ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 липня 2020 року Справа № 913/717/19
Провадження №34/913/717/19
Господарський суд Луганської області у складі:
суддя Іванов А.В.
при секретарі судового засідання Медуниці Р.І.,
розглянувши у судовому засіданні справу
за позовом Акціонерного товариства Українська залізниця, м. Київ, в особі регіональної філії Донецька залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця, м. Лиман Донецької області
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Соколівські надра, м. Сєвєродонецьк Луганської області
про стягнення 261 742 грн. 97 коп.
В засіданні взяли участь:
від позивача: Єрьомичева А.В., адвокат, свідоцтво серія ДН №5512 від 13.06.2019, довіреність №1693 від 09.04.2020 ;
від відповідача: Красний В.М., заступник директора на підставі Витягу з ЄДРПОУ від 28.12.2019; Цимбалюк О. В., адвокат, свідоцтво №2970 від 30.07.2008, ордер серія ДН №ООО, 16/02 від 02.01.2020.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
За умовами даного Договору вартість послуг з організації складування вантажу на 1 м. кв. становить 1 240 360 грн. 80 коп., а їх оплата здійснюється на умовах 100% попередньої оплати за 1 місяць протягом 5 днів з дня погодження позивачем заявки про надання послуги та отримання відповідачем рахунку (п.п. 4.1.1, 4.1.2).
Як зазначає позивач, в період з 14.03.2019 по 12.11.2019 ним було направлено відповідачу 8 рахунків на загальну суму 444 561 грн. 60 коп. за надані послуги. В свою чергу, відповідач за вказаний період оплатив надані послуги частково в сумі 208 706 грн. 40 коп., в зв`язку з чим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 235 855 грн. 20 коп., що стало підставою для звернення позивача до суду.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.12.2019 справу №913/717/19 передано на розгляд судді Іванову А.В.
Ухвалою господарського суду Луганської області від 28.12.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання без виклику сторін
Ухвалою господарського суду Луганської області від 28.12.2019 заяву відповідача про розгляд справи №913/717/19 за правилами загального позовного провадження задоволено. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі. Підготовче засідання призначено на 05.02.2020 об 11 год. 50 хв.
Відповідач вказує, що на виконання умов Договору направив позивачу заявку про надання послуги, а пізніше додаткові заявки із зазначенням конкретних дат складування, та здійснював оплату за надання послуг з організації складування вантажу в розмірі, що розраховується з даних, зазначених у заявці. Відповідач вважає, що документально підтвердженими є послуги на суму в 239 248 грн. 80 коп., яку було сплачено позивачу. До того ж, на думку відповідача, за даним Договором у нього існує переплата.
Також відповідач зазначає, що на даний час рахунки та акти наданих послуг не узгоджені сторонами та неоформлені належним чином, тому у позивача відсутнє документальне підтвердження обсягів та ціни наданих послуг, в зв`язку з чим відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Разом з відзивом відповідач надав орієнтовний розрахунок судових витрат від 28.01.2020, відповідно до якого загальна сума витрат наданої професійної правничої допомоги орієнтовно становить 27 708 грн. 00 коп.
Ухвалою господарського суду Луганської області від 05.02.2020, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 12.02.2020, відкладено розгляд справи у підготовчому засіданні на 10.03.2020.
27.02.2020 від відповідача на адресу суду надійшли письмові пояснення, в яких відповідач наголошує, що заявка на надання послуги з організації складування вантажу була узгоджена з позивачем, тому відповідач здійснив оплату відповідно до даних, зазначених у цій заявці на загальну суму 239 248 грн. 80 коп. Відповідач зазначає, що вказана сума наданих послуг документально підтверджена, на відміну від суми боргу, що визначена позивачем. В зв`язку з наведеним відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Позивач зазначає, що жодного акту приймання-передачі наданих послуг чи рахунку відповідач не підписав, а повернув їх позивачу, тому в актах звірки розрахунків наявна лише заборгованість позивача, який за умовами договору не може її мати, що вказує на відсутність в них доказової інформації. На думку позивача, сторони по різному тлумачать умови Договору, в зв`язку з чим відповідачу направлялась пропозиція про розірвання даного Договору, від якої відповідач відмовився. Вважає, що викладені у відзиві відповідача заперечення не відповідають обставинам справи та спростовуються наявними у справі доказами.
Ухвалою господарського суду Луганської області від 10.03.2020 продовжено строк підготовчого провадження на 30 (тридцять) днів - з 15.03.2020 по 14.04.2020 включно та відкладено підготовче засідання на 07.04.2020 року о 12 год. 30 хв.
