РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.07.2020Справа № 910/69/20

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., за участю секретаря судового засідання Бігми Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайк-Сіті» (79035, Львівська обл., м. Львів, вул. зелена, буд. 238; ідентифікаційний код: 39645757)

до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1д; ідентифікаційний код: 14360570)

про визнання договору недійсним

Представники учасників справи:

від позивача: Васів Ю.М.;

від відповідача: Яковенко О.О.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

02.01.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайк-Сіті» з вимогами до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» про визнання недійсним Кредитного договору №4Л16028Г від 31.10.2016.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що Кредитний договір №4Л16028Г від 31.10.2016 був укладений ним під впливом обману, у зв`язку з чим наявні підстави для визнання вказаного договору недійсним відповідно до ст. 230 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.01.2020 відкрито провадження у справі №910/69/20, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 13.02.2020; встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

04.02.2020 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказав на те, що позивачем не доведено наявності обставин, що є підставами для визнання недійсним оспорюваного договору поруки. Зокрема, як вбачається з Протоколу загальних зборів позивача, тексту кредитного договору та техніко-економічного обгрунтування, Кредитний договір №4Л16028Г від 31.10.2016 було укладено з метою фінансування поточної діяльності позивача.

13.02.2020 позивачем подано клопотання про витребування доказів, в якому позивач просив суд витребувати у відповідача рішення Правління Національного банку України №323-рш/БТ від 05.10.2016 «Про залученн6я аудиторської компанії для підтвердження результатів діагностичного обстеження та вжитих банком заходів».

У підготовчому засіданні 13.02.2020 судом було відмовлено у задоволення вказаного клопотання позивача.

У підготовчому засіданні 13.02.2020 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про продовження строку проведення підготовчого провадження на 30 днів та відкладення підготовчого засідання на 26.03.2020.

Підготовче засідання, призначене на 26.03.2020, не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Чинчин О.В. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.04.2020 підготовче засідання у справі №910/69/20 призначено на 21.05.2020.

У підготовчому засіданні 21.05.2020 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 17.06.2020.

У судовому засіданні 17.06.2020 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення судового засідання на 15.07.2020.

Представник позивача у судовому засіданні 15.07.2020 надав усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 15.07.2020 надав усні пояснення по справі, проти задоволення позову заперечив.

У судовому засіданні 15.07.2020 судом було закінчено розгляд справи по суті та оголошено вступну і резолютивну рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

31.10.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лайк-Сіті» (позичальник) та Акціонерним товариством Комерційним банком «Приватбанк» (банк) укладено Кредитний договір №4Л16028Г, відповідно до умов якого банк за наявності вільних коштів зобов`язується надати позичальнику кредит у формі відновлювальної кредитної лінії з лімітом ,00 грн для фінансування поточної діяльності в обмін на зобов`язання позичальника щодо повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди у визначені цим договором терміни (а.с. 8-11).

Відповідно до п. 1.2 Кредитного договору №4Л16028Г від 31.10.2016 термін повернення кредиту - 24.10.2024.

Позичальник зобов`язується використовувати кредит на цілі, зазначені у п. 1.1 договору (п. 2.2.1), сплатити відсотки за користування кредитом (п. 2.2.2), повернути кредит в строки/терміни, встановлені договором (п. 2.2.3).

Згідно з п. 6.1 Кредитного договору №4Л16028Г від 31.10.2016 цей договір в частині п. 4.4 набирає чинності з моменту підписання і скріплення печатками сторін, в інших частинах -з моменту надання позичальником розрахункових документів на використання кредиту в межах зазначених у них сум, і діє в обсязі перерахованих коштів до повного виконання зобов`язань сторонами за цим договором.

