СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" липня 2020 р. Справа № 922/3603/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Крестьянінов О.О., суддя Фоміна В.О. , суддя Шевель О.В.

за участі секретаря судового засідання Ярітенко О.В.

розглянувши у судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (вх. №1330 Х) на рішення господарського суду Харківської області від 07.04.2020 (рішення ухвалене суддею Бураковою А.М. 07.04.2020 о 10:20 год у приміщенні господарського суду Харківської області, повний текст рішення складено 09.04.2020) у справі №922/3603/18

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Котельні лікарняного комплексу», м. Харків

про стягнення 2821601,04 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 07.04.2020 у справі №922/3603/18 позов задоволено частково; стягнуто з ТОВ «Котельні лікарняного комплексу» на користь АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» пеню у сумі 112925,94 грн., три проценти річних у сумі 89792,06 грн., інфляційні втрати у сумі 291252,81 грн. та 9103,45 грн. витрат зі сплати судового збору; в інший іншій частині позовних вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляційних витрат відмовлено; закрито провадження у справі в частині вимог про стягнення суми основного боргу у сумі 2072003,01 грн.

АТ «НАК «Нафтогаз України» звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в частині зменшення пені на 50%, просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 07.04.2020 у справі №922/3603/18 в частині відмови у стягнення пені в розмірі 112925,94 грн.; прийняти нове рішення, яким позовні вимоги про стягнення пені в розмірі 112925,94 грн., у задоволенні яких було відмовлено, задовольнити. Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покласти на відповідача.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач, зокрема, зазначає, що суд не мав права застосовувати до спірних правовідносин ст. 233 ЦК України не з`ясувавши всіх обставин, а саме при зменшенні розміру пені суд мав врахувати майновий стан сторін та інші інтереси сторін, які беруть участь у зобов`язанні, дати належну правову оцінку доказам, наданим сторонами в обґрунтування своїх позицій щодо наявності чи відсутності збитків, об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, а не лише відповідача, причини неналежного виконання або не виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.05.2020 поновлено АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» строк на подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Харківської області від 07.04.2020 у справі №922/3603/18; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення господарського суду Харківської області від 07.04.2020 у справі №922/3603/18; встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв і клопотань по суті справи та з процесуальних питань, повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться 14.07.2020.

10.06.2020 від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення залишити без змін (вх. №5633).

У судове засідання учасники справи не з`явились, хоча були повідомлені судом про час та місце розгляду справи належним чином.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.

31.10.2016 між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (постачальник) та ТОВ «Котельні лікарняного комплексу» (споживач) укладено договір № 2604/1617-БО-32 постачання природного газу (договір), за умовами якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору. Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями (п. 1.1, 1.2 договору).

Відповідно до п. 2.1 договору постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2016 р. по 30 вересня 2017 р. (включно) природний газ обсягом до 1520,0 тис. куб. метрів.

Додатковою угодою № 5 від 31.03.2017 до договору постачання природного газу № 2604/1617-БО-32 від 31.10.2016 пункт 2.1 змінено та викладено у такій редакції: «Постачальник передає споживачу в період з 01 квітня 2017 року по 30 вересня 2017 року (включно) газ обсягом до 35,0 тис. куб. м.».

Згідно п. 3.1 договору право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

Приймання передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складання обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу (п.3.4 договору).

Ціну природного газу врегульовано розділом 5 договору (зі змінами та доповненнями, внесеними додатковими угодами №1 від 31.10.2016, №2 від 22.11.2016, №3 від 30.12.2016, №4 від 23.01.2017, № 5 від 31.03.2017 до договору постачання природного газу № 2604/1617-БО-32 від 31.10.2016)

Згідно з пунктом 6.1. договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем реалізації газу.

Відповідно до п. 10.3. договору, строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років.

Згідно п. 12.1. договору, він набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2016 по 30 вересня 2017 (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (у редакції додаткової угоди № 5 від 31.03.2017 до договору постачання природного газу № 2604/1617-БО-32 від 31.10.2016).

На виконання умов договору позивач у 2016-2017 роках передав у власність споживача природний газ на загальну суму 8933111,01 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.12.2016 на суму 3169836,79 грн., від 31.01.2017 на суму 2405601,53 грн., від 28.02.2017 на суму 2039938,99 грн., від 31.03.2017 на суму 1293556,64 грн., від 30.09.2017 на суму 24177,06 грн., підписаних та скріплених печатками уповноважених представників сторін.

Таким чином, позивач виконав свої зобов`язання за договором, поставивши ТОВ «Котельні лікарняного комплексу» природний газ у строки та об`ємах, встановлених договором.

Проте, оплата за переданий газ здійснювалась відповідачем всупереч умовам договору несвоєчасно та не в повному обсязі.

