ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2020м. ДніпроСправа № 904/8484/16

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Мартинюка С.В.

за участю за участю секретаря судового засідання Ільєнко В.Ю.

за участю представників:

Від позивача: Дідик С.Є., дов. №13-397/20д від 02.03.2020, адвокат;

Від відповідача: Венська О.О., дов. від 21.01.2019, адвокат;

Від третіх осіб: не з`явились;

Від ПрАТ "ПРОФІ-ПАК": не з`явились.

за позовом Акціонерного товариства "МЕГАБАНК"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Відродження К"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Приватне акціонерне товариство "ПРОФІ-ПАК" (49049, м. Дніпро, вул. Далека, 2, код

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ТОВ "ТРАНСМАГ" (49000, м. Дніпро, вул. Писаржевського, 6)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ТОВ "Автокомплект" (49040, м. Дніпро. вул. Джинчарадзе, 1, кв.60)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ТОВ "Сервісопторг" (49000, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 30А)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ТОВ "Равіра" (49000, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги 120 кв. 203)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ПАТ "Кредобанк" (79026, м. Львів, вул. Сахарова, 78)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ПАТ "ОТП Банк" (49000, м. Дніпро, вул. Січових Стрільців, 20)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний банк" (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 27Т)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ТОВ "ТД" Полімер Трейдінг" (01135, м. Київ, вул. Жилянська, 101)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ДПІ у Соборному районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (49107, м. Дніпро, вул. Високовольтна, 24)

про визнання недійсним договору уступки вимоги (цесії) від 07.04.2016 р.

в межах справи

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Відродження К", м.Дніпро

до боржника Приватного акціонерного товариства "ПРОФІ-ПАК", 49049, м.Дніпро, вул.Далека, буд.2, )

про визнання банкрутом

ПРОЦЕДУРА

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської від 04.10.2016 порушено провадження у справі про банкрутство Приватного акціонерного товариства "ПРОФІ-ПАК", введено процедуру розпорядження майном боржника; розпорядником майна призначено Стрижак Ольгу Олександрівну.

26.12.18 р. АТ "МЕГАБАНК" звернулось до господарського суду позовною заявою межах справи про банкрутство, в якій просить суд визнати недійсним договір уступки вимоги (цесії) від 07.04.16 р., укладений між ТОВ "Відродження К" () та ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Ухвалою господарського суду від 16.05.2019 відмовлено в задоволенні заяви АТ "МЕГАБАНК" № 13-9825 від 18.12.18 р. про визнання недійсним договору уступки вимоги (цесії) від 07.04.16 р.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 11.09.2019 у справі № 904/8484/16 апеляційну скаргу залишено без задоволення, ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 16.05.2019 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 11.02.2020 касаційну скаргу Акціонерного товариства "Мегабанк" від 12.12.2019 № 13-10916 на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 11.09.2019 та на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 16.05.2019 у справі № 904/8484/16 задоволено частково. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 11.09.2019 та ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 16.05.2019 у справі №904/8484/16 скасовано. Справу №904/8484/16 в скасованій частині направлено на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №904/8484/16 в частині розгляду позовної заяви про визнання недійсним договору уступки вимоги (цесії) від 07.04.16 р. недійсним, передано судді Мартинюку С.В.

Ухвалою господарського суду від 10.03.2020 справу №904/8484/16 прийнято до провадження, призначено підготовче судове засідання на 30.03.2020. Цією ж ухвалою залучено до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_1 , Приватне акціонерне товариство "ПРОФІ-ПАК", ТОВ "ТРАНСМАГ", ТОВ "Автокомплект", ТОВ "Сервісопторг", ТОВ "Равіра", ПАТ "Кредобанк", ПАТ "ОТП Банк", ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний банк", ТОВ "ТД" Полімер Трейдінг", ДПІ у Соборному районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.

17.03.2020 до господарського суду надійшло клопотання позивача про розгляд справи в режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 20.03.2020 було задоволено клопотання позивача про участі у судовому засіданні у режимі відеоконференції.

23.03.2020 на електронну адресу суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

16.04.2020 на електронну адресу суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою господарського суду від 21.04.2020 відкладено підготовче засідання на 12.05.2020 об 11:00 год.

08.05.2020 на електронну адресу суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи №904/8484/16 в режимі віжеоконференції.

12.05.2020 на електронну адресу суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляд справи.

Ухвалою господарського суду від 12.05.2020 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів до 09.06.2020, відкладено підготовче засідання на 02.06.2020 об 12:00 год.