Відповідно до п. 7.9 Кредитного договору №4Л16028Г від 31.10.2016 договір укладено/підписано з використанням електронного цифрового підпису (печатки) з посиленим сертифікатом ключа Акредитованого центру сертифікації ключів Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» у порядку, передбаченому Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та Законом України «Про електронний цифровий підпис», а також на підставі Угоди про використання електронного цифрового підпису з посиленим сертифікатом ключа від 09.03.2016, укладеної сторонами.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 2 ст. 16 Закону України «Про електронні довірчі послуги» до складу електронних довірчих послуг входять: створення, перевірка та підтвердження удосконаленого електронного підпису чи печатки; формування, перевірка та підтвердження чинності сертифіката електронного підпису чи печатки; формування, перевірка та підтвердження чинності сертифіката автентифікації веб-сайту; формування, перевірка та підтвердження електронної позначки часу; реєстрована електронна доставка; зберігання удосконалених електронних підписів, печаток, електронних позначок часу та сертифікатів, пов`язаних з цими послугами.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги» (ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).

Судом встановлено, що Кредитний договір №4Л16028Г від 31.10.2016 з боку Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайк-Сіті» підписано електронним цифровим підписом керівником товариства - Житкевич М.В. та скріплено електронною печаткою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайк-Сіті» (а.с. 11).

Позивачем долучено до матеріалів позовної заяви копію платіжного доручення №4011 від 09.11.2016, з якої вбачається, що 09.11.2016 позивачем було отримано кредитні кошти за Кредитним договором №4Л16028Г від 31.10.2016 у сумі 171976877,98 грн. (а.с. 12); копію платіжного доручення №48 від 01.11.2016, з якої вбачається, що 01.11.2016 позивачем було отримано кредитні кошти за Кредитним договором №4Л16028Г від 31.10.2016 у сумі ,31 грн. (а.с. 13); копію платіжного доручення №4011 від 07.11.2016, з якої вбачається, що 07.11.2016 позивачем було отримано кредитні кошти за Кредитним договором №4Л16028Г від 31.10.2016 у сумі ,46 грн. (а.с. 14).

Судом встановлено, що 04.11.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лайк-Сіті» (поручитель) та Акціонерним товариством Комерційним банком «Приватбанк» (кредитор) укладено Договір поруки №4А11494И/П, предметом якого є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Аякс» своїх зобов`язань за Кредитним договором від 17.05.2013 №4А13446И, за Кредитним договором від 06.12.2011 №4А11494И та за Кредитним договором від 25.11.2014 №4А14345И (а.с. 14).

04.11.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лайк-Сіті» (поручитель) та Акціонерним товариством Комерційним банком «Приватбанк» (кредитор) укладено Договір поруки №4О16007Д/П, предметом якого є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Дельта нова» своїх зобов`язань за Кредитним договором від 22.03.2016 №4О16007Д та за Кредитним договором від 22.03.2016 №4О16005Д (а.с. 16).

31.10.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лайк-Сіті» (поручитель) та Акціонерним товариством Комерційним банком «Приватбанк» (кредитор) укладено Договір поруки №4Х14309И/П, предметом якого є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Хастром» своїх зобов`язань за Кредитним договором від 05.09.2014 №4Х14309И та за Кредитним договором від 11.09.2014 №4Х14310И (а.с. 18).

04.11.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лайк-Сіті» (поручитель) та Акціонерним товариством Комерційним банком «Приватбанк» (кредитор) укладено Договір поруки №4Х16006Д/П, предметом якого є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Харківський жиркомбінат» своїх зобов`язань за Кредитним договором від 21.03.2016 №4Х16006Д (а.с. 20).

31.10.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лайк-Сіті» (поручитель) та Акціонерним товариством Комерційним банком «Приватбанк» (кредитор) укладено Договір поруки №4К14306И/П, предметом якого є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Катанга» своїх зобов`язань за Кредитним договором від 09.09.2014 №4К14307И та за Кредитним договором від 05.09.2014 №4К14306И (а.с. 22).

31.10.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лайк-Сіті» (поручитель) та Акціонерним товариством Комерційним банком «Приватбанк» (кредитор) укладено Договір поруки №4О14312И/П, предметом якого є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Оптімус Ойл» своїх зобов`язань за Кредитним договором від 4О14312И та за Кредитним договором від 22.09.2014 №4О14313И (а.с. 24).

