ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.07.2020м. ДніпроСправа № 904/2205/20

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Бєлік В.Г. без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами, в порядку ч. 5 ст. 252 ГПК України, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу:

за позовом Акціонерного товариства "ЗАПОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ФЕРОСПЛАВІВ", м. Запоріжжя

до Акціонерного товариства "Українська залізниця", м Київ в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро

про стягнення збитків у розмірі 5 444,63 грн.

ПРОЦЕДУРА:

Публічне акціонерне товариство "Запорізький металургійний комбінат "Акціонерне товариство "ЗАПОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ФЕРОСПЛАВІВ" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення збитків у розмірі 5 444,63 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що під час перевезення відповідачем вантажу відбулась його часткова втрата, що підтверджується комерційним актом № 460005/1460 від 27.10.2019 року, в якому зафіксовано ознаки несохоронного перевезення, такі як порушення маркування, виїмки та недостача.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 04.05.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

В силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006 року у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення (частина 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд, -

ПОЗИЦІЇ СТОРІН:

Позиція позивача, викладена у позовній заяві

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що під час перевезення відповідачем вантажу відбулась його часткова втрата, що підтверджується комерційним актом № 460005/1460 від 27.10.2019 року, в якому зафіксовано ознаки неохоронного перевезення, такі як порушення маркування, виїмки та недостача.

Позивач ґрунтує свої вимоги на нормах статей 224, 225, 307, 317 Господарського кодексу України та статей 909, 924 Цивільного кодексу України.

На підтвердження своїх вимог надає такі докази:

- оригінал відомості-розрахунку № 263/19 (скорегована) вартості недостачі вантажу;

- оригінал залізничної накладної № 45189123;

- оригінал комерційного акту № 460005/1460 від 27.10.2019 року;

- копія рахунку-фактури № 92893892 від 22.10.2019 року;

- копія рахунку-корегування № 92978344 від 06.12.2019 року;

- копія платіжного доручення № 341347 від 06.12.2019 року;

- копія договору поставки № 03-11/18 від 01.03.2018 року;

- копія додаткової угоди № 18 від 07.02.2019 року до договору поставки № 03-11/18 від 01.03.2018 року;

- копія специфікації № 12 від 01.02.2019 року.

Позиція відповідача, викладена у відзиві

У відзиві, що надійшов до канцелярії Господарського суду Дніпропетровської облсті 01.06.2020 року, відповідач вказав про незгоду із заявленими вимогами та зазначає, що передача права на пред`явлення претензій і позовів засвідчується переуступнимпідписом на документі (накладній, вантажній, багажній квитанції), Прете, в залізничній накладній, що доданий до справи, переуступний підпис відсутній, а у позивача відсутнє суб`єктивне право на предмет спору, оскільки за дани х обставин право на пред`явлення позову має ПрАТ «ЮЖКОКС».

Крім того, відповідач зазначає, що позивач, обчислюючи масу нестачі вантажу, допустив помилку, оскільки у графі 7 залізничної накладної зазначено «Вантаж вологий» «Вантаж у вологому стані», при цьому у п.27 Правил видачі вантажів зазначено, що привидачі вантажів, маса яких унаслідок властивостей зменшуэться при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 2% маси, зазначеної в перевізних документах: вантажі рідкі або здані до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані. Таким чином, вартість нестачі вантажуповинностановить 3 126,70 грн., а не 5 444,63 грн..

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУТЬ

Предметом доказування у справі є наступні обставини:

- укладення між Акціонерним товариством «Запорізький завод феросплавів» та Приватним акціонерним товариством «Евраз южкокс» договору поставки № 03-11/18 від 01.03.2018 року;

- здійснення на адресу позивача поставки товару згідно залізничної накладної № 45189123;

- здійснення позивачем оплати поставленого товару;

- факт понесення позивачем збитків заподіяних відповідачем;

- протиправність дій відповідача;

- розмір збитків та причинний зв`язок між протиправними діями (бездіяльністю) відповідача і заподіяною шкодою;

- наявність підстав для відшкодування позивачу збитків, заподіяних відповідачем.

