної справи, відповідачем було висловлено будь-яких заперечень щодо розміру орендної плати, яка вказана в актах за спірний період.

Що стосується вартості інших послуг, передбачених умовами Договору, які надаються позивачем, та вартість яких вказана позивачем в актах за червень 2018 року - серпень 2018 року, суд зазначає наступне.

Так, як встановлено судом апеляційної інстанції, акти за вказаний вище період не підписані представником відповідача та не містять відбитку печатки ТОВ "Піллар".

Водночас, з огляду на те, що позивачем долучено до матеріалів справи докази їх вручення відповідачу, а відповідачем не надано доказів щодо висловлення мотивованої відмови від їх підписання, місцевий господарський суд, з яким погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, дійшов обгрунтованого висновку, що послуги та їх вартість, які зазначені позивачем в актах за червень 2018 року - серпень 2018 року, є прийнятими відповідачем.

При цьому, під час розгляду справи відповідачем не було надано жодних заперечень (в тому числі, у заявах по суті справи, які містяться в матеріалах справи) щодо неотримання ним тих послуг, які вказані позивачем в актах за червень 2018 року - серпень 2018 року, а також щодо їх розміру та вартості.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що за період з червня 2018 по серпень 2018 року відповідачу були надані послуги (оренда обладнання, електропостачання, вивіз сміття, водопостачання, водовідведення, тощо) на суму 117 646, 80 грн.

Отже, загальна вартість послуг, наданих відповідачу відповідно до умов Договору за період з квітня 2018 року по серпень 2018 року, становить 341 176, 46 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Вдповідно до Додаткової угоди від 26.02.1996 плата за послуги, які надаються виконавцем відповідно до п.п. 1.1 - 1.5 цього договору (тобто, оренда приміщень, послуги енергоносіїв та зв`язку, послуги охорони, оренда обладнання), сплачуються виконавцем до 15 числа поточного місяця за попередній.

Таким чином, відповідач повинен був здійснити оплату за Актом №3/0418 від 30.04.2018 у строк до 15 травня 2018 року, за Актом №3/0518 від 31.05.2018 - у строк до 15.06.2018, за Актом №3/0618 від 30.06.2018 - у строк до 15.07.2018, за Актом №3/0718 від 31.07.2018 - у строк до 15.08.2018, за Актом №3/0818 від 31.08.2018 - у строк до 15.09.2018.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що 29.01.2018 відбулись позачергові загальні збори акціонерів ПрАТ "Квазар", на яких було прийнято рішення про затвердження розподільчого балансу між ПрАТ "Квазар" та ПрАТ "Кріпта" (утворене шляхом виділення).

Листом вих. №13 від 05.03.2018 Приватне акціонерне товариство "Кріпта" повідомило відповідача про те, що з 01.03.2018 правонаступником ПрАТ "Квазар" щодо оренди приміщень і наданню послуг є ПрАТ "Кріпта".

При цьому, ПрАТ "Кріпта" до вказаного листа було долучено проект договору оренди приміщень, які займає відповідач відповідно до умов Договору №1а від 28.07.1995.

Доказів підписання відповідачем вказаного проекту договору (безпосередньо між відповідачем та ПрАТ "Кріпта") матеріали справи не містять.

Листом вих. №246/А від 20.06.2018 позивач повідомив відповідача про тимчасове зупинення банківських операцій на поточних рахунках позивача та просив відповідача тимчасово не сплачувати грошові кошти.

Листом вих. №256/А від 27.06.2018 позивач просив відповідача проводити оплату заборгованості з 27.06.2018 шляхом перерахування грошових кошів на поточний рахунок повіреної особи - Приватного акціонерного товариства "Кріпта".

Листом вих. №146 від 30.07.2018 відповідач повідомив позивача про те, він згоден здійснювати орендні та інші платежі на розрахунковий рахунок ПрАТ "Кріпта".

02.08.2018 відповідач сплатив на рахунок ПрАТ "Кріпта" грошові кошти у сумі 100 000, 00 грн (призначення платежу - часткова оплата за оренду приміщень за квітень 2018 року за Договором №1а від 28.07.1995 для Приватного акціонерного товариства "Квазар").