31.10.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лайк-Сіті» (поручитель) та Акціонерним товариством Комерційним банком «Приватбанк» (кредитор) укладено Договір поруки №4Т14304И/П, предметом якого є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Тарвін» своїх зобов`язань за Кредитним договором від 05.09.2014 №4Т14304и та за Кредитним договором від 09.09.2014 №4Т14305И (а.с. 26).

08.11.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лайк-Сіті» (поручитель) та Акціонерним товариством Комерційним банком «Приватбанк» (кредитор) укладено Договір поруки №4Т13585И/П, предметом якого є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Тенак» своїх зобов`язань за Кредитним договором від 15.10.2013 №4Т13585и та за Кредитним договором від 21.09.2015 №4Т15075И (а.с. 28).

Надалі вказані договори поруки разом іменуються як договори поруки.

Відповідно до п. 2 договорів поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов`язку боржника за кредитним договором з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору.

Згідно з п. 4 договорів поруки у випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники у сумі заборгованості за кредитом та у сумі відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору.

Згідно з п. 5 договорів поруки у випадку невиконання боржником обов`язку п. 1 цього договору кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням порушеного зобов`язання.

Поручитель зобов`язаний виконати обов`язок, зазначений у письмовій вимозі кредитора, впродовж 5-ти календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної у п. 5 цього договору (п. 6 договорів поруки).

Відповідно до п. 7 договорів поруки у випадку порушення поручителем зобов`язання, передбаченого п. 6 цього договору, кредитор та поручитель прийшли до згоди, що кредитор має право в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором здійснювати договірне списання грошових коштів, що належать поручителю і знаходяться на його рахунках. Договірне списання оформлюється меморіальним ордером, у реквізиті «призначення платежу» якого зазначається інформація про платіж, номер, дату цього договору.

Згідно з п. 8 договорів поруки до поручителя, який виконав обов`язки боржника за кредитним договором, переходять всі права кредитора за кредитним договором і договорами застави (іпотеки), укладеними в цілях забезпечення виконання зобов`язань боржника перед кредитором за кредитним договором у частині виконаного зобов`язання.

Відповідно до п. 10 договорів поруки кредитор зобов`язаний у випадку виконання поручителем обов`язку боржника за кредитним договором передати поручителю впродовж 5-ти робочих днів банку з моменту виконання обов`язків належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов`язки боржника за кредитним договором.

Згідно з п. 17 договорів поруки договір укладено/підписано з використанням електронного цифрового підпису (печатки) з посиленим сертифікатом ключа Акредитованого центру сертифікації ключів Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» у порядку, передбаченому Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та Законом України «Про електронний цифровий підпис», а також на підставі Угоди про використання електронного цифрового підпису з посиленим сертифікатом ключа від 09.03.2016, укладеної сторонами.

Між сторонами відсутній спір щодо факту укладення (шляхом підписання цифровими підписами та скріплення електронними печатками сторін) вказаних договорів поруки.

Відповідно до ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно з ч. 2 ст. 554 Цивільного кодексу України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 556 Цивільного кодексу України після виконання поручителем зобов`язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов`язок боржника.

Згідно з ч. 2 ст. 556 Цивільного кодексу України до поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Позивачем долучено до позовної заяви:

- копію платіжного доручення №50 від 01.11.2016, в якому у графі «призначення платежу» вказано - виконання зобов`язання по Кредитному договору від 09.09.2014 №4А15116И відповідно до Договору поруки №4К14307и від 09.09.2014; сума грошових коштів - 202466666,66 грн. (а.с. 30);

- копію платіжного доручення №49 від 01.11.2016, в якому у графі «призначення платежу» вказано - виконання зобов`язання по Кредитному договору від 05.09.2014 №4К14306И до Договору поруки 4К14306И/п від 31.10.2016; сума грошових коштів - 289429014,80 грн. (а.с. 30);