З 12.03.2020 на усій території України, у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 від 11.03.2020 №211 (зі наступними змінами) було встановлено карантин.
06.04.2020 від відповідача на адресу суду надійшла заява про розподіл судових витрат на правничу допомогу, в якій просить здійснити розподіл судових витрат на правничу допомогу за розгляд справи 913/717/19 в суді першої інстанції та стягнути з позивача суму витрат наданої професійної правничої допомоги в розмірі 36 809 грн. 25 коп.
В судове засідання 07.04.2020 представники сторін не прибули.
Ухвалою господарського суду Луганської області від 07.04.2020, враховуючи необхідність надання учасникам справи можливості скористатися своїми процесуальними правами та обов`язками, передбаченими статтями 42, 46 ГПК України, а також з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, відкладено розгляд справи у підготовчому засіданні на іншу дату та час.
Ухвалою господарського суду Луганської області від 30.04.2020 призначено підготовче засідання на 07.05.2020.
Ухвалою господарського суду Луганської області від 07.05.2020 закрито підготовче провадження. Призначено справу до судового розгляду по суті.
Ухвалою господарського суду Луганської області від 27.05.2020 призначено судове засідання з розгляду справи по суті на 03.06.2020 об 11 год. 15 хв.
В судовому засіданні 03.06.2020 взяли участь представники сторін.
Ухвалою господарського суду Луганської області від 03.06.2020, з урахуванням положень п. 4 розділу X Прикінцеві положення ГПК України щодо продовження строків розгляду справи по суті, відкладено судове засідання з розгляду справи по суті на 01.07.2020 о 10 год. 45 хв.
Також позивач вважає, що за умовами вказаного Договору він зобов`язався здійснити резервування необхідної площі для належного надання послуг складування вантажу і тому не може надавати послуги на майданчику іншим особам, оскільки його постійно використовує відповідач. В зв`язку з чим, на думку позивача, відповідач має оплачувати надані послуги за весь час дії Договору з моменту його підписання до 14.03.2021, виходячи з погодженої сторонами вартості послуг 1 240 360 грн. 80 коп.
Суд враховує надані пояснення позивача та долучає їх разом з додатками до матеріалів справи.
В судовому засіданні 01.07.2020 взяли участь представники сторін.
Представник позивача, надав усні пояснення по суті позовних вимог та підтримав позов.
Представники відповідача, надали усні пояснення по суті позовних вимог та проти позову заперечували.
В судовому засіданні 01.07.2020 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -
ВСТАНОВИВ:

Умовами Договору передбачено, що позивач надає відповідачу право на розміщення вантажу (складування) на відкритому майданчику (частині майданчику) у смузі відведення залізниці, який розташований в районі колії №24 ст. Сіль Бахмутського району Донецької області, загальною площею 2800 м. кв., а відповідач приймає та оплачує вказану послугу (п. 1.1.).
Згідно п. 1.3. Договору складування вантажу здійснюється на відкритому майданчику (або частині майданчику) у смузі відведення залізниці, визначеному позивачем.
Площа майданчика для організації складування вантажу та строк складування визначається в заявці, що надається відповідачем (п. 2.2. Договору).
Відповідно до п. 3.1. Договору відповідач тимчасово розміщує вантаж, зазначений у пункті 2 цього Договору (щебінь гіпсовий, камінь гіпсовий, глина) на відкритому майданчику (частині майданчику) у смузі відведення залізниці, визначеному позивачем протягом строку дії цього Договору, попередньо направивши позивачу заявку щодо надання послуги за формою, наведеною у Додатку 1 до цього Договору.
Договір діє до 14.03.2021 (п. 3.1.1. Договору).
За приписами пунктів 3.2.-3.4. Договору заявка щодо надання послуги направляється відповідачем на адресу позивача у письмовій формі не пізніше, ніж за 5 (п`ять) днів до запланованої дати розміщення вантажу. Позивач протягом 30 (тридцяти) робочих днів з дати отримання заявки про надання послуг розглядає її та надає письмове погодження чи вмотивовану відмову. Відповідач має право зробити додаткову (-ві) заявку (-ки) протягом дії цього Договору, направивши її на адресу відповідача не пізніше, ніж за 10 (десять) календарних днів до запланованої дати розміщення вантажу.
Сторони в пунктах 4.1.1-4.1.3. узгодили, що вартість послуг з організації складування вантажу визначається з розрахунку вартості організації складування вантажу на 1 м2 за добу та становить за цим договором 1240360,80 грн. з ПДВ. Кожного місяця, наступного за звітним кварталом, позивач буде здійснювати коригування ціни за фактичним показником індексу цін виробників промислової продукції за надані послуги відповідно до офіційних даних Державної служби статистики України.