Таким чином, оскільки загальна сума грошових коштів, яка підлягала сплаті відповідачем за Договором №1а від 28.07.1995 за період з квітня 2018 року по серпень 2018 року (орендна плата та інші платежі) становить 4 056 316, 76 грн, тоді як станом на дату звернення позивача з даним позовом до суду відповідачем було сплачено орендну плату у розмірі 100 000, 00 грн, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що у відповідача виникла заборгованість за Договором №1а від 28.07.1995 за спірний період у розмірі 3 956 316, 76 грн.

Водночас, колегією суддів встановлено, що 31.10.2018 (тобто, після звернення позивача з даним позовом до суду першої інстанції та відкриття провадження у справі) відповідачем були сплачені грошові кошти у розмірі 10 000, 00 грн (призначення платежу - часткова оплата за оренду за квітень 2018 року за Договором №1а від 28.07.1995).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Враховуючи відсутність предмету спору в частині орендної плати у розмірі 10 000, 00 грн, в цій частині він припинився після звернення позивача з даним позовом до суду першої інстанції та відкриття провадження у справі, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про закриття провадження у справі в частині позовних вимог ПрАТ "Квазар" про стягнення з ТОВ "Піллар" частини суми основного боргу у розмірі 10 000, 00 грн.

Доказів сплати відповідачем грошових коштів у розмірі 3 946 316, 76 грн станом на дату розгляду справи у суді першої інстанції відповідачем не надано.

Що стосується тверджень відповідача про те, що ПрАТ "Квазар" передало за розподільчим балансом орендоване майно новоствореній в результаті виділу юридичній особі - Приватному акціонерному товариству "Кріпта", у зв`язку з чим не може виступати позивачем у даній справі, апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до інформації з Єдиного держаного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ПрАТ "Кріпта" є юридичною особою, дата запису в реєстрі - 31.01.2018, є правонаступником ПрАТ "Квазар", утворене шляхом виділу.

Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЦК України виділом є перехід за розподільчим балансом частини майна, прав та обов`язків юридичної особи до однієї або кількох створюваних нових юридичних осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 109 ЦК України після прийняття рішення про виділ учасники юридичної особи або орган, що прийняв рішення про виділ, складають та затверджують розподільчий баланс.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" у разі виділу юридичних осіб здійснюється державна реєстрація юридичних осіб, утворених у результаті виділу, та державна реєстрація змін до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі, про юридичну особу, з якої здійснено виділ, щодо юридичної особи - правонаступника. Виділ вважається завершеним з дати державної реєстрації змін до відомостей, що містяться у Єдиному державному реєстрі, про юридичну особу, з якої здійснено виділ, щодо юридичної особи - правонаступника.

Згідно з ч. 1 ст. 80 Закону України "Про акціонерні товариства" злиття, приєднання, поділ, виділ та перетворення акціонерного товариства здійснюються за рішенням загальних зборів, а у випадках, передбачених законом, - за рішенням суду або відповідних органів влади.

Виділ акціонерного товариства вважається завершеним з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про створення акціонерного товариства, що виділилося (ч. 6 ст. 80 Закону України "Про акціонерні товариства").

Відповідно до ч. 1 ст. 86 Закону України "Про акціонерні товариства" виділом акціонерного товариства визнається створення одного чи кількох акціонерних товариств із передачею йому (їм) згідно з розподільним балансом частини майна, прав та обов`язків акціонерного товариства, з якого здійснюється виділ, без припинення такого акціонерного товариства.

З матеріалів справи апеляційним господарським судом встановлено, що рішенням позачергових Загальних зборів акціонерів ПрАТ "Квазар" від 29.01.2018 (Протокол позачергових загальних зборів акціонерів від 29.01.2018) вирішено затвердити розподільчий баланс між ПрАТ "Квазар" та ПрАТ "Кріпта" у зв`язку з виділом останнього.

Як вбачається з Додатків №1 та №2 до розподільчого балансу, майно, яке є об`єктом оренди за Договором №1а від 28.07.1995, було включено до основних засобів новоствореної юридичної особи - ПрАТ "Кріпта".

Відповідно до ч. 1 ст. 770 ЦК України у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов`язки наймодавця.

Згідно з ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Колегія суддів зазначає, що з наявних в матеріалах справи відомостей з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно не вбачається здійснення державної реєстрації прав власності на об`єкти, які є об`єктом оренди за Договором №1а від 28.07.1995, за ПрАТ "Кріпта".