- копію платіжного доручення №52 від 01.11.2016, в якому у графі «призначення платежу» вказано - виконання зобов`язання по Кредитному договору від 22.09.2014 №4О14313И відповідно до Договору поруки від 31.10.2016 №4Т14304И/П; сума грошових коштів - 2284704,73 грн. (а.с. 31);

- копію платіжного доручення №51 від 01.11.2016, в якому у графі «призначення платежу» вказано - виконання зобов`язання по Кредитному договору від 19.09.2014 №4О14312И відповідно до Договору поруки №31.10.2016 №4О14312И/П; сума грошових коштів - 186338620,78 грн. (а.с. 31);

- копію платіжного доручення №54 від 01.11.2016, в якому у графі «призначення платежу» вказано - виконання зобов`язання по Кредитному договору від 09.09.2014 №4Т14305И відповідно до Договору поруки №4Х14309И/П від 31.10.2016; сума грошових коштів - 197405000,00 грн. (а.с. 32);

- копію платіжного доручення №53 від 01.11.2016, в якому у графі «призначення платежу» вказано - виконання зобов`язання по Кредитному договору від 05.09.2014 №4Т14304И відповідно до Договору поруки №4Т14304И/П від 31.10.2016; сума грошових коштів - 66 грн. (а.с. 32);

- копію платіжного доручення №55 від 01.11.2016, в якому у графі «призначення платежу» вказано - виконання зобов`язання по Кредитному договору від 05.09.2014 №4Х14309И відповідно до Договору поруки №4Х14309И/П від 31.10.2016; сума грошових коштів - 350267333,34 грн. (а.с. 33);

- копію платіжного доручення №55 від 01.11.2016, в якому у графі «призначення платежу» вказано - виконання зобов`язання по Кредитному договору від 4Х14310И від 11.09.2014 відповідно до Договору поруки №4Д11108И/П; сума грошових коштів - 155899333,34 грн. (а.с. 33);

- копію платіжного доручення №4009 від 07.11.2016, в якому у графі «призначення платежу» вказано - виконання зобов`язання по Кредитному договору від 22.03.2016 №4О16005Д відповідно до Договору поруки №4О16007Д/П від 04.11.2016; сума грошових коштів - ,05 грн. (а.с. 34);

- копію платіжного доручення №4008 від 07.11.2016, в якому у графі «призначення платежу» вказано - виконання зобов`язання по Кредитному договору від 22.03.2016 №4О16007Д відповідно до Договору поруки від 04.11.2016 №4О16007Д/П; сума грошових коштів - 812419181,80 грн. (а.с. 34);

- копію платіжного доручення №4012 від 09.11.2016, в якому у графі «призначення платежу» вказано - виконання зобов`язання по Кредитному договору від 06.12.2011 №4А11494И відповідно до Договору поруки №4А11494И/П від 04.11.2016; сума грошових коштів - 68683183,49 грн. (а.с. 35);

- копію платіжного доручення №4010 від 07.11.2016, в якому у графі «призначення платежу» вказано - виконання зобов`язання по Кредитному договору від 21.03.2016 №4Х16006Д відповідно до Договору поруки №4Х16006Д/П від 04.11.2016; сума грошових коштів - 602762618,61 грн. (а.с. 35);

- копію платіжного доручення №4014 від 09.11.2016, в якому у графі «призначення платежу» вказано - виконання зобов`язання по Кредитному договору від 25.11.2014 №4А14325И відповідно до Договору поруки 04.11.2016 №4А11494И/П; сума грошових коштів - 17742500,00 грн. (а.с. 36);

- копію платіжного доручення №4013 від 09.11.2016, в якому у графі «призначення платежу» вказано - виконання зобов`язання по Кредитному договору від 15.07.2013 №4А13446И відповідно до Договору поруки від 04.11.2016 №4А11494И/П; сума грошових коштів - 3627729,89 грн. (а.с. 36);

