ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.07.2020 року м.Дніпро Справа № 912/846/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Березкіної О.В., Орєшкіної Е.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 24.04.2020, ухвалене суддею Бестаченко О.Л., повний текст якого складений 24.04.2020 у справі № 912/846/20

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Комунального підприємства "Теплокомуненерго" Олександрійської міської ради, Кіровоградська область, м. Олександрія

про стягнення 8 368,15 грн.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Кіровоградської області звернулось Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", з позовною заявою до Комунального підприємства "Теплокомуненерго" Олександрійської міської ради про стягнення 8 368,15 грн, з яких: 7 667,07 грн пеня, 701,08 грн 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем договору постачання природного газу від 12.09.2017 № 5068/1718-КП-18 в частині своєчасної оплати поставленого газу.

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 24.04.2020 у справі №912/846/20 позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Комунального підприємства "Теплокомуненерго" Олександрійської міської ради на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" борг у загальній сумі 4 464,83 грн, у тому числі: 3 775,71 грн - пені, 689,12 грн - 3% річних, а також 1 051,00 грн судового збору.

У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Повернуто зі спеціального фонду Державного бюджету Акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 1 051,00 грн судового збору, сплаченого згідно платіжного доручення від 19.02.2020 № , оригінал якого залишається в матеріалах справи.

Не погодившись із вказаним рішенням у відмовленій частині, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права, неналежний розгляд клопотання про зменшення штрафних санкцій, відсутність підстав для зменшення пені на 50%, просить скасувати рішення у відмовленій частині та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути 3775,71 грн пені.

При цьому, скаржник в апеляційній скарзі посилається на наступне: однією з обов`язкових умов застосування ст.233 ГК України є дослідження судом майнового стану сторін - і боржника, і кредитора, обставини, що обумовили прострочення.

Скаржник вважає, що судом першої інстанції здійснено безпідставне посилання на збиткову господарську діяльність відповідача, оскільки в наданих відповідачем документах, зокрема балансу за 2018, 2019 роки відсутня інформація про збитки/прибутки підприємства.

Апелянт наголошує, що судом першої інстанції не враховано, що за умовами спірного договору природний газ постачався для виробництва теплової енергії підприємствам, організаціям та іншим суб"єктам господарювання тобто, заборгованість споживачів категорії населення не має жодного відношення до рівня оплат за договором. В свою чергу, відповідачем не надано жодного доказу проведення відповідної роботи щодо стимулювання погашення заборгованості підприємств, які отримали теплову енергію, у тому числі щодо стягнення відсотків річних та інфляційних втрат.

Скаржник вважає, що несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на позивача державою обов`язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу.

Держава, покладаючи на AT "НАК "Нафтогаз України" спеціальні обов`язки з постачання природного газу, не виконує зі свого боку зобов`язання з компенсації економічно обґрунтованих витрат, здійснених таким суб`єктом, тим самим спричиняючи збитки.

Так, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 квітня 2018 року по справі № 826/6064/17, залишеним в силі постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 03 липня 2018 року, визнано протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо не визначення джерела фінансування та порядку визначення компенсації, що надається суб`єктам ринку природного газу, на яких покладаються спеціальні обов`язки.

Скаржник зазначає, що відповідно до консолідованого звіту про фінансовий стан АТ "НАК "Нафтогаз України" за 6 місяців 2019 року торгова дебіторська заборгованість (а основним видом діяльності підприємства є продаж газу) становила 57 910 млн. грн. Торгова кредиторська заборгованість за 6 місяців 2019 року становила 8 376 млн. грн., відстрочені податкові зобов`язання складають 37 629 млн. грн. Розмір короткострокових позик складає 31 834 млн. грн., довгострокових 4 696 млн. грн. (дана інформація є публічно-доступною, копія звіту наявна в матеріалах справи).

Наведені дані свідчать про значний обсяг несплаченої заборгованості підприємств, нестачу коштів для здійснення поточної діяльності позивача, у тому числі - для забезпечення підприємств необхідним обсягом природного газу протягом опалювального сезону 2019/2020 років.