Оплата послуг відповідно до цього Договору здійснюється у національній валюті України на умовах 100% передньої оплати за 1 місяць шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок позивача протягом 5 (п`яти) днів з дати погодження ним заявки про надання послуги та отримання відповідачем рахунку.
Відповідач здійснює оплату позивачу за надання послуг з організації складування вантажу на умовах, визначених у п. 4.1.2. цього Договору в розмірі, що розраховується з урахуванням площі майданчику, на якому планується розмістити вантаж та строку надання послуг.
Як зазначає позивач, в період з 14.03.2019 по 12.11.2019 ним було направлено відповідачу 8 рахунків на загальну суму 444 561 грн. 60 коп. за надані послуги. В свою чергу, відповідач за вказаний період оплатив надані послуги частково в сумі 208 706 грн. 40 коп., в зв`язку з чим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 235 855 грн. 20 коп.
Оскільки відповідачем обов`язок щодо оплати заборгованості за Договором не виконано позивач звернувся з даним позовом до суду про стягнення суми основного боргу в сумі 235 855 грн. 20 коп., пені в розмірі 23 546 грн. 37 коп. грн. та 2 341 грн. 40 коп. перерахунку вартості послуг, а всього 261 742 грн. 97 коп.
Відповідач проти позову заперечив, зазначаючи про те, що на виконання умов Договору направив позивачу заявку про надання послуги, а пізніше додаткові заявки із зазначенням конкретних дат складування, та здійснював оплату за надання послуг з організації складування вантажу в розмірі, що розраховується з даних, зазначених у заявці. Відповідач вважає, що документально підтвердженими є послуги на суму в 239 248,80 грн., яку було сплачено позивачу. До того ж, на думку відповідача, за даним Договором у нього існує переплата.
Також відповідач зазначає, що на даний час рахунки та акти наданих послуг не узгоджені сторонами та неоформлені належним чином, тому у позивача відсутнє документальне підтвердження обсягів та ціни наданих послуг, в зв`язку з чим відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Крім того, відповідач просив здійснити розподіл судових витрат на правничу допомогу та стягнути з позивача суму витрат наданої професійної правничої допомоги в розмірі 36 809,26 грн.
Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступних підстав.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За своєю правовою природою договір, який укладено сторонами, є договором надання послуг.
Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Згідно зі ст. 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.
Частиною 1 ст. 903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Правовий аналіз наведених положень ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що договір надання послуг є двостороннім правочином, за яким обов`язку виконавця з надання певної послуги кореспондує обов`язок замовника з її оплати.
Позивач стверджував, що надав відповідачу послугу з розміщення вантажу (складування) на відкритому майданчику (частині майданчику) у смузі відведення залізниці, який розташований в районі колії №24 ст. Сіль Бахмутського району Донецької області на загальну суму 444 561 грн. 60 коп., в зв`язку з чим направив відповідачу 8 рахунків на вказану суму (т. І а.с. 20-25).
Відповідач оплатив виставлені рахунки частково на суму 208 706 грн. 40 грн., що підтверджується платіжними дорученнями (т. І а.с. 26-34, т. ІІ а.с. 141-152).
При цьому, позивач вважав, що відповідач має сплатити згідно умов Договору за кожен день березня (18 днів) та 8 місяців (з квітня по листопад включно) 2019 року, в яких йому було надано право на розміщення вантажу (складування).
В свою чергу, відповідач заперечував проти такого підходу позивача до розрахунку вартості наданих послуг і зазначав, що умовами Договору, а саме п. 4.1.3. передбачено, що оплата за надання послуг з організації складування вантажу розраховується з урахуванням площі майданчику, на якому планується розмістити вантаж та строку надання послуг.
Також звертав увагу, що згідно з п. 2.2. Договору площа майданчика для організації складування вантажу позивачем та строк складування визначаються в заявці (Додаток 1), що надається відповідачем.
Так, згідно п.п. 4.1.2. та 4.1.3. оплата послуг відповідно до цього Договору здійснюється у національній валюті України на умовах 100% передньої оплати за 1 місяць шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок позивача протягом 5 (п`яти) днів з дати погодження ним заявки про надання послуги та отримання відповідачем рахунку.
Відповідач здійснює оплату позивачу за надання послуг з організації складування вантажу на умовах, визначених у п. 4.1.2. цього Договору в розмірі, що розраховується з урахуванням площі майданчику, на якому планується розмістити вантаж та строку надання послуг.
При цьому, відповідно до п. 2.2. Договору площа майданчика для організації складування вантажу позивачем та строк складування визначаються в заявці (Додаток 1), що надається відповідачем.