Між Акціонерним товариством "Запорізький завод феросплавів" (далі - покупець, позивач) та Приватним акціонерним товариством "Евраз южкокс" (далі - постачальник) укладено договір постачання № 03-11/18 від 01.03.2018 року (далі договір).

Відповідно до п.1.1. договору, постачальник зобов`язується поставити продукцію коксохімічного виробництва (даліі - товар) на умовах цього договору, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар на умовах цього договору (п. 1.1. договору).

Згідно п.2.1. договору, постачальник зобов`язується зробити поставки товару вказаному у Специфікаціях, на умовах СРТ станція Запоріжжя-Ліве Придніпровська залізниця (згідно міжнародних правил ІНКОТЕРМС-2010), якщо інші умови поставки не обуовленні Специфікаціями до цього договору.

Пунктом 3.1. договору встановлено, що ціна товару за одиницю визначаеться у Специфікаціях до цього договору.

Вартість відвантаженого товару у специфікації визначається в національній валюті України з урахуванням податків та зборів, визначених діючим законодавством України. Оплата товару здійснюється в національній валюті України, по курсу НБУ на дату оплати. У випаду погашення простроченої заборгованості, постачальник зобов`язується протягом 2-х робочих днів відновити поставку товару на умовах, обумовлених сторонами в специфікації до договору, поставка по якій була призупинена постачальником (п.3.5. договору).

На підставі п.3.6. договору, покупець здійснює оплату поставленого товару шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника, протягом 30-ти календарних днів з дати прибуття товару на станцію покупця, але не раніше 5 банківських днів з дати отримання оригіналів первинних документів від постачальника.

Відповідно до договору сторонами було укладено Специфікацію № 12 від 01.02.2019 року, згідно якої постачальник зобовязуєтьсяпоставити, а покупець прийняти і оплатити товар (горішок коксовий 10-25 мм), у кількості 800 т. на загальну суму 7 749 715,20 грн. з ПДВ, на умовах поставки СРТ - станція Запоріжжя-Ліве в період з 01.02.2019 року по 28.02.2019 року.

Вантажовідправником відповідно до Специфікації виступало Приватне акціонерне товариство "Евраз южкокс", з залізничної станції Запоріжжя-Кам`янське.

Вантаж прибув у рухомому складі у вагонах: №№ 52797610, 56533870.

Вагон № 56533870, який прибув по залізничній накладній № 45189123 був виданий вантажоотримувачу АТ «Запорізький завод феросплавів» відповідно до ст. 52 Статуту залізниць України зі складанням комерційного акта № 460005/1460 від 27.10.2019 року, в якому зафіксовано ознаки неохоронного перевезення, такі як порушення маркування, виїмки та нестача.

У даному комерційному акті зазначається, що згідно документу у вагоні значиться вага: тара 22 200 кг, нетто 43 750 кг, а фактично виявилось вага: брутто 64 700кг, тара з документу 22 200кг, нетто 42 500 кг, що менше документу на 1 250 кг. В комерційному відношені навантаження шапкою вище рівння бортів 15 см, марковане вапном, що відповідає документу. Порушене маркування, виїмки над 7 люками довжиною 120 см, шириною 280 см, глибиною 40 см. В технічному відношенні вагон справний, двері цільнометалеві, люки закриті щільно, течі вантажу не має. Відсутній вантаж у вагоні поміститися міг.

Враховуючи викладене, з обставин, викладеному в комерційному акті, вбачається, що втрата вантажу відбулася з вини перевізника Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", який не забезпечив його схоронність під час перевезення.

На виконання умов договору постачальник на адресу покупця виставлено на оплату рахунок-фактуру № 92893892 від 22.10.2019 року за відвантажений по залізничній накладній № 45189123 товар.