Ухвалою господарського суду від 02.06.2020 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті на 16.06.2020 о 15:00год., доручено Господарському суду Харківської області (майдан Свободи, 5/1, м. Харків, 61000) забезпечити проведення відеоконференції за участю представника Позивача - АТ "МЕГАБАНК" з Господарським судом Дніпропетровської області 16.06.2020 року о 15:00 год., представнику АТ "МЕГАБАНК" з`явитися до Господарському суду Харківської області (майдан Свободи, 5/1, м. Харків, 61000) для проведення підготовчого засідання в режимі відеоконференції 16.06.2020 року о 15:00 год.

16.06.2020 до суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

16.06.2020 до суду від Приватного акціонерного товариства "ПРОФІ-ПАК" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою господарського суду 16.06.2020 розгляд справи відкладено на 07.07.2020.

У судових засіданнях здійснювалось повне фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до статті 222 Господарського процесуального кодексу України.

В порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 07.07.2020 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позиція позивача

В обґрунтування позовних вимог, АТ "МЕГАБАНК" зазначає, що договір уступки вимоги (цесії) від 07.04.16 р. є недійсним, оскільки він суперечить вимогам ч. 5 ст. 203, ч. 1,3 ст. 215 ЦК України.

Позиція відповідача

При новому розгляді заяви, відповідач не скористався правом на надання відзиву.

Позиція третіх осіб

Треті особи, не скористались правом на надання письмових пояснень.

Перелік обставин, які є предметом доказування у справі

Предметом доказування по даній справі є обставини укладання договору уступки вимоги (цесії) від 07.07.2016.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУТЬ

02.04.2004 між ОСОБА_2 (позичальник) та ОСОБА_1 (позикодавець) було укладено Договір безвідсоткової позики, за умовами якого позикодавець на умовах безвідсоткової позики передає у власність позичальникові грошові кошти у розмірі 500 000,00 доларів США, що в валютному еквіваленті на час укладання даного договору згідно офіційного курсу валют НБУ складає 2 664 650,00 грн, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві вказану суму позики. Згідно п. 2.1 договору позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п. 4.1, договір вступає в дію з моменту підписання та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

02.04.2004 в забезпечення виконання зобов`язань за Договором безвідсоткової позики від 02.04.2004 між ТОВ "ВЕСТА-ПАК" (поручитель), повним правонаступником всіх прав та обов`язків якого є Приватне акціонерне товариство "ПРОФІ-ПАК", та ОСОБА_1 (кредитор) було укладено Договір поруки, за яким поручитель поручається перед кредитором щодо виконання зобов`язань ОСОБА_2 (Позичальником) за Договором безвідсоткової позики від 02.04.2004. Згідно п. 4.1 цей договір набуває чинності з моменту його підписання та скріплення печаткою поручителя і діє до моменту припинення поруки на підставах, визначених ст. 559 ЦК України.

Додатковою угодою від 07.04.2004 п. 4.1 викладений у наступній редакції: «Цей договір набуває чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.17. Дія договору припиняється на підставах, визначених ст. 559 ЦК України».

ОСОБА_2 за договором безвідсоткової вимоги від 02.04.2004 частина коштів в розмірі 40 000,00 доларів США були повернуті. Залишок позики складає 460 000,00 доларів США.

05.04.2004 між ОСОБА_2 (позичальник) та ОСОБА_3 (позикодавець) було укладено Договір безвідсоткової позики, за умовами якого позикодавець на умовах безвідсоткової позики передає у власність позичальникові грошові кошти у розмірі 2 700 00,00 доларів США, що в валютному еквіваленті на час укладання даного договору згідно офіційного курсу валют НБУ складає 14 389 110,00 грн, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві вказану суму позики. Згідно п. 2.1 договору позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п. 4.1, договір вступає в дію з моменту підписання та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

05.04.2004 в забезпечення виконання зобов`язань за Договором безвідсоткової позики від між ТОВ "ВЕСТА-ПАК" (поручитель) повним правонаступником всіх прав та обов`язків якого є Закрите акціонерне товариство "ПРОФІ-ПАК", повним правонаступником всіх прав та обов`язків якого є Приватне акціонерне товариство "ПРОФІ-ПАК" та ОСОБА_3 (кредитор) було укладено Договір поруки від 05.04.2004, за яким поручитель поручається перед кредитором щодо виконання зобов`язань ОСОБА_2 (Позичальником) за Договором безвідсоткової позики від 05.04.2004. Згідно п. 4.1 цей договір набуває чинності з моменту його підписання та скріплення печаткою поручителя і діє до моменту припинення поруки на підставах, визначених ст. 559 ЦК України.

Додатковою угодою від 07.04.2004 п. 4.1 викладений у наступній редакції: «Цей договір набуває чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2017. Дія договору припиняється на підставах, визначених ст. 559 ЦК України».