- копію платіжного доручення №4015 від 09.11.2016, в якому у графі «призначення платежу» вказано - виконання зобов`язання по Кредитному договору від 15.10.2013 №4Т13585И відповідно до Договору поруки від 08.11.2016 №4Т13585И/П; сума грошових коштів - 59261235,06 грн. (а.с. 37);

- копію платіжного доручення №4015 від 09.11.2016, в якому у графі «призначення платежу» вказано - виконання зобов`язання по Кредитному договору від 21.09.2015 №4Т15075И відповідно до Договору поруки від 08.11.2016 №4Т13585И/П; сума грошових коштів - 22662229,54 грн. (а.с. 37).

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує на наявність підстав для визнання недійсним Кредитного договору №4Л16028Г від 31.10.2016 з огляду на наступні обставини.

Як зазначає позивач у позовній заяві, укладенню вказаних договорів (Кредитного договору №4Л16028Г від 31.10.2016 та договорів поруки) передували ті обставини, що позивач зарекомендував себе як надійний та перспективний клієнт банку, що постійно нарощує обсяг необхідних банківських послуг.

За твердженням позивача, банк, володіючи повною фінансовою інформацією про позивача, усвідомлюючи високі економічні показники діяльності товариства, висунув позивачу пропозицію щодо можливості участі Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайк-Сіті» у процедурі «трансформації» кредитного портфеля Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк».

У позовній заяві позивач зауважив, що така процедура, зі слів співробітників банку, була ініційована Національним Банком України відповідно до рішення Правління Національного банку України від 05.10.16р. №323/БТ, яким зобов`язано Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» розробити план реструктуризації (трансформації) кредитного портфеля. Згаданий план заходів, зі слів співробітників банку, передбачав переведення існуючого корпоративного кредитного портфелю на операційні компанії, які мають реальні та прозорі джерела походження доходів. Як зазначає позивач у позовній заві, на думку банку, позивач повністю відповідав необхідним критеріям для переведення на Товариство з обмеженою відповідальністю «Лайк-Сіті» кредитного боргу «старих боржників».

При цьому, як зазначає позивач, представники банку наголошували на тому, що кредитні зобов`язання «старих боржників» забезпеченні надзвичайно ліквідними активами, у тому числі корпоративними правами, товаром в обороті, цінними паперами та інше.

За твердженням позивача, його дії з отримання кредитних коштів за Кредитним договором №4Л16028Г від 31.10.2016 були направлені на залучення таких коштів для погашення зобов`язань «старих боржників» банку в зазначених рамках реалізації плану «трансформації» кредитного портфелю Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», ініційованого НБУ.

Тобто, укладення Кредитного договору №4Л16028Г від 31.10.2016 було обумовлено тим, що позивач, здійснюючи погашення за рахунок отриманих кредитних коштів (за вказаним кредитним договором) заборгованості «старих» позичальників (боржників), мав на меті отримати прибуток від реалізації активів або набуття права власності на них (переданих позичальниками в забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договорами), так як зі слів банку, сукупна вартість активів, що передані в забезпечення, у декілька разів перевищує заборгованість «старих» позичальників перед банком.

Як зазначив позивач у позовній заяві, сума отриманого від банку кредиту за Кредитним договором №4Л16028Г від 31.10.2016 дорівнює сумі сплачених ним грошових коштів в рахунок погашення заборгованості «старих» позичальників (боржників) за кредитними договорами.

Однак, як вказує позивач, рішенням НБУ від 18.12.2016 №498-р Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» визнано неплатоспроможним, та відповідно до постанови КМУ від 18.12.2016 №961 банк перейшов у власність держави.

Як вбачається з п. 10 договорів поруки, кредитор зобов`язаний у випадку виконання поручителем обов`язку боржника за кредитним договором передати поручителю впродовж 5-ти робочих днів банку з моменту виконання обов`язків належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов`язки боржника за кредитним договором.