Постачальник на адресу покупця виставлено виставлено на оплату рахунок-коригування №92978344 від 06.12.2019 року, відповідно до п. 3.5. договору та п.3 Специфікації, який був повністю сплачено покупцем за поставку товару по залізничній накладній № 45189123, що підтверджується платіжним дорученням № 341347 від 06.12.2019 року.

Розрахунок шкоди, спричиненого внаслідок нестачі, проведений з урахуванням норми відповідно до Правил перевезення вантажів (відомість-розрахунок № 263/19 (скорегована) вартість недостачі вантажу.

Згідно розрахунку сума нестачі вантажу складає 5 444,63 грн.

Позивач вважає, що недостача вантажу виникла з вини відповідача, який не забезпечив збереження вантажу під час перевезення, та просить стягнути вартість недостачі вантажу із вирахуванням норми природної втрати в сумі 5 444,63 грн., що і є причиною спору.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН, ВИСНОВКИ СУДУ

Щодо правовідносин сторін

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Досліджуючи надані по справі докази, оцінюючи їх в сукупності, судом до уваги приймається наступне.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення. Загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно із ч. 6 ст. 306 Господарського кодексу України, відносини, пов`язані з перевезенням пасажирів та багажу, регулюються Цивільним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 5 статті 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до ст. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 року, Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (ст. 3 Статуту).

Пунктом 6 Статуту визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Відповідно до ст. 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Укладення договору перевезення вантажу шляхом складання транспортної накладної передбачено, також ч. 2 ст. 307 Господарського кодексу України.

Таким чином, відповідачем взято на себе зобов`язання з перевезення вантажу на підставі складених залізничної накладної № 45189123.

Згідно з пунктом 2 статті 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 920 Цивільного кодексу України обумовлено, що у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до статті 12 Закону України "Про залізничний транспорт" залізниці повинні забезпечувати збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.

Статтею 23 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Стаття 110 Статуту залізниць України передбачає, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу.

Згідно з статтею 113 Статуту залізниць України за незбереження прийнятого до перевезення вантажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача чи пошкодження виникли з не залежних від перевізника причин.

Згідно статті 26 Закону України "Про залізничний транспорт" обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

Статтею 129 Статуту залізниць України передбачено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць; для засвідчення маси і кількості вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах, складається комерційний акт.

Відповідно до статті 130 Статуту залізниць України право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред`явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Статтею 133 Статуту залізниць України передбачено, що передача іншим організаціям або громадянам права на пред`явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені.

Як встановлено судом, ПрАТ «Евраз южкокс» здійснило відправлення по залізничній накладній № 45189123 з орішком коксовим одержувачу АТ «Запорізький завод феросплавів».

При надходженні вагонів на станцію Запоріжжя-Ліве залізницею проведено комісійну видачу вантажу, під час якого виявлено, що маса вантажу у вагоні № 56533870 не відповідає масі, вказаній у накладних.

Факт нестачі за спірним перевезенням підтверджений комерційним актом:

- відповідно до комерційного акту № 460005/1460 від 27.10.2019 року: тара 22 200 кг, нетто 43 750 кг, а фактично виявилось вага: брутто 64 700кг, тара з документу 22 200кг, нетто 42 500 кг, що менше документу на 1 250 кг. В комерційному відношені навантаження шапкою вище рівння бортів 15 см, марковане вапном, що відповідає документу. Порушене маркування, виїмки над 7 люками довжиною 120 см, шириною 280 см, глибиною 40 см. В технічному відношенні вагон справний, двері цільнометалеві, люки закриті щільно, течі вантажу не має.

При цьому, відповідачем усупереч вищевказаним положенням Закону та статті 74 Господарського процесуального кодексу України не спростовано відсутності його вини у недостачі вантажу.

