ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"13" липня 2020 р. м. Київ Справа № 911/322/20

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді Янюк О.С. за участю секретаря судового засідання Мірошніченко В.В. розглянувши у попередньому засіданні

заяви 1) Акціонерного товариства «Альфа-банк», м. Київ

2) Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», м. Київ

про визнання кредиторських грошових вимог у справі

про неплатоспроможність ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

У попередньому засіданні брали участь:

представник боржника: Григорян Г.Г. (свідоцтво серії КВ №005852, ордер КВ №311260 від 05.02.2020, договір №ДНПД/Г/01/02/20);

представник заявника (АТ КБ «Приватбанк»): Куценко О.В. (довіреність №2858-К-Н-О від 04.07.2020, посвідчення адвоката №000422 від 20.07.2018);

представник заявника (АТ «Альфа-банк»): не з`явився;

арбітражний керуючий: Янчук О.М. (посвідчення №137 від 06.02.2013)

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Київської області (далі - суд) від 07.05.2020, зокрема, відкрито провадження у справі про неплатоспроможність боржника - ОСОБА_1 , введено процедуру реструктуризації боргів, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, призначено керуючим реструктуризацією боржника арбітражного керуючого Янчука О.М. (свідоцтво № 137 від 06.02.2013), призначено попереднє засідання на 22.06.2020 та вирішено інші процесуальні питання по справі.

З метою виявлення усіх кредиторів із вимогами за зобов`язаннями боржника, суд, за допомогою автоматизованої системи «Діловодство спеціалізованого суду», 07.05.2020 здійснив офіційне оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 на офіційному веб-сайті Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в мережі Інтернет, номер публікації якого 64770 (т. 3 а.с. 22).

Так, у порядку ст. 122 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - Кодекс) до суду із відповідними кредиторськими заявами звернулись:

19.05.2020 засобами поштового зв`язку - Акціонерне товариство «Альфа-банк» (далі - заявник-1, АТ «Альфа-банк») із заявою від 16.05.2020 (вх. №9703/20 від 20.05.2020) про визнання кредиторських вимог до боржника у розмірі 42 669,37грн;

03.06.2020 засобами поштового зв`язку - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - заявник-2, АТ КБ «Приватбанк») із заявою від 03.06.2020 (вх. №11001/20 від 04.06.2020) про визнання кредиторських вимог до боржника у розмірі 42 119,27грн.

Ухвалами суду 12.06.2020 та від 22.06.2020, після усунення заявниками недоліків їх заяв, останні прийняті та призначені до розгляду у попереднє засідання на 22.06.2020.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу, провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України), іншими законами України.

На підставі ст. 216 ГПК України у попередньому засіданні оголошено перерву до 13.07.2020, про що постановлено відповідну протокольну ухвалу від 22.06.2020.

У попереднє засідання 13.07.2020 представник АТ «Альфа-банк» не з`явився, проте, подав до суду клопотання про відкладення попереднього засідання від 12.07.2020 (вх. №14155/20 від 13.07.2020), у задоволенні якого протокольною ухвалою суду від 13.07.2020 було відмовлено з підстав ненадання доказів на підтвердження викладених у клопотанні обставин.

Під час попереднього засідання представник АТ КБ «Приватбанк» підтримав свою заяву та надав пояснення аналогічні викладеним у ній.

Представник боржника не заперечував проти заявлених кредиторських вимог та зазначив, що ОСОБА_1 їх розглянула та визнала у повному обсязі. Керуючий реструктуризацією зазначив, що на підставі наданих боржником звітів про результати розгляду вимог відповідних кредиторів, визнав вимоги останніх у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 Кодексу подання кредиторами грошових вимог до боржника та їх розгляд керуючим реструктуризацією здійснюються в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб.

Згідно ч. 1 ст. 45 Кодексу конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Як зазначалось вище, офіційне оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 було здійснено 07.05.2020, тобто, строк на пред`явлення грошових вимог закінчується 06.06.2020.

Отже, заявники звернулися до суду у строк встановлений ч. 1 ст. 45 Кодексу (19.05.2020, 03.06.2020).

Відповідно до ст. 113 Кодексу провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою.

Згідно абз. 1 ч. 2 ст. 47 Кодексу, у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого ч. 1 ст. 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна.

