ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2020 року

м. Київ

Справа № 915/476/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кушнір І.В. - головуючий, Краснов Є.В., Мачульський Г.М.,

За участю секретаря судового засідання Шпорта О.В.

розглянувши касаційну скаргу Миколаївської міської ради на рішення Господарського суду Миколаївської області від 13.06.2019 (суддя Олейняш Е.М.) та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.10.2019 (головуючий суддя: Діброва Г.І., судді: Разюк Г.П., Колоколов С.І.)

за позовом Миколаївської міської ради

до Підприємства "Універсал-Юг" Товариство з обмеженою відповідальністю

про скасування запису про право власності на нежитловий об`єкт та зобов`язання знести об`єкт самочинного будівництва,

За участю представників:

позивача - не з`явився

відповідача - Бортик Р.О. - адвокат

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог і заперечень

1.1. У березні 2019 року Миколаївська міська рада (далі - позивач) звернулась до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Підприємства "Універсал-Юг" Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - відповідач), в якій просила суд:

- скасувати запис про право власності № 1460 в книзі: 11 від 02.06.2011 про державну реєстрацію за Підприємством "Універсал-Юг" Товариство з обмеженою відповідальністю () права власності на нежитловий об`єкт (ринок), який знаходиться за адресою: проспект Центральний (Леніна), 200, м.Миколаїв, Миколаївська область, і складається з основних будівель: літ. А загальною площею 48,3 кв.м; літ. Б загальною площею 23,9 кв.м; літ. В загальною площею 134,7 кв.м; літ. М загальною площею 99,7 кв.м; літ. Н загальною площею 160,4 кв.м; літ. О загальною площею 67 кв.м; літ. П загальною площею 72 кв.м; літ. Р загальною площею 404,6 кв.м; літ. С загальною площею 64,8 кв.м; літ. Т загальною площею 65,2 кв.м; літ. У загальною площею 58,3 кв.м; літ. Ф загальною площею 14,5 кв.м, літ. Х загальною площею 33,2 кв.м; літ. Ц загальною площею 56,2 кв.м; літ. Щ загальною площею 36,4 кв.м; літ. Є загальною площею 9,0 кв.м, службові будівлі, огорожі та споруди, реєстраційний номер майна 2844213 (33786727);

- зобов`язати Підприємство "Універсал-Юг" Товариство з обмеженою відповідальністю () знести об`єкти самочинного будівництва: літ. Б загальною площею 23,9 кв.м, літ. С загальною площею 64,8 кв.м, літ. Т загальною площею 65,2 кв.м, літ. О загальною площею 67 кв.м, літ. П загальною площею 72 кв.м та літ. Щ загальною площею 36,4 кв.м.

1.2. Позовні вимоги мотивовані тим, що 02.11.2001 між Миколаївською міською радою (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Універсал-Юг" (орендар) було укладено договір оренди землі № 826 з урахуванням додаткової угоди № 60-03 від 08.07.2003, який припинив свою дію 28.09.2006; разом з тим, на земельній ділянці, яка передавалась в оренду, наразі відповідачем розміщено два торгівельних павільйони ("Доярушка", "Градус"), які належать відповідачу на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Зазначені споруди, на думку позивача, розміщені відповідачем самовільно, без оформлення будь-яких прав на земельну ділянку, оскільки договір оренди землі припинився 28.09.2006, крім того, всі споруди розміщено з порушенням вимог п. 8.56 ДБН 360-92** "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень" щодо заборони забудови в зоні дії обмежень інженерних мереж, в зв`язку з чим позивач вважає, що державна реєстрація на спірні об`єкти була проведена з порушенням вимог чинного законодавства, реєстрація такого права підлягає скасуванню, а вищезазначені споруди знесенню.