Приписами статті 623 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Відповідно до статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Частиною 1 статті 225 Господарського кодексу України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина перша статті 22, стаття 611, частина перша статті 623 Цивільного кодексу України). Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Згідно з частиною другою статті 623 Цивільного кодексу України розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 Господарського кодексу України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Відповідно до ч.2 ст.114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно зі ст. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року №644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто. При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 2% маси, зазначеної в перевізних документах, зокрема, щодо вантажів, зданих для перевезення у вологому стані.

Згідно ст.115 Статуту залізниць України вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Позивачем правомірно враховано, що відповідно до ч. 2 ст. 114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно з п. "г" ст. 111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли недостача вантажу не перевищує норм природної втрати і граничного розходження визначення маси.

Згідно з Комерційним актом № 460005/1460 від 27.10.2019 року нестача склала 1 250 кг. Сума норми природної втрати та граничного розходження визначена у відомості-розрахунку № 263/19 (скоригована) вартості недостачі вантажу (а.с.6).

Відповідно до ст.131 Статуту залізниць України претензії, що виникли з приводу перевезення вантажів, заявляються залізниці призначення вантажу.

Частиною 1 ст.127 Статуту залізниць України встановлено, що залізниця несе матеріальну відповідальність за втрату, недостачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення багажу, вантажобагажу, а також за прострочення його доставки, якщо не доведе, що втрата, недостача, псування, пошкодження, прострочення відбулися не з її вини.

Виходячи з аналізу ст.1166 Цивільного кодексу України, шкода відшкодовується за наявності складу цивільного правопорушення, а саме таких його елементів: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи, шкідливого результату такої поведінки (шкоди), причинного зв`язку між протиправною поведінкою і шкодою та вини особи, яка заподіяла шкоду.

Відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення, звільняє боржника від відповідальності (виключає його відповідальність).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме протиправної поведінки відповідача, що виявилась у незбереженні вантажу, що перевозився у вагоні 56533870, шкідливого результату такої поведінки (збитків) - недостачі товару на загальну суму 5 444,63 грн та наявності причинного зв`язку між протиправної поведінкою та завданими збитками.

При цьому, відповідачем не доведено суду належними та допустимими доказами, що недостача вантажу у вагоні № 56533870 сталась не з вини відповідача (відповідно до ч.2 ст.924 Цивільного кодексу України та ст.127 Статуту залізниць України) та з причин, що не залежали від нього (ст.113 Статуту залізниць України).

Доводи відповідача, що вантаж горішок коксовий класу великості 10-25 мм марки ОК 2 у вагонах №№ 52797610, 56533870 перевозився у вологому стані, про що зазначено у залізничній накладній № 45189123, тому розрахунок позивача невірний, є безпідставними. Позивачем у розрахунку вартості втраченого вантажа врахована нормативна втората тв відсоток вологості 19,60 (а.с.).

Таким чином, оскільки при перевезенні вантажу у вагоні №56533870, що було здійснено відповідачем, останнім не було дотримано обов`язку зі збереження вантажу у вказаному вагоні, прийнятих до перевезення, внаслідок чого наявна недостача вантажу, а відповідачем в свою чергу не доведено, що недостача вантажу у вказаному вагоні, відбулась не з його вини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача збитків є належним чином доказово обґрунтованими.

Відповідно до ст.130 Статуту залізниць України право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред`явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Позивачем до матеріалів справи долучені всі документи, які повинні бути надані одержувачем вантажу для підтвердження розміру заподіяних збитків.

Всі інші клопотання та заяви, доводи та міркування учасників судового процесу відповідно залишені судом без задоволення і не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду стосовно задоволення позовних вимог.

За таких обставин, враховуючи всі наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі за розрахунком позивача.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Щодо судового збору

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 2 102,00 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5; ) в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (49602, м. Дніпро, пр-т Дмитра Яворницького, буд. 108; ) на користь Акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів" (69035, м. Запоріжжя, вул. Діагональна, буд. 11; код ЄДРПРОУ 00186542) збитки у розмірі 5 444,63 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 102,00 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у відповідності до статті 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано - 17.07.2020 року.

Суддя В.Г. Бєлік