Скаржник вважає, що здійснюючи підприємницьку діяльність, відповідач повинен самостійно нести всі ризики: як щодо дотримання норм чинного законодавства України, так і щодо належного виконання добровільно взятих на себе договірних зобов`язань, а також самостійно нести юридичну відповідальність за допущені у своїй діяльності правопорушення. Укладаючи договір на поставку природного газу відповідач усвідомлював всі ризики та свідомо, з доброї волі погодився на умови поставки, в тому числі і щодо нарахування пені.

Відповідач, у відзиві на апеляційну скаргу, проти її задоволення заперечив, вважає рішення законним та обґрунтованим, зазначає, що ціну на газ для всіх категорій споживачів затверджує виключно Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг; до 02.05.2017 на державному рівні не було врегульовано механізм відшкодування витрат в повному обсязі понесених теплопостачальними підприємствами для виробництва теплової енергії, тому відповідач не має фінансової можливості покрити ці витрати.

Змінами у законодавстві визнано право підприємств отримувати відшкодування з бюджету на покриття різниці в тарифах для організацій, які фінансуються з бюджетів усіх рівнів (постанова КМУ від 18.05.2017 №332). Станом на 01.04.2019 сума нарахованої узгодженої та не відшкодованої з державного бюджету різниці в тарифах для організацій, які фінансуються з бюджетів усіх рівнів складає 6 295 тис. грн.

Відповідач наголошує, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції взяв до уваги ступінь виконання зобов"язань по договору (100%), залежність підприємства від своєчасності та періодичності розрахунків кінцевих споживачів послуг із відповідачем, а тому розрахунок КП "Теплокомуненерго" з позивачем залежить не лише від відповідача, а і від кінцевих споживачів, своєчасним фінансуванням бюджетних організацій.

Зауважив, що пеня є лише санкціями за невиконання грошового зобов`язання, а не основним боргом, а тому будувати на цих платежах свої доходи та видатки позивач не може. При цьому судом також стягнено 3 % річних на суму боргу, які в певній мірі компенсують знецінення несплачених відповідачем коштів.

Звертає увагу, що господарська діяльність відповідача має соціальну значимість. Першочерговим завданням та ціллю комунального підприємства "Теплокомуненерго" Олександрійської міської ради є виробництво, транспортування та постачання теплової енергії усім групам споживачів за тарифами, що регулюються відповідно до чинного законодавства. Відповідач не є організацією, мстою створення якої є отримання прибутку. Фінансування останнього здійснюється за рахунок платежів від надання послуг населенню та підприємствам, установам і організаціям, фінансується за рахунок бюджетних коштів. Діючі тарифи не підвищуються, а різниця в тарифах відповідачу не виплачується. Тривалий час підприємство знаходиться у тяжкому фінансовому стані, викликаному зокрема неплатежами різних категорій споживачів за спожиту теплову енергію, невідповідністю тарифів на теплову енергію для всіх категорій споживачів фактичним витратам на її виробництво. Протягом останніх років господарської діяльності підприємства заборгованість споживачів за спожиту енергію щомісячно складає мільйони гривень. З кожним роком ця заборгованість неухильно зростає, незважаючи на заходи, що приймаються по її стягненню. Станом на 01 липня 2019 року загальна сума заборгованості за теплову енергію складає 56 584 тис. грн., у тому числі, заборгованість населення 55 975 тис. грн., бюджетних установ 301 тис. грн., госпрозрахункових підприємств 309 тис. грн., сума непокритих збитків по підприємству становить 22 910 тис. грн.

Стверджує, що в певній мірі перешкодою для здійснення розрахунків за спожитий природний газ був арешт всіх банківських рахунків підприємства у період з 10.04.2015 по 31.01.2018 на виконання виконавчого провадження № 46753185 від 06.04.2015, відкритого відділом примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Кіровоградській області на виконання наказу Господарського суду Кіровоградської області № 912/3128/14 від 02.02.2015 за позовом НАК "Нафтогаз України".