1.3. Відповідач, заперечуючи проти позову, зокрема, вважає, що об`єкти нерухомості збудовані в межах наданої в оренду земельної ділянки, чим спростовуються доводи позивача стосовно будівництва на земельній ділянці, що не було відведена для даної мети. Посилаючись на приписи ст. 328 ЦК України відповідач зазначає, що декларація про готовність об`єкта до експлуатації та рішення виконкому Миколаївської міської ради від 28.10.2011 № 1127, на підставі якого було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, є чинними, тобто, відповідач вважається таким, що набув право власності на спірні об`єкти нерухомості правомірно, та, оскільки свідоцтво про право власності в судовому порядку не скасовано, то відсутні підстави для скасування запису про державну реєстрацію про право власності на нерухоме майно. Враховуючи, що відповідач продовжує користуватись спірними земельними ділянками, відсутність заперечень орендодавця протягом місяця, відповідач вважає, що договір оренди земельної ділянки, на який посилається позивач, був двічі поновленим на той самий строк і на тих самих умовах. На думку відповідача, безпідставними є вказівки позивача щодо порушення відповідачем норм містобудування, оскільки: спірний об`єкт прийнято в експлуатацію у встановленому законом порядку; за висновком судово-будівельної експертизи від 21.04.2010 за № 120-540, проведеної Регіональною торгово-промисловою палатою Миколаївської області, вказані об`єкти встановлені та виготовлені з дотриманням будівельних норм і правил; на момент будівництва спірних об`єктів відповідного розділу щодо "червоних ліній" у Генеральному плані міста не було; відповідний План зонування території м. Миколаєва був затверджений лише 17.05.2018, тобто, на момент будівництва відповідач діяв цілком правомірно.

2. Короткий зміст судових рішень

2.1. Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 13.06.2019, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.10.2019, в задоволенні позову відмовлено повністю.

3. Процедура касаційного провадження у Верховному Суді

3.1. 01.11.2019 (згідно із поштовим штемпелем на конверті) Миколаївською міською радою безпосередньо до Касаційного господарського суду подано касаційну скаргу на рішення Господарського суду Миколаївської області від 13.06.2019 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.10.2019 у справі № 915/746/19.

3.2. Витягом з протоколу автоматизованого розподілу касаційної справи між суддями від 08.11.2019 у справі №915/476/19 визначено колегію суддів у складі: Кушнір І.В. (головуючий суддя), судді: Дроботова Т.Б., Мачульський Г.М.

3.3. Ухвалою Верховного Суду від 18.11.2019 у справі № 915/746/19 касаційну скаргу Миколаївської міської ради залишено без руху до 18.12.2019 на підставі частини 2 статті 292 Господарського процесуального кодексу України, оскільки скаржником не було додано документа, що підтверджує сплату судового збору у встановленому порядку та розмірі, встановлено Миколаївській міській раді строк усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали суду касаційної інстанції.

02.12.2019 скаржник звернувся до Касаційного господарського суду з заявою про усунення недоліків у справі № 915/476/19. До заяви скаржник долучив платіжне доручення № 1607 від 19.11.2019 на суму 7 684 грн.

3.4. Ухвалою Верховного Суду від 16.12.2019 поновлено Миколаївській міській раді строк для подання касаційної скарги на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.10.2019 у справі № 915/476/19, відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та призначено її до розгляду на 29.01.2020, визначено строк для подання відзиву на касаційну скаргу до 02.01.2020.

3.5. 24.12.2019 судом отримано відзив відповідача на касаційну скаргу, скерований на адресу суду 19.12.2019.

3.6. У судовому засіданні 29.01.2020 відкладено розгляд вищезазначеної касаційної скарги до 12.02.2020.

3.7. Ухвалою Верховного Суду від 11.02.2020 провадження за касаційною Миколаївської міської ради на рішення Господарського суду Миколаївської області від 13.06.2019 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.10.2019 у справі № 915/476/19 зупинено до перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду судових рішень у подібних правовідносинах у іншій справі № 916/2791/13.

07.04.2020 Великою Палатою Верховного Суду ухвалено постанову у справі №916/2791/13, яку було оприлюднено в Єдиному Державному реєстрі судових рішень 02.06.2020.

3.8. 15.06.2020 суд постановив ухвалу, якою поновлено провадження за касаційною скаргою Миколаївської міської ради на рішення Господарського суду Миколаївської області від 13.06.2019 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.10.2019 у справі № 915/476/19, розгляд скарги призначено на 15.07.2020.