Враховуючи викладені обставини, суд першої інстанції правомірно визнав необґрунтованими твердження відповідача про те, що ПрАТ "Квазар" не є належним позивачем у даній справі так як право власності на майно, яке є об`єктом оренди за Договором №1а від 28.07.1995, перейшло до новоствореної юридичної особи - ПрАТ "Кріпта", оскільки матеріали справи не містять доказів реєстрації права власності на майно, що є об`єктом оренди за вказаним договором оренди, за ПрАТ "Кріпта".

Відповідно до ч. 2 ст. 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що право не виконувати зобов`язання на користь первісного кредитора до моменту надання боржнику доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні ч. 2 ст. 517 ЦК України - не передбачено.

Як зазначає відповідач, на підставі ст. 517 ЦК України подальші орендні платежі на користь ПрАТ "Кріпта" були призупинені, оскільки йому не було надано доказів переходу прав у зобов`язанні зі сплати орендних та інших платежів за Договором №1а від 28.07.1995.

Апеляційний господарський суд вважає вказані твердження відповідача необґрунтованими, оскільки норми вказаної статті не позбавляють відповідача від обов`язку здійснювати платежі на користь первісного кредитора.

Відтак, колегія суддів обгрунтованим вважає висновок місцевого господарського суду, що наявність та розмір заборгованості ТОВ "Піллар" за Договором №1а від 28.07.1995 у сумі 3 946 316, 76 грн підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не спростовані, у зв`язку з чим позовні вимоги ПрАТ "Квазар" в частині стягнення з ТОВ "Піллар" суми основного боргу у розмірі 3 956 316, 76 грн підлягають частковому задоволенню у розмірі 3 946 316, 76 грн.

При цьому суд першої інстанції правомірно закрив провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з ТОВ "Піллар" частини суми основного боргу у розмірі 10 000, 00 грн, у зв`язку зі сплатою вказаної суми грошових коштів відповідачем після відкриття провадження у справі.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 2 186 69, 46 грн, нараховану за прострочення сплати відповідачем орендних та інших платежів, передбачених умовами Договору №1а від 28.07.1995, за квітень - липень 2018 року.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

Згідно з статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 4.5 Договору №1а від 28.07.1995 за несвоєчасну оплату орендної плати замовник сплачує пеню у розмірі 0% за перший тиждень прострочення; з восьмого дня - 0,2% від суми несплати за кожний день прострочення протягом 90 днів. За несвоєчасне внесення плати за енергоносії штрафні санкції накладаються відповідно до існуючого на даний момент в Україні положення по штрафним санкціям за заборгованість по енергоносіям.

Відповідно до п. 2 розділу 3 Додатку №2 до Договору №1а від 28.07.1995 оплата за використані замовником енергоносії повинна бути здійснена до 15 числа наступного місяця. У випадку неоплати платіжного документа протягом 5 днів за кожний день прострочення на замовника накладається штраф у розмірі подвійної облікової ставки НБУ (ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань").

Вказаний у п. 2 розділу 3 Додатку №2 до Договору №1а від 28.07.1995 штраф за своєю правовою природою є пенею, так як нараховується за кожний день прострочення виконання зобов`язання.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені (долучений до позовної заяви), колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про його необґрунтованість з огляду на таке.

Так, як було зазначено вище листом вих. №246/А від 20.06.2018 позивач повідомив відповідача про тимчасове зупинення банківських операцій на поточних рахунках позивача та просив відповідача тимчасово не сплачувати грошові кошти.

Листом вих. №256/А від 27.06.2018 позивач просив відповідача проводити оплату заборгованості з 27.06.2018 шляхом перерахування грошових кошів на поточний рахунок повіреної особи - ПрАТ "Кріпта".

За таких обставин, враховуючи звернення кредитора до боржника з проханням не здійснювати платежі у період з 20.06.2018 до 27.06.2018, колегія суддів не вбачає підстав для застосування до боржника (відповідача) відповідальності у вигляді пені за прострочення сплати платежів за вказаний період.

При цьому, як вбачається з п. 4.5 Договору №а від 28.07.1995 замовник сплачує пеню у розмірі 0% за перший тиждень прострочення; з восьмого дня - 0,2% від суми несплати за кожний день прострочення протягом 90 днів.