Однак, хоча позивачем і були виконанні зобов`язання старих кредиторів, втім зобов`язання Приватбанку щодо передачі позивачу документів, що посвідчували права заставодержателя (Приватбанку) на активи боржників, якими були забезпечені зобов`язання за кредитними договорами, виконані не були.

У зв`язку з викладеними обставинами, як зазначає позивач, протягом 2017-2018 років він намагався у судовому порядку отримати вказані документи від Приватбанку. Однак, як встановлено у рішеннях судів, Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» і не був зобов`язаний передавати такі документи Товариству з обмеженою відповідальністю «Лайк-Сіті».

Таким чином, ані в порядку договорів поруки, ані в судовому порядку, Приватбанк не передав позивачу документи, які б давали змогу позивачу звернути стягнення на активи, що забезпечували виконання зобов`язань «старих» боржників за кредитними договорами.

Як зазначає позивач, така поведінка банку свідчить про відсутність намірів у банку виконувати свої зобов`язання за договорами поруки ні в момент його укладення, ні протягом значного періоду після його укладення, що свідчить про введення в оману позивача відповідачем.

Позивач вказує на те, що тривале невиконання Акціонерним товариством Комерційного банку «Приватбанк» зобов`язань за договорами поруки свідчить про відсутність у банку намірів передати позивачу (як поручителю, який виконав зобов`язання боржника) документів, які підтверджували наявність забезпечення виконання зобов`язань «старих» позичальників у вигляді цінних для позивача активів.

При цьому, банк лише використовував інформацію про такі активи для спонукання позивача укласти як Кредитний договір №4Л16028Г від 31.10.2016, так і договори поруки, з метою реалізації плану «трансформації», чим ввів Товариство з обмеженою відповідальністю «Лайк-Сіті» в оману щодо істотних умов договору.

Крім того, як зазначає позивач, у нього взагалі є сумніви щодо реальної наявності у банку таких активів, оскільки протягом 2016-2019 років банк не передав позивачу ні документи, які посвідчували наявність активі (їх копії), ні будь-яку іншу інформацію, що надавала б змогу позивачу звернути стягнення на такі активи.

Всі наведені обставини, за твердженням позивача, свідчать про те, що банк, як недобросовісна сторона правочину, навмисно, з метою виконання плану «трансформації» кредитного портфеля Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», ввів в оману Товариство з обмеженою відповідальністю «Лайк-Сіті» щодо існування у банку договорів, укладених для забезпечення виконання зобов`язань «старих» боржників за кредитними договорами у розмірах, що суттєво перевищують розміри заборгованості за кредитними договорами.

Відсутність вказаних документів мало істотне значення при укладенні як Кредитного договору №4Л16028Г від 31.10.2016, так і договорів поруки, та підтверджує факт обману позивача, оскільки якби позивач на момент укладення вказаного кредитного договору та договорів поруки знав про відсутність договорів забезпечень, він би не вчиняв вказаних правочинів (Кредитного договору №4Л16028Г від 31.10.2016 та договорів поруки).

Враховуючи викладені обставини, посилаючись на норми ст. 230 Цивільного кодексу України, позивач просить суд визнати недійсним Кредитний договір №4Л16028Г від 31.10.2016, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лайк-Сіті» та Акціонерним товариством Комерційним банком «Приватбанк».

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з підпунктом 2 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Згідно зі статтею 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до частин 1-3, 5, 6 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, угода може бути визнана недійсною лише з підстав, передбаченими законом. Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд встановлює наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угоди недійсною.

У відповідності до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

В силу припису статті 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується.

Отже, заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Відповідно до ст. 230 Цивільного кодексу України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

У вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі ст.ст. 230-233 Цивільного кодексу України господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв`язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину.

Під обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом:

- повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності;

- заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину;

- замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину (наприклад, у зв`язку з ненаданням технічної чи іншої документації, в якій описуються властивості речі).

Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Суб`єктом введення в оману є сторона правочину, - як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю.

Обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть.

При обмані наслідки правочину, що вчиняється, є відомими й бажаними для однієї зі сторін.

Правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману, на відміну від помилки, є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї. Обман також має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Тобто обман має місце, коли задля вчинення правочину або надається невірна інформація, або вона замовчується. Причому це робиться навмисно, з метою, аби правочин було вчинено.

Усі ці обставини - наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Правочин, здійснений під впливом обману, на підставі ст. 230 Цивільного кодексу України може бути визнаний судом недійсним.

Отже позивач має довести наявність одночасно трьох складових, а саме:

1) наявність умислу в діях відповідача,

2) істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману,

3) наявність обману.

Якщо все інше, крім умислу, доведено, вважається, що мала місце помилка.

Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину за статтею 230 Цивільного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.07.2019 у справі №910/9879/18.

Як вбачається з позовної заяви, позивач вказує, що банк, як недобросовісна сторона правочину, навмисно, з метою виконання трансформації (реструктуризації) кредитного портфеля Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» ввів в оману позивача про існування у банку договорів, укладених для забезпечення прав вимоги за кредитними зобов`язаннями «старих» боржників, у розмірі, що суттєво перевищує розмір заборгованості за кредитом, та спонукало позивача до укладення з банком як оспорюваного кредитного договору, так і договорів поруки.

Позивач вказує, що викладені ним у позовній заяві обставини, вказують на відсутність вищевказаних документів (договорів забезпечення) у банку, що мало істотне значення при укладенні як кредитного договору, так і договорів поруки, що підтверджує факт обману банком позивача, оскільки якби позивач знав про відсутність забезпечень, він би не укладав з відповідачем ані Кредитний договір №4Л16028Г від 31.10.2016, ані договори поруки.

У частині 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Суд зазначає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявності обставин (складових), які є підставами для визнання недійним Кредитного договору №4Л16028Г від 31.10.2016 на підставі ст. 230 Цивільного кодексу України.

Зокрема, позивачем не доведено, що представниками Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» повідомлялись відомості, які не відповідають дійсності, або що представники банку замовчували обставин, що мали істотне значення для правочину (відсутність забезпечення виконання зобов`язань «старих» позичальників за укладеними ними кредитними договорами).

Позивачем не доведено, що відповідачем вчинялись певні винні, навмисні дії, що свідчили б про намагання відповідачем запевнити позивача про такі властивості й наслідки Кредитного договору №4Л16028Г від 31.10.2016, які насправді наступити не можуть.

Як вбачається з Протоколу (рішення) №30/10/2016-1 загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайк-Сіті» від 30.10.2016, копія якого долучена відповідачем до матеріалів справи, порядком денним загальних зборів було укладення з відповідачем кредитного договору на суму ,00 грн (а.с. 55).

Жодних посилань/згадувань/рішень в частині необхідності укладення кредитного договору/договорів поруки з метою отримання прибутку у вигляді продажу/отримання у власність Позивачем майна, переданого у якості забезпечення за «старими» кредитами, у зазначеному протоколі не міститься, так само, як і не міститься будь-яких згадок і даних взагалі щодо такого майна (його оцінки, наявності і т. ін.) та взагалі щодо так званої трансформації кредитного портфелю Банку.

Відповідно до Техніко-економічного обгрунтування повернення кредитних коштів від 24.10.2016, метою кредитування Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайк-Сіті» є фінансування поточної діяльності (а.с. 56).

Згідно з Заявкою на отримання кредиту від 24.10.2016 цільовим призначенням позики є фінансування поточної діяльності підприємства (а.с. 57).

Жодних посилань на трансформацію/майно/забезпечення за первісними кредитами - вказаний документ не містить, так само, як і не містить посилань на договори поруки, які позивач помилково ототожнює з умовами/підставами отримання ним кредиту та бажаними наслідками отримання за такими договорами поруки прибутку (в тому числі за оспорюваним договором).