3.9. Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.07.2020 у справі № 915/476/19 у зв`язку з відпусткою судді Дроботової Т.Б. визначено колегію суддів у складі: Кушнір І.В. (головуючий суддя), судді: Краснов Є.В., Мачульський Г.М.

3.10. У судове засідання 15.07.2020 з`явився представник відповідача, котрий виклав заперечення проти касаційної скарги та просив відмовити в її задоволенні. Представник позивача у судове засідання не з`явився, хоча вказаний учасник справи про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

4. Короткий зміст касаційної скарги і заперечень на неї

4.1. У касаційній скарзі Миколаївська міська рада (скаржник, позивач) просить рішення Господарського суду Миколаївської області від 13.06.2019 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.10.2019 у справі № 915/746/19 скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

4.2. Обґрунтовуючи касаційну скаргу скаржник вважає, що помилковим в даному випадку є посилання судів попередніх інстанцій на наявність чинного договору оренди земельної ділянки від 15.07.2002 за №1196, укладеного між сторонами щодо земельної ділянки площею 1704 кв.м, на підставі рішення Миколаївської міської ради від 22.07.2002 № 2/18, для розширення та обслуговування ринку по вул. Комсомольській ріг пр. Леніна, зважаючи на те, що предметом розгляду по даній справі є відсутність прав відповідача на інші земельні ділянки, зокрема, раніше надану за договором від 08.11.2001 за № 826 (зі змінами).

Також помилковим є твердження відповідача щодо того, що Свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САЕ № 463385 на нежитловий об`єкт (ринок) у м.Миколаєві, проспект Леніна, буд. 200 було видано самим позивачем, адже воно було видано виконавчим комітетом Миколаївської міської ради на підставі рішення виконкому Миколаївської міської ради від 28.10.2011 № 1127, як самостійним органом місцевого самоврядування, наділеним власними повноваженнями.

Скаржник звертає увагу, що питання дотримання чи недотримання відповідачем процедури здійснення державної реєстрації права власності на спірні об`єкти не було предметом розгляду даної справи, а тому доводи відповідача у цій частині взагалі не заслуговують на увагу. Крім того, згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 915/1377/17, навіть якщо буде встановлено, що суб`єкт державної реєстрації прав дотримався законодавства при внесенні запису про проведену державну реєстрацію права за іншою особою, це не є перешкодою для задоволення позову щодо скасування цього запису, якщо наявність такого запису порушує права чи охоронювані законом інтереси позивача. Також позивач вказує, що аналіз норм чинного законодавства свідчить про те, що реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави. Сама собою державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи (постанова Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №911/3594/17). Проте, на думку скаржника, вказане не було враховано судами попередніх інстанцій при винесенні оскаржуваних судових рішень.

Миколаївська міська рада вказує, що за інформацією Управління земельних ресурсів Миколаївської міської ради земельна ділянка під будівлями, розміщеними вздовж вул. 6 Слобідська, а саме літ. О загальною площею 67 кв.м; літ. П загальною площею 72 кв.м; літ. Щ загальною площею 36,4 кв.м в оренду будь-яким юридичним або фізичним особам не надавалась, отже, названі споруди також розміщені відповідачем самовільно без наявності будь-яких прав на земельну ділянку. Разом з тим, вказані доводи також були залишені судами поза увагою.

Зведення відповідачем спірних будівель на земельній ділянці, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва в особі Миколаївської міської ради без згоди останньої (відсутність відведеної для цієї мети земельної ділянки), порушення містобудівного законодавства, державних будівельних норм і правил при здійсненні такого будівництва, на думку позивача, об`єктивно порушує права територіальної громади м. Миколаєва.

Крім того, скаржник зазначає, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, що викладена, зокрема, у постановах від 17.04.2019 у справі № 916/641/18, від 10.04.2018 у справі № 927/849/17, від 12.06.2019 у справі № 916/1986/18, від 03.04.2018 по справі № 917/927/17, свідоцтво про право власності на нерухоме майно лише посвідчує наявність відповідного права, і не породжує, не змінює і не припиняє певні права та обов`язки, тобто не є правочином. Тобто, свідоцтво про право власності є лише документом, яким оформлюється відповідне право, але не є правочином, на підставі якого це право виникає, змінюється або припиняється. Свідоцтво про право власності не породжує виникнення у суб`єкта відповідного права, а тільки фіксує факт його наявності, що спростовує правові висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.

