ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
веб-адреса:://od.arbitr.gov.ua
_____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"14" липня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/1131/20

Господарський суд Одеської області у складі судді Степанової Л.В.

при секретарі судового засідання Ісак Д.П.

за участю представників сторін:

від позивача: Кохан А.В. за довіреністю;

від відповідача: не з`явився;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСНОВА ПАПІР» до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «КИПРЕЙ» про стягнення 179581,07грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОСНОВА ПАПІР» звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «КИПРЕЙ» про стягнення 179581,07грн.

В обґрунтування позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю «ОСНОВА ПАПІР» посилається на невиконання Товариством з обмеженою відповідальністю «КИПРЕЙ» рішення Господарського суду Одеської області від 28.11.2016р. по справі №916/2671/16

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 27.04.2020р. відкрито провадження у справі №916/1131/20, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду по суті на 19.05.2020р. о 12:00.

В судовому засіданні від 19.05.2020р. було оголошено перерву на 04.06.2020р. о 11:40, про що зазначено у протоколі судового засідання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 19.05.2020р. повідомлено учасників справи про дату та час судового засідання.

В судовому засіданні від 04.06.2020р. було оголошено перерву на 25.06.2020р. о 12:40, про що зазначено в протоколі судового засідання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 04.06.2020р. повідомлено учасників справи про судове засідання.

В судовому засіданні від 25.06.2020р. було оголошено перерву на 14.07.2020р. о 10:30, про що зазначено в протоколі судового засідання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 25.06.2020р. повідомлено учасників справи про судове засідання.

У судовому засіданні від 14.07.2020р. було оголошено вступну та резолютивну частину рішення по справі №916/1131/20.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив:

Як вказує позивач, 28.11.2016р. рішенням Господарського суду Одеської області у справі №916/2671/16 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «КИПРЕЙ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСНОВА ПАПІР» 434562,93грн. з яких 428140,82грн. заборгованості, 6422,11грн. витрати по сплаті судового збору. 13.12.2016р. Господарським судом Одеської області видано наказ про примусове виконання рішення Господарського суду Одеської області у справі №916/2671/16. 28.11.2016р. ТОВ «КИПРЕЙ» було сплачено на користь ТОВ «ОСНОВА ПАПІР» 7000,00грн. Остаточна сума заборгованості складає 427562,93грн.

Позивач зазначає, що у зв`язку з невиконанням ТОВ «КИПРЕЙ» рішення суду, ТОВ «ОСНОВА ПАПІР» в строк, встановлений Законом України «Про виконавче провадження» було подано до Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції області заяву про примусове виконання рішення Господарського суду Одеської області від 28.11.2016р. у справі №916/2671/16. Головним державним виконавцем Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Татару Д.Д. постановою від 04.04.2017р. було відкрито виконавче провадження №53676392 з виконання наказу Господарського суду Одеської області від 13.12.2016р. №916/2671/16. Сума заборгованості до стягнення за виконавчим провадженням на дату подання позовної заяви складає 427562,93грн.

Позивач, посилаючись на ст.625 Цивільного кодексу України, враховуючи невиконання рішення Господарського суду Одеської області у справі №916/2671/16 від 28.11.2016р. нарахував відповідачу 136496,78грн. інфляційних витрат та 43084,29грн. 3% річних.

Враховуючи викладене, позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути з відповідача 136496,78грн. інфляційних витрат та 43084,29грн. 3% річних.

Відповідач в засідання суду не з`явився, відзиву на позов не надав, своїм правом на захист не скористався у зв`язку з чим справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що 28.09.2016р. Товариство з обмеженою відповідальністю «ОСНОВА ПАПІР» звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «КИПРЕЙ» про стягнення 428140,82грн.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 28.11.2016р. у справі №916/2671/16 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «КИПРЕЙ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСНОВА ПАПІР» 428140,82грн. заборгованості, 6422,11грн. судового збору.

13.12.2016р. Господарським судом Одеської області видано наказ про примусове виконання рішення Господарського суду Одеської області у справі №916/2671/16.

04.04.2017р. Головним державним виконавцем Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Татару Д.Д. було відкрито виконавче провадження №53676392 з виконання наказу Господарського суду Одеської області від 13.12.2016р. №916/2671/16.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Стаття 124 Конституції України встановлює, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадових чи службових осіб та громадян.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 625 Цивільного кодексу України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02.03.2016р. у справі № 6-2491цс15, за яким дія статті 625 Цивільного кодексу України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 Цивільного кодексу України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин.

Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду вказав, що положення статті 625 Цивільного кодексу України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.

Верховний Суд зробив висновок, що норма ст. 625 Цивільного кодексу України, не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018р. у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 р. у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 р. у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 р. у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Судом встановлено, що станом на день подання позову до суду рішення Господарського суду Одеської області від 28.11.2016р. по справі №916/2671/16 Товариством з обмеженою відповідальністю «КИПРЕЙ» не виконано у зв`язку з чим вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних витрат та 3% річних обґрунтовані.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних витрат у сумі 136496,78грн., вважає його вірним та зазначає, що стягненню з відповідача підлягають інфляційні витрати у сумі 136496,78грн.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних у сумі 43084,29грн. та здійснивши власний розрахунок, зазначає, що стягненню з відповідача підлягають 3% річних у сумі 43071,71грн.

Відповідно до ст. 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є зокрема справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене, а також оцінюючи надані документальні докази в їх сукупності, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСНОВА ПАПІР» підлягають задоволенню в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «КИПРЕЙ» 136496,78грн. інфляційних витрат, 43071,71грн. 3% річних, в частині стягнення 3% річних у сумі 12,58грн. судом відмовлено.

Судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2102,00грн. покласти на відповідача відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 79, 86, 129, ст.ст. 232-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСНОВА ПАПІР" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "КИПРЕЙ" про стягнення 179581,07грн. - задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КИПРЕЙ" (65091, м. Одеса, вул. Середня, 25, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСНОВА ПАПІР" (03150, М. Київ, вул. Анрі Барбюса, 37/1, поштова адреса: 03062, м. Київ, пр. Перемоги, 65-Б, офіс 455-б, ) 136496,78грн. інфляційних витрат, 43071,71грн. 3% річних, 2693,25грн. судового збору.

Наказ видати згідно зі ст. 327 ГПК України.

3. У позовних вимогах Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСНОВА ПАПІР" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "КИПРЕЙ" 12,58грн. 3% річних - відмовити.

Повне рішення складено 20 липня 2020 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення, із врахуванням Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020р. №540-ІХ, яким розділ Х Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України доповнено пунктом 4 такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністру України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначенні статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжується на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Суддя Л.В. Степанова