В період арешту рахунків підприємство не було розпорядником коштів, які надходили на поточні банківські рахунки, а кошти, стягнуті примусово територіальним відділенням Державної виконавчої служби, спрямовувалися в тому числі і на погашення кредиторської заборгованості перед позивачем у послідовності, визначеної Законом України "Про виконавче провадження".

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.05.2020 (головуючий суддя Іванов О.Г., судді Дармін М.О., Березкіна О.В.) відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою позивача; з урахуванням положень ч.13 ст.8, ч.10 ст.270 ГПК України справу вирішено розглядати в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) сторін; сторонам наданий строк для подання відзиву, заяв, клопотань, додаткових доказів.

20.07.2020 розпорядженням керівника апарату суду відповідно до пункту 2.4.6 Засад використання автоматизованої систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи №912/846/20 у зв`язку з відпусткою судді Дарміна М.О.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.07.2020, справу №912/846/20 передано колегії суддів у складі: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Березкіна О.В., Орєшкіна Е.В. та ухвалою суду від 21.07.2020 прийнято до провадження вказаною колегією суддів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

12.09.2017 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (Постачальник) та Комунальним підприємством "Теплокомуненерго" Олександрійської міської ради (Споживач) укладено договір постачання природного газу № 5068/1718-КП-18 (далі - Договір), відповідно до пункту 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору (а.с. 9-19).

За умовами п. 1.2. Договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями.

Відповідно до п. 2.1. Договору постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2017 по 31 березня 2018 (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 750 тис куб. метрів, у тому числі за місяцями (тис.куб.м.), згідно наведеної у п. 2.1. таблиці.

Згідно п. 3.1. Договору постачальник передає споживачу у загальному потоці імпортований газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз Україна") - у пунктах приймання-передачі газу на газовимірювальних станціях, які знаходяться на кордоні України, та/або в пунктах приймання-передачі газу з ПСГ в газотранспортну систему.

Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

Відповідно до п. 4.1. Договору кількість природного газу, яка передається споживачу, визначається за показами комерційних вузлів обліку природного газу споживача відповідно до вимог, установлених Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2494.

За умовами п. 5.2. Договору ціна за 1000 куб.м. газу за цим Договором на дату його укладання становить 7 907,20 грн, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього до сплати з податком на додану вартість - 9 488,64 грн.

Пунктом 5.4. Договору передбачено, що загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу.

Згідно п. 6.1. Договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У п. 8.2 Договору сторони узгодили, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1. цього Договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

За змістом п. 12.1. Договору (з урахуванням додаткової угоди від 01.04.2018 № 3 до Договору постачання природного газу) Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, за наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2017 до 31 травня 2018 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Договір постачання природного газу від 12.09.2017 № 5068/1718-КП-18 та додаткова угода до нього підписані повноважними представниками сторін та скріплені печатками.

На виконання умов договору позивач протягом періоду жовтень 2017 - квітень 2018 (включно) поставив, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 3 086 331,99 грн, що підтверджується наступними актами приймання - передачі природного газу:

- від 31.10.2017 на суму 103 967,03 грн;

- від 30.11.2017 на суму 459 022,45 грн;

- від 31.12.2017 на суму 528 593,16 грн;

- від 31.01.2018 на суму 721 174,60 грн;

- від 28.02.2018 на суму 622 929,22 грн;

- від 31.03.2018 на суму 595 488,07 грн;

- від 30.04.2018 на суму 55 157,46 грн (а.с. 25-31).

Вказані акти підписані та скріплені печатками сторін без зауважень та заперечень до них.

Згідно розрахунку штрафних санкцій та річних, проведеного Позивачем, за спожитий природний газ за наведений період Відповідач розраховувався повністю, однак несвоєчасно, останній платіж проведено 14.06.2018, що підтверджується випискою операцій по підприємству з 01.10.2017 по 30.11.2019 та розрахунком позивача. Тобто, Відповідач за спожитий газ розрахувався з Позивачем з порушенням строків, встановлених п. 6.1 Договору.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором щодо своєчасної оплати поставленого газу, позивач нарахував до сплати відповідачу в порядку п.8.2 договору пеню за загальний період з 15.11.2017 по 14.06.2018 у розмірі 7667,07 грн та згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) 701,08 грн 3% річних за той самий період.