4.3. У відзиві на касаційну скаргу відповідач просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення - без змін, як такі, що ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

5. Фактичні обставини, встановлені судами попередніх інстанцій

5.1. Між Миколаївською міською радою, м. Миколаїв (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Універсал-Юг", м. Миколаїв (орендар) 02.11.2001 було укладено договір оренди землі, зареєстрований в книзі записів договорів оренди землі 08.11.2001 за № 826, відповідно до п. 1.1 якого Миколаївська міська рада на підставі рішення від 28.09.2001 за № 34/12 передала, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Універсал-Юг" прийняло в оренду земельну ділянку загальною площею 263 кв.м, у тому числі 14 кв.м для розміщення вбудованого торговельного павільйону, 10 кв.м під проходами та проїздами, зарахувавши її до земель комерційного використання, та 239 кв.м для обслуговування критого майданчика для очікування громадського транспорту, зарахувавши її до земель громадського призначення, за рахунок земель населеного пункту, не наданих у власність або користування, в м. Миколаєві, пр. Леніна ріг вул. Комсомольська, у напрямку руху до центру міста /Центральний район/, згідно з додатком, який є невід`ємною частиною договору. Межі земельної ділянки перенесені у натурі в установленому порядку.

Відповідно до п. 2.1 Договору земельна ділянка передається в оренду, без права передачі її в суборенду, строком на п`ять років з дати прийняття рішення.

08.07.2003 до Договору оренди землі від 08.11.2001 між сторонами було укладено додаткову угоду № 60-03, відповідно до умов якого п. 1.1 Договору оренди землі від 08.11.2001 доповнено: Миколаївська міська рада на підставі рішення від 13.06.2003 № 12/13 передає, а ТОВ підприємство "Універсал-Юг" приймає в оренду строком до 28.09.2006 додаткову земельну ділянку площею 37 кв.м, у тому числі 25 кв.м під споруду, зарахувавши її до земель комерційного призначення, та 12 кв.м під замощення, зарахувавши її до земель громадського призначення до раніше наданої рішенням від 28.09.2001 № 34/12 площею 263 кв.м, у томі числі: 14 кв.м під вбудованим торговельним павільйоном, 10 кв.м під проходами та проїздами, зарахувавши її до земель комерційного використання, 239 кв.м для обслуговування критого майданчика для очікування громадського транспорту, зарахувавши її до земель громадського призначення, для реконструкції та подальшого обслуговування зупиночного комплексу з торговельними павільйонами по пр. Леніна на зупинці громадського транспорту "вул. Комсомольська", у напрямку руху до центру міста, згідно з планом земельної ділянки. Загальна площа земельної ділянки складає 300 кв.м.

Додаткова угода зареєстрована в книзі державної реєстрації додаткових угод до договорів тимчасового користування землею (у тому числі і на умовах оренди) на території міста Миколаєва 08.07.2003 року за № 60-03 Миколаївської міської ради.

5.2. Доказів продовження (поновлення) Договору оренди землі від 02.11.2001 з додатковою угодою до нього матеріали справи не містять.

5.3. Також з матеріалів справи вбачається, що 15.07.2002 між Миколаївською міською радою (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Універсал-Юг" (орендар) було укладено договір оренди землі № 1196, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Яковлевою Н.П. за № 5315 та зареєстрований в Миколаївській міській раді 22.07.2002 за № 1196.

09.02.2004 до вищевказаного договору оренди землі між сторонами було укладено додаткову угоду № 31-04, відповідно до умов якої п. 1.1 Договору від 15.07.2002 викладено в наступній редакції: Миколаївська міська рада на підставі рішень від 07.06.2002 року № 2/18, від 16.10.2003 року № 15/11, від 12.12.2003 року № 17/7 передає, а Підприємство "Універсал-Юг" Товариство з обмеженою відповідальністю приймає в оренду строком до 01.01.2025 року додаткову земельну ділянку 793 кв.м до раніше наданої рішенням міської ради від 11.12.1999 року площею 864 кв.м для розширення ринку по вул. Комсомольській ріг пр. Леніна. Загальна площа земельної ділянки складає 1657 кв.м, згідно з планом земельної ділянки, актом встановлення і погодження меж, актом приймання-передачі об`єкта оренди, кадастровим планом, що є невід`ємними частинами цього договору.