Тобто, нарахування пені за прострочення сплати орендних платежів обмежується 90 днями, починаючи з 8-го дня прострочення.

Позивачем не було дотримано вказаних обставин при нарахуванні пені за прострочення сплати відповідачем орендної плати та інших платежів за Договором №1а від 28.07.1995.

За таких обставин, суд першої інстанції здійснив власний розрахунок пені, який перевірений апеляційним господарським судом, відповідно до якого обґрунтованим розміром пені є 1 916 18, 44 грн, у зв`язку з чим позовні вимоги ПрАТ "Квазар" в частині стягнення з ТОВ "Піллар" пені у розмірі 2 186 69, 46 грн. підлягають частковому задоволенню у розмірі 1 916 18, 44 грн.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 201 79, 59 грн, нарахованих за прострочення сплати відповідачем орендних та інших платежів, передбачених умовами Договору №1а від 28.07.1995, за квітень - липень 2018 року.

Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку в його необґрунтованості, так як вже було зазначено, враховуючи звернення кредитора до боржника з проханням не здійснювати платежі у період з 20.06.2018 до 27.06.2018, підстав для нарахування 3% річних за вказаний період не вбачається.

За таких обставин, суд першої інстанції здійснив власний розрахунок 3% річних, який перевірений апеляційним господарським судом, відповідно до якого обґрунтованим розміром 3% річних, що підлягають стягненню з відповідача, є 191 95, 98 грн, у зв`язку з чим позовні вимоги ПрАТ "Квазар" в частині стягнення з ТОВ "Піллар" 3% річних у розмірі 201 79, 59 грн підлягають частковому задоволенню у розмірі 191 95, 98 грн.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової визначеності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. рішення Суду у справах Христов проти України, №. 24465/04, від 19.02.2009, Пономарьов проти України, №.3236/03, від 03.04.2008).

Даний принцип тісно пов`язаний з приписами ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що ТОВ "Піллар" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до ПрАТ "Квазар" про визнання недійсним вчиненого ПрАТ "Квазар" одностороннього правочину, оформленого повідомленням від 31.08.2018 №327/А про розірвання Договору №1а від 28.07.1995, укладеного між позивачем та відповідачем (справа №910/11906/18).

ПрАТ "Квазар" подано зустрічний позов у справі №910/11906/18 до ТОВ "Піллар", в якому відповідач, посилаючись на доводи щодо наявності простроченого зобов`язання наймача по оплаті платежів за три місяці, припинення правовідносин сторін з 01.09.2018 у зв`язку з розірвання договору з моменту отримання листа за вих.№ 327/А від 31.08.2018, заявив вимогу зобов`язати ТОВ "Піллар" повернути ПАТ "Квазар" орендовані згідно договору №1а від 27.07.1995 про виконання робіт і надання послуг нежитлові приміщення, загальною площею 20 010,60 кв.м. шляхом підписання Акту приймання-передачі майна.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 02.06.2020 апеляційну скаргу ПрАТ "Квазар" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2019 у справі №910/11906/18 задоволено частково. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2019 у справі №910/11906/18 скасовано та прийняти нове рішення, яким у задоволенні первісних та зустрічних позовних вимог відмовлено повністю. Вказане судове рішення апеляційного господарського суду відповідно до положень ст. 284 ГПК України набрало законної сили з дня його прийняття.

Суд апеляційної інстанції у своїй мотивувальній частині зазначив наступне:

"…колегія суддів визнає обґрунтованими посилання скаржника на хибність висновків суду першої інстанції про те, що відмова в оплаті орендних платежів є "розумною обачністю" боржника оскільки: матеріали справи не містять доказів сплати орендних платежів за відповідний період на користь іншого кредитора, те, що листом №146 від 30.07.2018 орендар погодив сплату заборгованості відповідно до нових банківських реквізитів ПрАТ "Квазар" (на розрахунковий рахунок повіреної особи ПрАТ "Кріпта", яка діє на підставі договору доручення), та те, що здійснив часткову оплату за платіжним дорученням №5043 від 02.08.2018 р. з призначенням платежу "для ПрАТ "Квазар" за договором №1а від 28.07.1995, акт №3/0418 від 30.04.2018" ТОВ "Пілар".