Наведені обставини стали причиною звернення Позивача з позовом та є предметом спору у даній справі.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем здійснений помилковий розрахунок 3% річних, з урахуванням прийняття Закону України "Про внесення змін до статті 73 Кодексу законів про працю України щодо святкових і неробочих днів" від 16 листопада 2017 року № 2211-VIII, яким встановлено 25 грудня - Різдво Христове, вихідним днем, тому за правилами частини 5 ст. 254 Цивільного кодексу України днем закінчення строку виконання зобов"язання є перший за ним робочий день. Отже, останнім днем оплати товару (газу), поставленого у листопаді 2017 року буде 26.12.2017, в зв"язку з чим неправомірним є нарахування 11,96 грн 3 % річних на суму боргу 145 562,63 грн за 26.12.2017, а задоволенню підлягає лише сума 689,12 грн 3 % річних, решта позовних вимог в частині стягнення 3% річних є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Аналогічної помилки допущено позивачем і в розрахунку пені, тому правильним періодом нарахування пені за листопад 2017 року буде з 27.12.2017 по 10.01.2018, а отже, неправомірним є нарахування пені за 26.12.2017 на суму боргу 145 562,63 грн, що склало 115,65 грн; стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 7 551,42 грн пені.

При цьому, з урахуванням заявленого відповідачем клопотання про зменшення розміру пені на 95%, господарський суд, проаналізувавши подані відповідачем докази наявності виключної обставини у даній справі для зменшення штрафних санкцій, взявши до уваги розрахунки між сторонами та період прострочення виконання зобов"язання, з урахуванням принципу збалансованості інтересів сторін, вирішив, що в даному випадку наявні підстави для зменшення розміру пені на 50%, в зв"язку з чим присудив до стягнення 3775.71 грн пені.

Також судом першої інстанції, з урахуванням визнання позову відповідачем, в порядку ч.1 ст.130 ГПК України та ч.3 ст.7 Закону України "Про судовий збір" здійснено повернення позивачу із бюджету 50% сплаченої суми судового бору, що дорівнює 1051 грн., решта судового збору покладена на відповідача.

Оскільки скаржник оскаржує рішення лише в межах зменшення розміру пені, відповідно, наполягаючи на безпідставному задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, колегія суддів, з урахуванням вимоги ст.269 ГПК України, переглядає апеляційну скаргу лише в межах доводів, в ній наведених.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для зменшення розміру пені, з наступних мотивів.

Аналізуючи правовідносини сторін, колегія суддів зазначає, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки, який регулюється параграфом 1-3 розділу ІІІ Цивільного кодексу України, Господарським кодексом України.

Відповідно до ч.1, 2 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Матеріалами справи підтверджено поставку відповідачу природного газу на загальну суму 3 086 331,99 грн, що підтверджено актами приймання-передачі, підписаними сторонами без будь-яких зауважень щодо якості, кількості, вартості товару; визнається відповідачем.

В силу положень ст. ст. 193, 202 Господарського кодексу України та ст. ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Таким чином, відповідач був зобов`язаний провести кінцевий розрахунок за отриманий товар в установлений Договором строк.

Між тим, з наявних в матеріалах справи доказів слідує, що відповідач за поставлений в період з жовтня 2017 року по квітень 2018 року товар розрахувався з порушенням встановленого строку, що стало підставою застосування до нього штрафних санкцій, передбачених п.8.2 договору.

Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Однією з умов належного виконання зобов`язання є його виконання в установлений строк, недотримання якого призводить до порушення зобов`язання.

Так, за ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідні положення Господарського кодексу України також передбачають, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання він зобов`язаний сплатити штрафні санкції (неустойку, штраф, пеню). Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання. (ст. 230).