Додаткова угода зареєстрована в книзі записів додаткових угод на право тимчасового користування землею 25.02.2004 за № 31-04 Миколаївської міської ради.

5.4. Доказів визнання недійсним або розірвання договору оренди від 15.07.2002 матеріали справи не містять.

5.5. 11.04.2003 Державною технічною комісією Миколаївської міської інспекції державного архітектурно-будівельного комітету було прийнято в експлуатацію збудований об`єкт (реконструкція ринку з благоустрою і будівництва адміністративно-господарських споруд Товариства з обмеженою відповідальністю "Універсал-Юг") по вул. Комсомольській ріг пр. Леніна, який складається з будівель: літ. А загальною площею 48,3 кв.м; літ. Б загальною площею 23,9 кв.м; літ Ж загальною площею 11,5 кв.м; літ. В загальною площею 67,7 кв.м; літ З загальною площею 27,3 кв.м; літ. Д загальною площею 22,6 кв.м; літ. Е загальною площею 9 кв.м; кіоски загальною площею 54 кв.м, що підтверджується Актом державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію.

19.09.2011 Інспекцією державного архітектуро-будівельного контролю в Миколаївській області прийнято в експлуатацію об`єкт (реконструкцію ринку "Україна" з заміною частини старих павільйонів на нові по просп. Леніна, 200 в м. Миколаєві), що підтверджується зареєстрованою в Інспекції Декларацією про готовність об`єкта до експлуатації № 4 від 19.09.2011 року (арк. 74-79).

5.6. 07.11.2011 на підставі рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 28.10.2011 № 1127 Підприємству "Універсал-Юг" Товариство з обмеженою відповідальністю, м. Миколаїв видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 07.11.2011 серія САЕ 463385 на нежитловий об`єкт (ринок) за адресою Миколаївська обл., м. Миколаїв, пр-т . Леніна , 200, який складається з основних будівель: літ. А загальною площею 48,3 кв.м; літ. Б загальною площею 23,9 кв.м; літ. В загальною площею 134,7 кв.м; літ. М загальною площею 99,7 кв.м; літ. Н загальною площею 160,4 кв.м; літ. О загальною площею 67 кв.м; літ. П загальною площею 72 кв.м; літ. Р загальною площею 404,6 кв.м; літ. С загальною площею 64,8 кв.м; літ. Т загальною площею 65,2 кв.м; літ. У загальною площею 58,3 кв.м; літ. Ф загальною площею 14,5 кв.м, літ. Х загальною площею 33,2 кв.м; літ. Ц загальною площею 56,2 кв.м; літ. Щ загальною площею 36,4 кв.м; літ. Є загальною площею 9,0 кв.м, службових будівель, огорож та споруди.

5.7. Згідно з Витягом про державну реєстрацію прав серії СЕВ № 626844, номер витягу 32025668 від 14.11.2011, на підставі вищезазначеного свідоцтва про право власності, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 2844213 Миколаївським МБТІ за відповідачем проведено державну реєстрацію права власності на нежитловий об`єкт (ринок) за адресою: Миколаївська обл., м. Миколаїв, пр-т Леніна, 200. Номер запису 1460 в книзі 11.

6. Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій

6.1. Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний господарський суд, виходив з того, що скасування державної реєстрації права власності, належного відповідачу, без вирішення питання правомірності оформлення відповідачем права власності на нерухоме майно (правовстановлюючого документа, на підставі якого відбулась реєстраційна дія), не дозволяє остаточно вирішити спір між сторонами, оскільки в даному випадку позивачем Миколаївською міською радою в спірному випадку ставиться питання про скасування запису про право власності відповідача на об`єкти нерухомого майна, право якого (відповідача) підтверджується правовстановлюючим документом - Свідоцтвом про право власності, виданим на підставі рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 28.10.2011, правомірність яких в даній справі не оскаржується, в зв`язку з чим скасування запису про право власності на нерухоме майно та зобов`язання відповідача знести об`єкти нерухомого майна за умов наявного у відповідача та чинного на день розгляду справи правовстановлюючого документа на нерухоме майно суперечить приписам ст. 321, 331, 376 Цивільного кодексу України.