Отже, завданням господарського суду у попередньому засіданні є перевірка заявлених до боржника грошових вимог конкурсних кредиторів, які можуть підтверджуватися або первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору (аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29.01.2019 у справі №916/4644/15; Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 913/479/18).

Проаналізувавши положення ч. 1 ст. 45, ч. 1 ст. 122 Кодексу суд дійшов висновку, що законодавцем покладено обов`язок доказування наявності кредиторських вимог у справі про неплатоспроможність саме на кредитора. До такого обов`язку також належить подання сукупності документів, які дозволять суду переконатися в обґрунтованості грошових вимог кредитора, а неподання такої сукупності документів може мати наслідком відмову суду у визнанні спірних вимог кредитора.

Відповідно до ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

У свою чергу докази відповідно до ст.ст.76-79 ГПК України повинні бути:

належними - на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення;

допустимими - підтверджують обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються;

достовірними - створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

вірогідними - наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, розглянувши письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, суд зазначає наступне.

1. АТ «Альфа-банк» (ідентифікаційний код 23494714) у своїй заяві від 16.05.2020 (вх. №9703/20 від 20.05.2020) просить суд визнати грошові вимоги останнього у загальному розмірі 42 669,37грн, з яких: строкова заборгованість по тілу кредиту - 23 596,59грн; проценти за користування кредитом 136,32грн; прострочена заборгованість по тілу кредиту - 15 981,39грн; неустойка - 2 955,07грн. Крім того, просить суд визнати вимоги заявника-1 по оплаті судового збору у розмірі 4 204,00грн такими, що підлягають відшкодуванню у даній справі. Заяву обґрунтовує ст.ст. 11, 509, 525-526, 549, 1049, 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та вказує на неналежне виконання боржником своїх зобов`язань за угодою про надання кредиту №501127328 від 29.03.2019, в частині вчасного повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування такими коштами.

На виконання положень ч. 5 ст. 45, ст. 113 Кодексу, керуючим реструктуризацією та боржником розглянуто вищевказану заяву та визнано грошові вимоги заявника-1 у розмірі 42 669,37грн у такій черговості: 39 714,30грн - вимоги другої черги, 2 955,70грн - вимоги третьої черги. Крім того, судовий збір у розмірі 4 202,00грн - включено до вимог першої черги (т. 4 а.с. 61).

Дослідивши зазначену заяву та додані до неї документи, судом встановлено наступне.

1.1. 29.03.2019 ОСОБА_1 (позичальник) підписано оферту на укладення угоди про надання кредиту №501127328, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії (далі - Оферта), відповідно до умов якої, позичальник запропонував АТ «Альфа-банк» (Банк) укласти угоду про надання кредиту, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб (т. 4 а.с. 6).

Відповідно до розділу «Умови споживчого кредиту» позичальником запропоновано, зокрема: сума кредиту - 50 000,00грн; процентна ставка - фіксована, 17,99%.

29.03.2019 Банком підписано акцепт пропозиції на укладення угоди про надання кредиту №501127328, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії (далі - Акцепт), відповідно до якого, Банк приймає пропозицію ОСОБА_1 на укладення угоди про надання кредиту №501127328 (т. 4 а.с. 7).

Крім того, 29.03.2019 Банком надано позичальнику паспорт споживчого кредиту (т. 4 а.с. 10), в якому визначено загальні витрати за кредитом у розмірі 54 137,35грн, а також порядок повернення кредиту, а саме: до 29 числа кожного місяця з дати надання кредиту до повного погашення кредиту. Указаний паспорт містить у собі особистий підпис позичальника та працівника Банку.

За таких обставин, 29.03.2019 Банком надано позичальнику кредит у розмірі 50 000,00грн, що підтверджується відповідною банківською випискою (т. 4 а.с. 11-30).

Водночас, із змісту вказаної виписки (т. 4 а.с. 11-30) вбачається, що позичальником проводилась відповідна оплата кредиту, а саме: по тілу кредиту на загальну суму 14 469,78грн; по сплаті процентів на загальну суму 5 528,30грн; по сплаті комісії на загальну суму 7 600,00грн; по сплаті штрафу на загальну суму 1 400,00грн.