Крім того, частину заборгованості відповідача за отриманий природний газ у 2017 році на суму 778108.00 грн. було відшкодовано за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на підставі договору про організацію взаєморозрахунків, укладеного 09.11.2017 між головним управлінням Державної казначейської служби України в Харківській області, департаментом фінансів Харківської обласної державної адміністрації, департаментом житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури Харківської обласної державної адміністрації, ТОВ «Котельні лікарняного комплексу», НАК «Нафтогаз України» та публічним акціонерним товариством «Укргазвидобування», що підтверджується платіжним дорученням від 17.11.2017 № 6 та відображається у розрахунках позивача.

Враховуючи наявність заборгованості позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача 2821601,04 грн., у тому числі: 2072003,01 грн. основного боргу за природний газ, поставлений в період 2016-2017 років; 290573,40 грн. пені, 101304,08 грн. трьох процентів річних та 357720,55 грн. інфляційних втрат.

Під час розгляду справи в суді, відповідач повністю сплатив суму основного боргу у розмірі 2072003,01 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень: №12368 від 22.02.2019 100000, 00 грн., № 12406 від 28.02.2019 100 000, 00 грн., №12563 від 13.03.2019 100 000,00 грн., №12569 від 14.03.2019 200000,00 грн., №12596 від 15.03.2019 200000,00 грн., №12651 від 21.03.2019 300000,00 грн., №12667 від 25.03.2019 472003,01 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 24.04.2019 у справі №922/3603/18 позов було задоволено частково, стягнуто з ТОВ «Котельні лікарняного комплексу» на користь ПАТ «НАК «Нафтогаз України» 3% річних у сумі 40531,78 грн. та інфляційні втрати в сумі 112137,89 грн. за період з 18.11.2017 по 13.07.2018, пеню в сумі 169438,76 грн. за період з 18.11.2017 по 18.05.2018 та 4831,63 грн. судового збору. Закрито провадження у справі в частині стягнення 2072003,01 грн. основної заборгованості на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 24.09.2019 рішення господарського суду Харківської області від 24.04.2019 у справі № 922/3603/18 було змінено, викладено частину 2 рішення в наступній редакції: «Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Котельні лікарняного комплексу» на користь Публічного акціонерного товариства «НАК «Нафтогаз України» інфляційні втрати в сумі 143499,88 грн.; 3% річних в сумі 61100,28 грн. та пеня в сумі 282965,64 грн. та 7313,64 грн. витрат зі сплати судового збору.». В іншій частині рішення залишено без змін. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Котельні лікарняного комплексу» на користь Публічного акціонерного товариства «НАК «Нафтогаз України» 3722,79 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24.12.2019 рішення господарського суду Харківської області від 24.04.2019 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 24.09.2019 у справі № 922/3603/18 скасовано, справу направлено на новий розгляд до господарського суду Харківського області. При цьому Верховний Суд зазначив, що суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для нарахування позивачем інфляційних втрат, 3% річних та пені за період з 26.01.2017 по 17.11.2017 на частину заборгованості в сумі 778108 грн., сплачену відповідачем за рахунок державних субвенцій на підставі Договору про організацію взаєморозрахунків. Однак, здійснивши перерахунок пені, "інфляційних втрат" та 3% річних за зобов`язаннями за лютий 2017 року, суд апеляційної інстанції не врахував, що необхідно було також надати оцінку правомірності та правильності нарахування позивачем пені, "інфляційних втрат" та 3% річних за зобов`язаннями за грудень 2016 року, січень 2017 року, березень 2017 року та вересень 2017 року за заявлений позивачем період з 26.01.2017 по 13.07.2018 згідно з Договором про постачання природного газу. При цьому суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені, 3% річних та "інфляційних втрат" за період з 26.01.2017 по 13.07.2018, нарахованих відповідачем на заборгованість за природний газ, поставлений за Договором про постачання природного газу та оплачений за рахунок власних коштів відповідача, помилково керувався умовами Договору про організацію взаєморозрахунків, який на зазначену заборгованість не поширюється. Зазначене призвело до неможливості встановлення правильності нарахування Позивачем пені, "інфляційних втрат" та 3% річних за заявлений період. З урахуванням викладеного суд касаційної інстанції вказав, що під час нового розгляду слід визначити та перевірити належними доказами обґрунтованість нарахування штрафних санкцій за заявлений позивачем період, перевірити правильність розрахунків штрафних санкцій за кожним зобов`язанням окремо.

Під час нового розгляду господарським судом Харківської області встановлено, що дії відповідача щодо несвоєчасного та повного проведення розрахунку за отриманий від позивача газ є порушенням умов договору, що є підставою для застосування відповідальності відповідно до п. 8.2 договору та захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до приписів ст. 625 ЦК України. Перевіривши розрахунок заявлених до стягнення 3% річних та пені, суд дійшов висновку що розрахунок, наданий позивачем, є арифметично вірним та заявлені до стягнення суми є обґрунтованими.