ОСОБА_2 за договором безвідсоткової вимоги від 05.04.2004 частина коштів в розмірі 205 000,00 доларів США були повернуті. Залишок позики складає 2 495 000,00 доларів США.

01.04.2011 між ОСОБА_3. (цедент) та ОСОБА_1 (Цесіонарій) було укладено Договір уступки вимоги (цесії) із змінами та доповненнями від 04.04.2011, за яким ОСОБА_3 передає ОСОБА_1 , а ОСОБА_1 набуває право вимоги, належне ОСОБА_3 , і стає кредитором за договором позики від 05.04.2004 та кредитором за договором поруки від 05.04.2004.

07.04.2016 між ОСОБА_1. (Цедент) та ТОВ "Відродження К" (Цесіонарій) було укладено Договір уступки вимоги. Згідно цього договору, ОСОБА_1 передав ТОВ "Відродження К" право вимоги до ОСОБА_2 за договором позики від 02.04.2004 на суму 460 000,00 доларів США та за договором позики від 05.04.2004 на суму 2 495 000,00 доларів США.

До Договору уступки вимоги, сторонами укладено Додаткову угоду від 08.04.2016, згідно якої ОСОБА_1 (цедент) передав ТОВ "Відродження К" право вимоги до поручителя - ПАТ "ПРОФІ-ПАК".

Таким чином, ТОВ "Відродження К" набуло права вимагати від ПрАТ "ПРОФІ-ПАК" виконання останнім своїх зобов`язань як поручителя за договором позики від 02.04.2004 на суму 460 000,00 доларів США та за договором позики від 05.04.2004 на суму 2 495 000,00 доларів США. Всього, за двома договорами розмір вимог складає 2 955 000,00 доларів США.

За твердженням позивача фіктивність оскаржуваного правочину виражається в тому, що спірний Договір не створив для його сторін жодних правових наслідків та був укладений лише з метою штучного нарощування кредиторської заборгованості ПрАТ "Профі-Пак" перед ТОВ "Відродження К"; - ні ОСОБА_1 ні ТОВ "Відродження К" не надано до справи жодних належних доказів виникнення зобов`язань за договором уступки вимоги (цесії), підтвердження заборгованості ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 на момент укладення договору уступки вимоги (цесії) від 07.04.2016, підтвердження виконання ТОВ "Відродження К" своїх зобов`язань щодо компенсації відступного права вимоги на користь ОСОБА_1 ; - спірний договір уступки вимоги (цесії) від 07.04.2016 є недійсним, оскільки він суперечить вимогам ч. 5 ст. 203, ч. 1,3 ст. 215 ЦК України.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.02.2020 зазначено, що при новому розгляді справи слід надали належну оцінку договору уступки права вимоги від 07.04.2016, укладеного між ТОВ "Відродження К" та ОСОБА_1 з урахуванням доводів, викладених у позовній заяві АТ "Мегабанк", зокрема, чи є ОСОБА_1 , який був директором ТОВ "Відродження К" (цедента) відповідно до витягу з ЄДРПОУ, заінтересованою особою стосовно ТОВ "Відродження К"; ким з боку ТОВ "Відродження К" підписано спірний договір уступки від 07.04.2016, якщо спірний договір підписано на підставі довіреності, то ким видано цю довіреність та хто є підписантами ТОВ "Відродження К" згідно ЄДРПОУ на час укладення спірного договору уступки права вимоги; та чи не було порушено вимог ч. 3 ст. 238 ЦК України, при укладенні спірного договору уступки права вимоги від 07.04.2016, укладеного між ТОВ "Відродження К" та ОСОБА_1 . Крім того, судами не встановлено чи дійсно на момент укладення спірного договору була наявна заборгованість та у якій сумі, який об`єм заборгованості було відступлено за спірним договором від 07.04.2016, чим вона підтверджується.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН, ВИСНОВКИ СУДУ

У постанові Верховного Суду від 07.08.2019 у справі № 922/1014/18, зазначено, що у разі виникнення обґрунтованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог, на заявника кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог.

Як вбачається з Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань №, станом на 07.04.2016 (момент укладення спірного договору), керівником ТОВ "Відродження К" був ОСОБА_1 .

Цивільний кодекс України не дає визначення поняття "заінтересована особа". Тому коло заінтересованих осіб має з`ясовуватись в кожному конкретному випадку в залежності від обставин справи та правових норм, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, якщо інше не встановлено законом.