Оскільки ОСОБА_1 припинила здійснювати повернення наданих АТ «Альфа-банк» кредитних коштів, у неї, як зазначає заявник-1 та підтверджує боржник, наявна заборгованість у сумі 42 669,37грн, з яких: строкова заборгованість по тілу кредиту - 23 596,59грн; проценти за користування кредитом 136,32грн; прострочена заборгованість по тілу кредиту - 15 981,39грн; неустойка - 2 955,07грн.

Проаналізувавши зазначені обставини суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; кредитодавець - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право надавати споживчі кредити; споживач - фізична особа, яка уклала або має намір укласти договір про споживчий кредит; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Проаналізувавши зазначене та беручи до уваги те, що АТ «Альфа-банк» підписав у відповідь на оферту ОСОБА_1 акцепт та надав кредитні кошти у відповідному розмірі, суд дійшов висновку, що між боржником як споживачем, та заявником-1 як кредитодавцем, укладено договір про споживчий кредит.

Із матеріалів справи вбачається, що АТ «Альфа-банк» 29.03.2019 виконав взяті на себе договірні зобов`язання та надав боржнику кредитні кошти у відповідному розмірі, що підтверджується наданою банківською випискою. У той час, ОСОБА_1 зобов`язання з повернення кредитних коштів виконала лише частково, а саме, здійснила погашення кредиту на загальну суму 14 469,78грн, чим допустила порушення строків погоджених сторонами у відповідному договорі. Доказів протилежного боржником суду надано не було.

Відповідно до ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування», зокрема, у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту щонайменше на один календарний місяць кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.

Ураховуючи те, що боржник допустив прострочення строків погашення відповідного кредиту, суд дійшов висновку, що у заявника-1 наявне право вимагати дострокового повернення частини кредитних коштів, що залишилася.

Як зазначалось вище, ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання з повернення кредитних коштів виконала лише частково та повернула кредитні кошти (тіло кредиту) у загальному розмірі 14 469,78грн, а отже у останньої наявна сума заборгованості перед АТ «Альфа-банк» у розмірі 39 667,57грн (54 137,35 - 14 469,78 = 39 667,57).

У свою чергу, заявник-1 звернувся до суду із кредиторськими вимогами до боржника по тілу кредиту у загальному розмірі 39 577,98грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 237 ГПК України, при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Ураховуючи зазначене суд, дійшов висновку про визнання кредиторських вимог саме у розмірі 39 577,98грн.

1.2. Щодо заборгованості боржника по відсоткам за користування кредитом у розмірі 136,32грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів.

Як зазначалось вище, у відповідному договорі сторони погодили розмір процентної ставки за користуванням кредиту - 17,99% річних, яка повинна сплачуватись щомісяця, до 29 числа кожного місяця з дати надання кредиту.

Так, перевіривши наданий АТ «Альфа-банк» розрахунок процентів за користування кредитними коштами, суд вважає його арифметично неправильним, проте, у перерахунку, зазначена сума становить значно більший розмір, ніж просить визнати заявник-1, а тому ураховуючи положення ч. 2 ст. 237 ГПК України, суд дійшов висновку, про визнання кредиторських вимог саме у зазначеному розмірі 136,32грн.

1.3. Щодо заборгованості зі сплати штрафу у розмірі 2 955,07 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Так, у відповідному договорі сторонами погоджено відповідальність за порушення строків повернення кредиту, а саме: штраф за кожне прострочення платежу, що триває від 1-го до 4-ох днів - 200грн; за кожне прострочення платежу, що триває 5 днів та більше - 400,00грн.

Як встановлено судом у п. 1.1 цієї ухвали, боржник допустив прострочення строків погашення відповідного кредиту, а відтак, у заявника-1 наявне право вимагати від боржника сплати неустойки.

Отже, перевіривши наданий АТ «Альфа-банк» розрахунок штрафу, суд вважає його арифметично неправильним, проте, у перерахунку, зазначена сума становить значно більший розмір, ніж просить визнати заявник-1, а тому ураховуючи положення ч. 2 ст. 237 ГПК України, суд дійшов висновку, про визнання кредиторських вимог саме у розмірі 2 955,07грн.