Також судова колегія апеляційного господарського суду зазначила, що після реєстрації права власності на збудований об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкта до експлуатації, цей документ вичерпує свою дію фактом виконання, а сам факт реєстрації такої декларації та отримання свідоцтва на право власності на її підставі виключає можливість віднесення спірного об`єкта нерухомого майна до самочинного з огляду на його узаконення.

Крім того, посилання скаржника на те, що спірні об`єкти відповідача, а саме за літ. Б, С, Т, О, П, Щ по просп. Центральному (Леніна), 200 у м. Миколаєві, збудовані на земельній ділянці, що не була відведена для даної мети, оскільки договір оренди припинився, судовою колегією не прийняті, оскільки з наявних в матеріалах справи документів неможливо встановити, які саме об`єкти (за відповідними літерами) знаходяться на земельній ділянці, яка передавалась в оренду 02.11.2001 (доказів продовження якого матеріали справи не містять), як і неможливо встановити, коли саме вищезазначені об`єкти були на ній збудовані.

7. Позиція Верховного Суду

7.1. Згідно зі ст.300 Господарського процесуального кодексу України (в редакції станом на момент подання касаційної скарги):

"1. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

2. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

3. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

4. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права."

З урахуванням викладеного, судом не приймаються та не розглядаються доводи скаржника, пов`язані з переоцінкою доказів, визнанням доведеними/ недоведеними або встановленням по новому обставин справи.

7.2. Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору у даній справі є вимоги про:

- скасування запису про право власності на все нерухоме майно, оформлене за відповідачем (всі будівлі за літ. А, Б, В, М, Н, О, П, Р, С, Т, У, Ф, Ц, Щ, Є, службові будівлі, огорожі та споруди);

- зобов`язання відповідача знести об`єкти самочинного будівництва (будівлі за літ. Б, С, Т, О, П, Щ).

7.3. Відповідно до ч.ч.1-4 ст.376 Цивільного кодексу України:

"1. Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

2. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

3. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

4. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок."

7.4. Отже даною нормою імперативно, чітко і недвозначно визначено, що:

1. Самочинним будівництвом вважаються житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно, якщо вони, зокрема, збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети.

2. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

7.5. Як зазначено вище, відповідно до ч.4 ст.300 Господарського процесуального кодексу України у редакції станом на момент подання касаційної скарги, суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

7.6. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17 зазначено, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

7.7. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.06.2020 у справі №916/2791/13 викладена наступна правова позиція.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави (частина перша статті 373 ЦК України). Елементом особливої правової охорони землі є норма частини другої статті 14 Конституції про те, що право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону; право власності на землю гарантується Конституцією України (частина друга статті 373 ЦК України).

Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення (частина четверта статті 373 ЦК України). Цільове призначення земель України покладено законодавцем в основу розмежування правових режимів окремих категорій земель (розділ ІІ "Землі України" ЗК України), при цьому такі режими характеризуються високим рівнем імперативності, відносно свободи розсуду власника щодо використання ним своєї земельної ділянки.

Так само є нормативно регламентованим право власника на забудову земельної ділянки, яке здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням (частина третя статті 375 ЦК України). Відповідно до змісту частини четвертої статті 375 ЦК України у разі, коли власник здійснює на його земельній ділянці самочинну забудову, її правові наслідки встановлюються статтею 376 ЦК України.

Щодо змісту прав орендаря земельної ділянки, то приписами статті 25 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що орендар має право, зокрема, самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі; за письмовою згодою орендодавця зводити в установленому законодавством порядку жилі, виробничі, культурно-побутові та інші будівлі і споруди та закладати багаторічні насадження. При цьому орендар зобов`язаний виконувати встановлені щодо об`єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі; дотримуватися режиму використання земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення.