Поняття "заінтересована особа" визначено в ст.1 Кодексу України з процедур банкрутства, так заінтересовані особи - юридична особа, створена за участю боржника, юридична особа, що здійснює контроль над боржником, юридична або фізична особа, контроль над якою здійснює боржник, юридична особа, з якою боржник перебуває під контролем третьої особи, власники (учасники, акціонери) боржника, керівник боржника, особи, які входять до складу органів управління боржника, головний бухгалтер (бухгалтер) боржника, у тому числі звільнені з роботи за три роки до відкриття провадження у справі про банкрутство, а також особи, які перебувають у родинних стосунках із зазначеними особами та фізичною особою - боржником, а саме: подружжя та їхні діти, батьки, брати, сестри, онуки, а також інші особи, щодо яких наявні обґрунтовані підстави вважати їх заінтересованими; для цілей цього Кодексу заінтересованими особами стосовно арбітражного керуючого чи кредиторів визнаються особи в такому самому переліку, як і заінтересовані особи стосовно боржника. Однак дане визначення стосується правовідносин стосовно боржника.

В той же час, враховуючи те, що на станом на 07.04.2016 ОСОБА_1 був керівником ТОВ "Відродження К", з яким як з цесіонарієм, укладено оскаржуваний договір, господарський суд зазначає, що передання права вимоги від себе, як фізичної особи, юридичній особі, в котрій ОСОБА_1 є керівником, обізнаність останнього про дані обставини, дають підстави вважати про те, що ОСОБА_1 є заінтересованою особою стосовно ТОВ "Відродження К".

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 справа № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18).

Стаття 203 Цивільного кодексу України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків (п. 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними»).

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. В силу приписів статті 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

З преамбули спірного договору від 07.04.2016 вбачається, що договір від імені ТОВ "Відродження К" укладено Доронкіним Ігорем Ігоровичем, який діє на підставі довіреності від 06.04.2016.

Згідно зі ст. 237 Цивільного кодексу України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 238 Цивільний кодекс України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє (ст. 229 Цивільного кодексу України).

Стаття 244 Цивільного кодексу України визначає, що представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Статтею 246 Цивільного кодексу України встановлено, що довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами.

Відповідно до приписів п. 1 статті 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Пункт 3 даної статті передбачає, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Довіреність на ОСОБА_5 відсутня, сторонами не надана. На момент укладення спірного договору відомості про ОСОБА_5 , як особи, що має право підпису від імені ТОВ "Відродження К" відсутні.

Згідно зі статтею 241 Цивільного кодексу України, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Доказів схвалення правочину з боку ОСОБА_1 , саме як директора ТОВ "Відродження К", відповідачем не надано.

У відповідності до частини 1 статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна з сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зазначена норма кореспондується з положеннями частини першої статті 207 Господарського кодексу України, згідно з якою господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї з сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Враховуючи те, що з боку ТОВ "Відродження К" договір підписано особою, повноваження на вчинення правочину якої неможливо встановити через фактичну відсутність довіреності, на яку посилались сторони в преамбулі договору, господарський суд доходить висновку про недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, що є підставою для визнання його недійсним.

Щодо наявності та розміру заборгованості на момент укладення договору, господарський суд зазначає наступне.

В матеріалах справи містяться відомість про суми погашення за договором безвідсоткової позики від 02.04.2004, акт приймання - передачі грошових коштів за договором безвідсоткової позики від 02.04.2004, акт приймання - передачі грошових коштів за договором безвідсоткової позики від 05.04.2004, відомість про суми погашення за договором безвідсоткової позики від 05.04.2004, що дає підстави вважати, що заборгованості на момент укладення спірного договору існувала.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів… мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. І хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суд обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Саме такі висновки викладені у рішенні ЕСПЛ від 10.02.2010 року у справі "Серявін та інші проти України".

У відповідності до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами (ч. 2 ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

У відповідності до ст. 7 Господарського процесуального кодексу України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Дана норма кореспондується зі ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення передбачають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

У відповідності до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Пунктами 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Враховуючи положення ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 36, 43, 49, 82-85, 115-117 ГПК України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір уступки вимоги (цесії) від 07.04.2016, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Відродження К" (49000, м. Дніпро, вул. Писаржевського, б. 11, кв. 30, ідентифікаційний код 40397593) та ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Відродження К" (49000, м. Дніпро, вул. Писаржевського, б. 11, кв. 30, ідентифікаційний код 40397593) на користь Акціонерного товариства "Мегабанк" (61002, м. Харків, вул. Алчевських, 30, ідентифікаційний код 09804119) витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762,00 грн., 2643,00 грн. витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги та витрати по сплаті судового збору за подання касаційної скарги в розмірі 3524,00 грн.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскарженим протягом цього строку до Центрального апеляційного господарського суду в порядку ст.ст. 256, 257 ГПК України з урахуванням пп. 17.5 п.17 ч.1 розділу ХІ ГПК України.

Повне рішення складено 17.07.2020

Суддя С.В. Мартинюк