Разом з цим, суд розглянувши клопотання відповідача про зменшення суми пені на 50 %, взяв до уваги, що у відповідача на момент розгляду справи відсутня заборгованість по сплаті основного боргу за договором, що свідчить про добросовісне відношення відповідача до виконання своїх зобов`язань за договором. Крім того, на підприємстві склалася складна економічна ситуація, основними причинами такого стану є невідповідність тарифів на послуги з теплопостачання, несвоєчасне фінансування з Державного бюджету субвенцій на покриття пільг та субсидій, великий обсяг заборгованості з різниці тарифів тощо, а також те, що дії відповідача щодо несвоєчасного виконання взятих на себе зобов`язань за договором не мали негативних наслідків для позивача у вигляді збитків, відсутність в матеріалах справи доказів понесення позивачем збитків внаслідок порушення відповідачем умов договору, виходячи із загальних засад, встановлених у ст. 3 ЦК України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд скористався наданим йому ч. 3 ст. 551 ЦК України, ч. 1 ст. 233 ГК України правом та зменшення розміру нарахованої позивачем пені на 50%, тобто до 112925,94 грн.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та доводам заявника апеляційної скарги, апеляційний господарський суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що позивач в апеляційній скарзі просить скасувати рішення господарського суду Харківської області в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені у сумі 112925,94 грн., колегія суддів переглядає справу у вказаних межах.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 627, 629 ЦК України).

Пунктом 8.2. договору постачання природного газу № 2604/1617-БО-32 від 31.10.2016 передбачено, що у випадку прострочення оплати згідно пункту 6.1. договору споживач зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21 % річних ( у редакції додаткової угоди № 5 від 31.03.2017 змінено на 16,4 % річних з 01.04.2017р.), але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Згідно з частиною першою статті 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання (стаття 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

За приписами статей 611, 612 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання, що передбачено частиною першою статті 550 ЦК України.

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (ст. 551 ЦК України).

Частиною першою статті 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Отже, положення частини третьої статті 551 ЦК України, ст. 233 ГК України з урахуванням наведених норм процесуального права щодо загальних засад господарського судочинства дають право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Необхідно зазначити, що зменшення розміру заявленого до стягнення пені є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Колегія суддів враховує, що приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому вона має обов`язковий для учасників правовідносин характер. Слід також враховувати, що сторони укладаючи договір погодили усі його істотні умови, в тому числі ціну, порядок розрахунків, відтак відповідач прийнявши на себе зобов`язання за спірним договором погодився із передбаченою ним відповідальністю за прострочення взятих на себе зобов`язань.

Як встановлено судом, природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.

Надаючи оцінку твердженням позивача щодо необґрунтованості рішення суду першої інстанції в частині зменшення пені, колегія суддів, приймає до уваги, зокрема:

- статус відповідача, який є підприємством комунальної форми власності, діяльність якого спрямована на задоволення потреб споживачів, в тому числі бюджетних установ та організацій, населення у теплопостачанні, у вигляді опалення та гарячого водопостачання, не є кінцевим споживачем одержаного природного газу;

- скрутне фінансове становище відповідача, що підтверджується наявними в матеріалах справи звітами про фінансові результати за 2018 рік та три квартали 2019 року, відповідно до яких, збитки за 2018 рік складають 4 млн 4673 тис. гривень, а за 3 квартали 2019 року 3 млн. 393 тис. грн.

- ступінь виконання зобов`язання відповідачем, а саме: повну сплату основного боргу в добровільному порядку під час розгляду справи в суді. Крім того, колегія суддів враховує, що відповідачем було сплачено суму інфляційних втрат, 3% річних та пені, встановлені рішенням господарського суду Харківської області від 24.04.2019 та постановою Східного апеляційного господарського суду від 24.09.2019 (які були скасовані постановою Верховного Суду від 24.12.2019);

- що прострочення виконання відповідачем зобов`язань за договором постачання природного газу зумовлене несвоєчасною компенсацією від держави різниці між тарифами на теплову енергію та її собівартістю. Обсяг узгодженої заборгованості з різниці в тарифах під час дії договору №2604/1617-БО-32 від 31.10.2016 у 2017 році склав 2765207 грн., що підтверджується протоколами територіальної комісії з питань узгодження різниці в тарифах Харківської обласної державної адміністрації №2 від 15.06.2018, №3 від 09.06.2017;

- що штрафні санкції не доводились та не обґрунтовувались понесеними позивачем збитками; матеріали справи не містять доказів негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання (тобто відсутні докази, що свідчили б про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків в результаті дій відповідача),

погоджується з висновками суду першої інстанції, про наявність підстав для зменшення розміру нарахованої позивачем пені на 50% (тобто до 112925,94 грн.), що відповідає меті існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання і не призводить до порушення балансу інтересів сторін.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення - без змін.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 281-284 ГПК України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 07.04.2020 у справі №922/3603/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 16.07.2020

Головуючий суддя О.О. Крестьянінов

Суддя В.О. Фоміна

Суддя О.В. Шевель