Зазначене відповідає частині першій статті 628 ЦК України, яка передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини шостої цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 Кодексу).

За положеннями частини першої статті 376 ЦК України (у редакції, чинній станом на час звернення до суду із цим позовом) житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

У силу спеціального застереження, наведеного в частині другій статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України). Також за рішенням суду на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК України).

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

За статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (стаття 331 ЦК України).

Стаття 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачає, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Із офіційним визнанням державою права власності пов`язується можливість матеріального об`єкта (майна) перебувати в цивільному обороті та судового захисту права власності на нього.

Отже, законодавець визначив, що до інших правових наслідків, окрім офіційного визнання і підтвердження державою відповідних юридичних фактів, встановлюючи презумпцію правильності зареєстрованих відомостей з реєстру для третіх осіб, застосування норм Закону "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не призводить. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має.

Таким чином, системний аналіз наведених положень законодавчих актів дозволяє стверджувати, що державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності.

При цьому формулювання положень статті 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею.

Тож реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів частини другої статті 376 ЦК України не змінює правовий режим такого будівництва, як самочинного, з метою застосування, зокрема, положень частини четвертої цієї статті.

7.8. Зазначене свідчить про передчасність вищевказаних висновків судів, покладених ними в основу відмови в позові, та відсутність розгляду доводів позивача, що спірні об`єкти є саме самочинним будівництвом, на яке у відповідача в силу положень ст.376 ЦК України взагалі не могло виникнути право власності, в тому числі, у зв`язку з їх будівництвом на земельній ділянці, що не була відведена для даної мети.

Так, суд першої інстанції взагалі не розглянув дані доводи позивача.

Апеляційний господарський суд фактично одним реченням зазначив, що не приймає посилання скаржника на те, що спірні об`єкти відповідача, а саме за літ. Б, С, Т, О, П, Щ по просп. Центральному (Леніна), 200 у м. Миколаєві, збудовані на земельній ділянці, що не була відведена для даної мети, оскільки договір оренди припинився, оскільки з наявних в матеріалах справи документів неможливо встановити, які саме об`єкти (за відповідними літерами) знаходяться на земельній ділянці, яка передавалась в оренду 02.11.2001 (доказів продовження якого матеріали справи не містять), як і неможливо встановити, коли саме вищезазначені об`єкти були на ній збудовані.

7.9. З урахуванням викладеного, колегія суддів касаційного суду вважає доводи касаційної скарги обґрунтованими.

8. Висновки Верховного Суду

8.1. Згідно з ч.ч.1,2,5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України:

"1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи."

8.2. Відповідно до п.48 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Мала проти України" від 3 липня 2014 року, остаточне 17.11.2014:

"Більше того, принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (див. рішення у справах "Проніна проти України" (Pronina v. Ukraine), заява № 63566/00, п. 25, від 18 липня 2006 року, та "Нечипорук і Йонкало проти України" (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine), заява № 42310/04, п. 280, від 21 квітня 2011 року)."

8.3. Згідно з п.2 ч.1 ст.308 Господарського процесуального кодексу України:

"Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право:

2) скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду."

Відповідно до п.п.1,2 ч.3 ст.310 Господарського процесуального кодексу України в редакції, чинній на момент подання касаційної скарги:

"Підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо:

1) суд не дослідив зібрані у справі докази; або

2) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи."

8.4. З урахуванням викладеного суд доходить висновку про необхідність касаційну скаргу Миколаївської міської ради задовольнити частково, рішення Господарського суду Миколаївської області від 13.06.2019 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.10.2019 у справі № 915/746/19 скасувати повністю, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

8.5. Оскільки у цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 129, 300, 301, 308, 310, 314, 315, 316, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Миколаївської міської ради на рішення Господарського суду Миколаївської області від 13.06.2019 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.10.2019 у справі № 915/746/19 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Миколаївської області від 13.06.2019 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.10.2019 у справі № 915/746/19 скасувати повністю, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий І. Кушнір

Судді Є. Краснов

Г. Мачульський