За частиною 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Пунктом 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, згідно статті 625 Цивільного кодексу України.

Пунктом 6.1. Договору сторони передбачили остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ, який здійснюється до 25-го числа (включно) місяця наступного за місяцем поставки газу.

Разом з тим, Законом України "Про внесення змін до статті 73 Кодексу законів про працю України щодо святкових і неробочих днів" від 16 листопада 2017 року № 2211-VIII встановлено 25 грудня - Різдво Христове вихідним днем.

За правилами частини 5 ст. 254 Цивільного кодексу України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що, останнім днем оплати за зобов"язання листопада 2017 року буде 26.12.2017, тому неправомірним є нарахування 11,96 грн 3 % річних на суму боргу 145 562,63 грн за 26.12.2017, отже, підставно задовольнив із заявлених 70108 грн лише 689,12 грн 3 % річних, в решті позовних вимог в частині стягнення 3% річних відмовив.

Аналогічну помилку позивачем допущено і в розрахунку пені, яка передбачена п.8.2 договору.

Так, із заявлених 7667,07 грн пені обґрунтованим є нарахування штрафної санкції за період з 27.12.2017 по 10.01.2018 в сумі 7 551,42 грн, решта вимог безпідставні.

Щодо доводів апеляційної скарги АТ "НАК "Нафтогаз України" про необґрунтоване та незаконне зменшення місцевим господарським судом належної до стягнення пені на 50%, колегія суддів з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів встановила наступне.

КП "Теплокомуненерго" у відзиві на позовну заяву заявлено письмове клопотання про зменшення розміру пені на 95% .

В обґрунтування клопотання відповідач послався на скрутне фінансове становище, несвоєчасну сплату населенням та організаціями заборгованості за спожиту енергію, а також на те, що ним повністю оплачено вартість поставленого газу. Зауважив, що у період з 10.04.2015 по 31.01.2018 в межах виконавчого провадження на рахунки підприємства був накладений арешт, тому розпорядником коштів був державний виконавець, що унеможливлювало розпорядження коштами.

До клопотання відповідачем надано довідки про дебіторську (кредиторську) заборгованість Комунального підприємства "Теплокомуненерго" Олександрійської міської ради за період січень - березень 2018 року та січень - грудень 2019 року; баланси (звіти про фінансовий стан) на 31.03.2018 та 31.12.2018 року; постанову по арешт коштів від 06.04.2015 ВП № 4673185; звіт незалежного аудитора щодо фінансової звітності Комунального підприємства "Теплокомуненерго" за рік, що закінчився 31 грудня 2018 року.

Позивач проти задоволення клопотання відповідача заперечив з підстав, викладених у відповіді на відзив, в якій просив суд врахувати дані, аналогічні змісту апеляційної скарги.

Дослідивши доводи відповідача щодо зменшення розміру пені, господарський суд дійшов висновку про необхідність зменшити її розмір на 50%.

Частина 3 статті 551 Цивільного кодексу України передбачає можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, що стягується з боржника за порушення зобов`язання, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Зі змісту вищезазначених норм вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, тому він, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку підстав, за яких можливе її зменшення.

Отже, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі, вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №924/709/17.

Встановивши відповідні обставини, суд вирішує питання щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд. Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 03.06.2019 у справі № 914/1517/18.

Розглядаючи питання про зменшення розміру заявленої до стягнення пені, колегія виходить із загальних засад, встановлених у ст. 3 ЦК України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, і враховує, що неустойка як засіб розумного стимулювання виконання основного грошового зобов`язання не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі №913/89/18, від 04.12.2018 у справі №916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18.

Окрім пені, позивачем нараховано 3% річних, які в повній мірі компенсують знецінення несплачених вчасно відповідачем грошових коштів за поставлений природний газ.

Водночас, суд зазначає, що порушення з боку відповідача не завдало збитків позивачу (іншого позивачем суду не доведено).