2. АТ КБ «Приватбанк» (ідентифікаційний код 14360570) у своїй заяві від 03.06.2020 (вх. №11001/20 від 04.06.2020) просить суд визнати грошові вимоги до боржника у розмірі 42 119,27грн, з яких: 34 020,66грн - тіло кредиту; 8 098,61грн проценти. Заяву обґрунтовує ст.ст. 525, 526, 530, 629, 1054, 1069 ЦК України та вказує на неналежне виконання боржником своїх зобов`язань за Договором про надання банківських послуг б/н від 21.12.2018, в частині вчасного повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування такими коштами.

На виконання положень ч. 5 ст. 45, ст. 113 Кодексу, керуючим реструктуризацією та боржником розглянуто вищевказану заяву та визнано грошові вимоги заявника-2 у розмірі 42 119,27грн та включено їх до вимог другої черги. Крім того, судовий збір у розмірі 4 202,00грн - включено до вимог першої черги (т. 5 а.с. 99-100).

Дослідивши зазначену заяву та додані до неї документи, судом встановлено наступне.

2.1. 21.12.2018 ОСОБА_1 підписала анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, в яких зазначено, що підписанням цієї заяви боржник, згідно ст. 634 ЦК України у повному обсязі приєднується до Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк», які розміщенні на офіційному сайті банку в мережі Інтернет за адресою privat.ua та які разом з пам`яткою клієнта і тарифами складаються договір банківського обслуговування, екземпляр якого ОСОБА_1 отримала шляхом самостійного роздрукування (т. 5 а.с.7-52). Зазначені анкети-заяви містять у собі особистий підпис ОСОБА_1 та підпис працівника АТ КБ «Приватбанк».

Як зазначає заявник-2 у своїй заяві, АТ КБ «Приватбанк» видано ОСОБА_1 кредитну картку (№ НОМЕР_2 «Універсальна голд», на яку встановлено кредитний ліміт: 21.12.2018 - 50 000,00грн; 13.02.2019 - 49 991,79грн; 22.02.2019 - 48 510,00грн; 20.03.2019 - 35 790,00грн; 27.07.2019 - 34 010,08грн; 28.10.2019 - 33 510,00грн; 03.03.2020 - 0,00грн. На підтвердження зазначеної обставини, а також використання боржником кредитних коштів, АТ КБ «Приватбанк» надав суду відповідну виписку по рахунку по кредитній картці № НОМЕР_2 , а також довідку від 01.06.2020 №2NF4ESB8C28GHC0U (т. 5 а.с 57-65).

Так, із змісту вказаної виписки вбачається , що боржником у період з 21.12.2018 по 01.05.2020 використовувались надані АТ КБ «Приватбанк», у межах встановлених кредитних лімітів, кредитні кошти всього на загальну суму 279 870,52грн, та здійснено повернення кредитних коштів на суму 245 449,43грн.

Оскільки ОСОБА_1 припинила здійснювати повернення наданих АТ КБ «Приватбанк» кредитних коштів, у неї, як зазначає заявник-2 та підтверджує боржник, наявна заборгованість у сумі 42 119,27грн, з яких: строкова заборгованість по тілу кредиту - 34 020,66грн; проценти за користування кредитом 8 098,61рн.

Проаналізувавши зазначені обставини суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст ст.ст.633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений (аналогічна правова позиція викладена у постановах, зокрема, Великою Палати Верховного Суду від 03.07.2019 Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07.08.2019 у справі №182/1806/17).

Так, із змісту поданої заяви АТ КБ «Приватбанк» вбачається, що останній в обґрунтування своїх вимог посилається на витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які у свою чергу долучені заявником-2 до матеріалів своєї заяви (т. 5 а.с. 9-52). Проте, із їх змісту неможливо встановити: станом на яку дату ці Умови та Правила діяли; чи саме з цією редакцією була Правил та Умов ознайомлена ОСОБА_1 та з нею погодилась, підписуючи анкети-заяви.

Отже, надана АТ КБ «Приватбанк» роздруківка відповідних Умов не можуть бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносить відповідні зміни в умови та правила кредитування, про що також зазначено у відповідних долучених до матеріалів справи анкетах-заявах боржника.

За таких обставин, та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані боржнику Умови та правила банківських послуг, суд дійшов висновку про відсутність підстав для прийняття до уваги саме тих Умов, які були додані АТ КБ «Приватбанк» до своєї заяви.