Підписані ПрАТ "Квазар", як виконавцем та ТОВ "Піллар", як замовником акти наданих послуг №3/0418 від 30.04.2018 та №3/0518 від 31.05.2015 свідчать про прийняття орендарем виконання договору саме зі сторони ПрАТ "Квазар".

Твердження ТОВ "Піллар" про те, що воно не припускалося невнесення плати за Договором №1а протягом трьох місяців поспіль є безпідставними та спростовуються наявними у матеріалах справи доказами. На факт невнесення орендних платежів протягом трьох місяців (травень, червень та липень 2018 року) також звернув увагу Верховний Суд у даній справі.

….Враховуючи вказане, а також те, що у листах ПрАТ "Квазар" відсутня інформація про факт передачі права власності ПрАТ "Кріпта" на орендовані ТОВ "Піллар" приміщення, колегія суддів зазначає про безпідставність тверджень ТОВ "Піллар" про те, що ПрАТ "Квазар" підтверджувало зміну власника орендованих приміщень з ПрАТ "Квазар" на ПрАТ "Кріпта" та перехід прав та обов`язків наймодавця за Договором №1а. Не надання ПрАТ "Квазар" на вимогу ТОВ "Піллар" розподільчого балансу не спростовує того, що на момент підписання актів №3/0418 та №3/0518, а також направлення для підписання Актів №3/0618 та №3/0718 саме ПрАТ "Квазар" залишалось кредитором за договором №1а. При цьому, ч. 2 ст. 517 ЦК України надає боржнику право не виконувати свого обв`язку саме на користь нового кредитора до надання доказів переходу до нього прав у зобов`язанні, що в свою чергу також спростовує твердження ТОВ ТОВ "Піллар" про те, що недобросовісна поведінка ПрАТ "Квазар" (а не відмова ТОВ "Піллар" сплачувати платежі за Договором №1а) призвела до штучного створення підстав для розірвання Договору №1а.

….З огляду на положення абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, а також встановлені у постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2019 р. у справі №910/15888/17 обставини того, що станом на 27.09.2018 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за адресою вул. Північно-Сирецька, 1-3 не було зазначено інформації про реєстрацію за ПрАТ "Кріпта" права власності на передане ПрАТ "Квазар" в оренду ТОВ "Піллар" майно, колегія суддів зазначає про те, що висловлена в процесі розгляду справи №910/15888/17 за позовом ПАТ "Сбербанк" позиція ПрАТ "Квазар" про те, що майно (зокрема, і те, яке перебуває в оренді ТОВ "Піллар") йому не належить, свідчить виключно про недобросовісну поведінку вказаної сторони у процесі розгляду іншої справи (учасником якої ТОВ "Плілар" не було) та спростовується наявними у даній справі доказами і встановленими у межах розгляду справи №910/15888/17 обставинами.

Вказаним також спростовується твердження ТОВ "Піллар" про те, що ПрАТ "Квазар" внаслідок зміни власника об`єкта оренди не є належною стороною за Договором №1а та те, що на момент вчинення правочину щодо одностороннього розірвання Договору №1а ПрАТ "Квазар" не було власником орендованого майна".

Отже, враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції врахував ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором, взяв до уваги, що останній не виконав умови Договору, щодо сплати орендних платежів за спірний період, а відтак на підставі наведених вище норм, встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань в частині повної оплати коштів за Договором порушило право позивача на отримання прибутку за надання в оренду приміщень.

Згідно з ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Зазначена правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.02.2018 у справі №910/947/17.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 26.06.2019 у справі №910/13234/18 прийнято з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим оскаржуване рішення має бути залишеним без змін, а апеляційна скарга ТОВ "Піллар" - без задоволення.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, з огляду на відмову в задоволенні апеляційної скарги, на підставі статті 129 ГПК України, покладаються на скаржника (ТОВ "Піллар").

Керуючись ст.ст. 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Піллар" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.06.2019 у справі №910/13234/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.06.2019 у справі №910/13234/18 залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Товариством з обмеженою відповідальністю "Піллар".

4. Матеріали справи №910/13234/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено - 17.07.2020.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді С.О. Алданова

Н.Ф. Калатай