Так, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції оцінивши доводи сторін, узявши до уваги обставини, які мають істотне значення в цій справі для вирішення питання щодо розміру пені, зокрема те, що відповідач є залежним від своєчасності та періодичності розрахунків споживачами послуг, розрахунок позивача перед АТ "НАК "Нафтогаз України" залежить не лише від відповідача, а й від виконання зобов`язань з боку споживачів послуг боржника, а також, враховуючи фактичні обставини справи, а саме:

- повне виконання відповідачем зобов`язання з оплати вартості поставленого за Договором газу;

- незначні періоди прострочення відповідачем взятих на себе за Договором зобов`язань, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для зменшення розміру пені на 50%.

При цьому дотримано балансу інтересів сторін та враховано доводи позивача також, з урахуванням того, що відповідач просив зменшити пеню на 95%, що суд визнав неприйнятним, оскільки таке зменшення взагалі нівелює відповідальність сторони за порушення зобов"язання.

Крім того, суд першої інстанції правомірно взяв до уваги документи, надані відповідачем, які свідчать про скрутне матеріальне становище відповідача, який є підприємством, яке забезпечує опаленням, у тому числі соціально вразливі групи (які користуються пільгами та субсидіями) в місті Олександрія Кіровоградської області, а саме:

- копії звіту про фінансові результати (про сукупний дохід) за І квартал 2018 року, за 2019 рік;

- копію довідок про стан дебіторської заборгованості за 1 квартал 2018 року, за 2019 рік;

- копії постанови про арешт коштів боржника (відповідача) від 06.04.2015 ВП № 4673185.

Колегія суддів не бере до уваги доводи скаржника про те, що суд безпідставно визначив у рішенні про збитковість підприємства відповідача, з урахуванням доводів апелянта про відсутність доказів наявності збитків/прибутку у підприємства відповідача, з огляду на подання відповідачем належним чином складеної та прийнятої фінансової звітності (балансу), де у графі непокритий збиток відображене збільшення такого збитку на кінець звітного періоду (2019 рік).

Посилання скаржника на те, що значний обсяг несплаченої заборгованості підприємств, нестачу коштів для здійснення поточної діяльності позивача, у тому числі - для забезпечення підприємств необхідним обсягом природного газу протягом опалювального сезону 2019/2020 років, колегія суддів відхиляє з огляду на те, що пеня є лише санкціями за невиконання грошового зобов`язання, а не основним боргом, а тому будувати на цих платежах свої доходи та видатки позивач не може. Окрім стягнення пені, позивач нараховує та стягує також проценти річних, які в певній мірі компенсують знецінення несплачених коштів відповідачем. Тому, при зменшенні розміру пені, позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому стані.

Довід скаржника про те, що відсутні будь-які підстави вважати виключно скрутним фінансове становище відповідача, відхиляється колегією суддів з огляду на те, що норми законів щодо зменшення пені не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду. При вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків, враховує інтереси обох сторін.

Доводи скаржника про безпідставне посилання скаржника на кінцевих споживачів населення, оскільки за договором газ придбавався для виробництва теплової енергії, що споживається категорією підприємствами, організаціями та іншими суб"єктами господарювання, не приймаються колегією суддів, оскільки відповідач є комунальним теплопостачальним підприємством, тобто організацією, метою створення якого не є отримання прибутку, при цьому, виробляє та транспортує тепло усім групам споживачів, тим більш, матеріалами справи підтверджено, що розпорядником коштів останні чотири роки підприємство не було через здійснення розпорядження коштами державним виконавцем в межах виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За викладених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що розглядаючи справу, суд першої інстанції дав оцінку наявним у справі доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, правильно застосував норми матеріального і процесуального права, що у відповідності до ст. 276 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Оскільки загальна ціна позову становить 8368,15 грн., тобто не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України дана справа відноситься до категорії малозначних справ, у зв`язку з чим відповідно до ст. 287 ГПК України судові рішення у даній справі не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284 ГПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Кіровоградської області від 24.04.2020 у справі № 912/846/20 - залишити без змін.

Судові витрати Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на заявника апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду лише у випадках, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 21.07.2020.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя О.В. Березкіна

Суддя Е.В. Орєшкіна