Крім того, жоден пункт Кредитного договору №4Л16028Г від 31.10.2016 не містить згадок про трансформацію, необхідність укладення договорів поруки та щодо інших обставин, які позивач використовує в якості обґрунтування свого позову.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що позивач звертався до суду з позовами про розірвання (у зв`язку з істотним порушенням умов) Договору поруки 4К14306И/п від 31.10.2016 (справа №910/21146/17), Договору поруки від 31.10.2016 №4Т14304И/П (справа №910/10236/18), Договору поруки від 31.10.2016 №4О14312И/П (справа №910/21144/17), Договору поруки №4О16007Д/П від 04.11.2016 (справа №910/21148/17), Договору поруки №4А11494И/П від 04.11.2016 (справа №910/190/18), Договору поруки №4Х16006Д/П від 04.11.2016 (справа №910/203/18), Договору поруки від 08.11.2016 №4Т13585И/П (справа №910/10567/18).

Позовні вимоги обгрунтовані тими обставинами, що у зв`язку з невиконанням позичальниками своїх грошових зобов`язань перед кредитором за кредитними договорами, позивач як поручитель за договорами поруки погасив заборгованість боржників перед кредитором з кредиту та сплати відсотків за користування кредитом. Проте банк всупереч умовам договорів поруки не виконав зобов`язання щодо передачі товариству належним чином засвідчених копій, що підтверджують обов`язки боржників за кредитними договорами, що свідчить про істотне порушення відповідачем умов договорів поруки та підтверджують завдання товариству суттєвої шкоди.

Судовими рішеннями у вказаних справах у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайк-Сіті» було відмовлено, в тому числі, з підстав відсутності належних та допустимих доказів в підтвердження дійсного розміру заборгованості за кредитними договорами та того, що за рахунок сплачених позивачем коштів було в повному обсязі погашено заборгованість боржників за кредитними договорами.

Крім того, у судових справах №910/20552/17, №910/18334/17, №910/3570/18, №910/3740/18, №910/3736/18 та №910/18358/17 позивачем (Товариством з обмеженою відповідальністю «Лайк-Сіті») заявлялись позовні вимоги про зобов`язання АТ КБ «Приватбанк» передати позивачу документи, що підтверджують перехід до позивача права вимоги до позичальників за кредитними договорами.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач виконав обов`язок боржників перед кредитором - відповідачем за кредитними договорами, тому за умовами договорів поруки та відповідно до статті 556 Цивільного кодексу України відповідач зобов`язаний передати позивачу документи, які підтверджують обов`язок боржника.

Судовими рішеннями у вказаних справах було відмовлено у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайк-Сіті».

Відмовляючи у задоволенні позову, суди, в тому числі, дійшли висновку, що позивачем не доведено виконання зобов`язання замість боржників у повному обсязі, тобто не доведено розмірів заборгованості позичальників за кредитними договорами станом на дату здійснення платежу.

Таким чином, беручи до уваги наявні в матеріалах даної справи докази та обставини, встановлені судами у вказаних справах, суд вважає недоведеними та необгрунтованими твердження позивача про відсутність у банку будь-яких договорів забезпечення виконання зобов`язань «старих» божників за кредитними договорами.

Враховуючи, що для встановлення обставин вчинення правочину під впливом обману на позивача покладається обов`язок з доведення наявності трьох складових: наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману, тоді як, за висновком суду, позивачем вказаних обставин (складових) не доведено, суд дійшов висновку про відмову у позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайк-Сіті» до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» про визнання недійсним Кредитного договору №4Л16028Г від 31.10.2016.

Крім того, Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004).

Добросовісність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17.

Суд зазначає, що дії позивача, який уклав спірний договір, а наразі пред`являє позов про визнання вказаного правочину недійсним, суперечать його попередній поведінці (укладенню договору) та є недобросовісними.

Судовий збір покладається на позивача у зв`язку з відмовою у позові у повному обсязі (на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. У позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайк-Сіті» до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» про визнання недійсним Кредитного договору №4Л16028Г від 31.10.2016 - відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

3. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 20 липня 2020 року.

Суддя О.В. Чинчин