Водночас, на підтвердження користування ОСОБА_1 наданими АТ КБ «Привабанк» кредитними коштами, останнім надано суду банківську виписку по кредитній картці № НОМЕР_2 за період, зокрема, з 21.12.2018 по 07.05.2020.

Відповідно до п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Проаналізувавши зазначену виписку, суд дійшов висновку, що остання містить у собі відомості про активне користування боржником кредитним лімітом, встановленим банком, а також використання кредитних коштів у період з 21.12.2018 до 01.05.2020 на загальну суму 279 870,52грн. Водночас, у вказаній виписці також наявна інформація про те, що боржник здійснював часткове повернення кредитних коштів та відсотків, а саме, на загальну суму 245 449,43грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, зокрема, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, зокрема, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

У свою чергу, АТ КБ «Приватбанк» надав суду розрахунок заборгованості боржника, та із яким погодилась ОСОБА_1 та керуючий реструктуризацією, на загальну суму 42 119,27грн, з яких: 34 020,66грн - тіло кредиту; 8 098,61грн проценти.

За таких обставин та ураховуючи те, що боржником підтверджено факт користування кредитними коштами та наявну у неї заборгованість, суд дійшов висновку про визнання кредиторських вимог АТ КБ «Приватбанк» у розмірі 42 119,27грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 133 Кодексу витрати, пов`язані з провадженням у справі про неплатоспроможність (витрати на оплату судового збору, сплату винагороди і відшкодування витрат арбітражного керуючого, пов`язаних з виконанням ним своїх повноважень, оплату послуг спеціалістів для проведення оцінки майнових об`єктів, що підлягають продажу, а також витрати на проведення аукціону), відшкодовуються у повному обсязі до задоволення вимог кредиторів.

Ураховуючи те, що вимоги АТ «Альфа-банк» та АТ КБ «Приватбанк» визнані судом, то витрати на оплату судового збору заявниками -1, -2 підлягають включенню до витрат пов`язаних з провадженням у справі про неплатоспроможність боржника.

Підсумовуючи викладене, керуючись ст.ст. 234-235 ГПК України, ст.ст. 47, 113, 122 Кодексу, суд

УХВАЛИВ:

1. Визнати вимоги кредиторів у загальній сумі 84 788,64грн, яка складається з вимог:

другої черги:

Акціонерного товариства «Альфа-банк» (ідентифікаційний код 23494714) у розмірі 39 714,30грн;

Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (ідентифікаційний код 14360570) у розмірі 42 119,27грн;

третьої черги:

Акціонерного товариства «Альфа-банк» (ідентифікаційний код 23494714) у розмірі 2 955,07грн.

2. Включити до витрат, пов`язаних з провадженням у справі про неплатоспроможність витрати на оплату судового збору: Акціонерного товариства «Альфа-банк» у розмірі 4 204,00грн; Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» у розмірі 4 204,00грн.

3. Вимоги кредиторів, заявлені після спливу строку, встановлено ч.1 ст.45 Кодексу, розглядаються судом у порядку черговості їх отримання та задовольняються в порядку черговості, встановленої ст. 133 Кодексу.

4. Зобов`язати керуючого реструктуризацією провести збори кредиторів, які мають відбутися не пізніше 14 днів з дня постановлення даної ухвали.

5. Зобов`язати керуючого реструктуризацією надати суду до 05.08.2020 (включно): реєстр вимог кредиторів боржника; докази організації та проведення зборів кредиторів.

6. Призначити судове засідання, на якому буде розглянуто погоджений кредиторами план реструктуризації боргів або прийнято рішення про перехід до процедури погашення боргів чи про закриття провадження у справі на 10.08.2020 на 13:45 год. Засідання відбудеться в приміщенні Господарського суду Київської області за адресою: м. Київ, вул. С. Петлюри, 108/16, у залі судових засідань № 6.

7. Інформацію по справі учасники справи можуть отримати на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет (http://court.gov.ua/fair/).

Відповідно до ч. 1 ст. 235 ГПК України, ухвала набрала законної сили 13.07.2020 та згідно ст. 255 ГПК України може бути оскаржена протягом 10 днів у порядку, передбаченому ст.ст. 256-257 ГПК України з урахуванням пп. 17.5 п.17 ч.1 Перехідних положень ГПК України.

Суддя О.С. Янюк

Ухвалу підписано 20.07.2020.