Отже, саме заявка є підставою для визначення площі майданчика для організації складування та строку складування, тобто площі, на якій буде розміщено вантаж та кількості днів розміщення вантажу, що безпосередньо впливає на розмір оплати послуг, яку має оплатити відповідач позивачу.
Як вбачається з матеріалів справи, 18.03.2019 відповідач згідно умов Договору направив позивачу заявку за формою, передбаченою Додатком №1, в якій просив здійснити заходи щодо складування вантажу на майданчику, який розташований в районі колії №24 ст. Сіль Бахмутського району Донецької області та вказав кількість днів по місяцях, в які планується складування вантажу на майданчику, а саме 4 дні у березні, 10 днів у квітні, по 12 днів у травні, червні, липні, серпні, вересні і жовтні та 10 днів в листопаді 2019 р. (т. І а.с. 35).
Позивач листом №НГ-НЗ-1-06/922 від 22.03.2019 повідомив відповідача, що в заявці у графі Строк складування необхідно зазначити конкретні дати складування окремо по кожному місяцю, після чого надати повторну заявку позивачу (т. І а.с. 36).
В листі №22/3-5 від 22.03.2020 відповідач зазначив конкретні дати складування каменю гіпсового на майданчику в березні-червні 2019 року, як того вимагав позивач (т. І а.с. 37).
Однак, вже листом №НГ-НЗ-1-06/1079 від 29.03.2020 позивач повідомив відповідачу, що згідно з рекомендаціями АТ Укрзалізниця строк складування вантажу, що вказується у заявці, повинен відповідати строку дії самого договору на організацію складування вантажу та зазначатися в місяцях (т. І а.с. 38).
В подальшому відповідач надіслав позивачу лист №19/6 від 19.06.2019, в якому зазначив конкретні дати складування каменю гіпсового на майданчику в липні-вересні 2019 року, разом із заявкою на складування від 19.06.2019 в липні-вересні 2019 року (т. І а.с. 112-113).
Також відповідач листом №11/1 від 01.11.2019 повідомив позивача про конкретні дати складування каменю гіпсового на майданчику в листопаді 2019 року та надав заявку на складування у листопаді 2019 року (т. І а.с. 122).
Таким чином, відповідачем, відповідно до умов Договору, було надано позивачу заявку із зазначенням кількості днів по місяцях, в які планується використовувати майданчик для складування вантажу.
В подальшому на вимогу позивача відповідач вказав конкретні дні, в які планує використовувати майданчик. Отже, відповідач на виконання умов договору надав заявку, уточнив дні в які буде використовуватись майданчик, тобто діяв добросовісно та відповідно до умов Договору.
В свою чергу, відповідач змінив свою думку щодо строку складування та порядку оплати, який визначений в договорі та в листі №НГ-НЗ-1-06/1079 від 29.03.2020, вказавши, що строк складування має вказуватись в місяцях, хоча це прямо не передбачено умовами договору та суперечить суті домовленостей сторін, які полягали в укладенні договору щодо тимчасового складування вантажу в певні дати кожного місяця, а не постійного використання (оренди) майданчику протягом строку дії договору.
Таке трактування умов договору позивачем щодо строку складування по місяцях та відповідно помісячної оплати свідчило б про наявність між сторонами правовідносин оренди майданчику, натомість сторони уклали договір тимчасового складування за заявками відповідача у чітко визначені дати, що вказує на відсутність у позивача правових підстав вимагати стягнення за договором як за користування земельною ділянкою (майданчиком/частиною майданчику), тобто за кожен повний місяць.
Посилання позивача на те, що заявки не були ним погоджені не підтверджуються фактичними обставинами та матеріалами справи, оскільки матеріали справи не містять письмової вмотивованої відмови позивача в узгодженні заявок відповідача, як і доказів на підтвердження того, що позивач повертав заявки, не приймав плату від відповідача чи намагався розірвати договір в період з березня по листопад 2019 року.
Пропозиція позивача припинити Договір за взаємною згодою була викладена лише в грудні 2019 року в листі №6.0Н-01/95 від 19.12.2019 (т. ІІ а.с. 231).
При цьому, в заявках відповідач вказував кількість днів складування по місяцях, а конкретні дати складування зазначались відповідачем у листах, які надсилались позивачу разом із заявками (т. І а.с. 111, 112, 122). Заперечень щодо неправильності оформлення заявок, неможливості зазначення конкретних дат складування окремими листами тощо, позивачем не заявлялось.
Твердження позивача про те, що відповідач постійно використовував майданчик протягом 18 днів березня та з квітня по листопад 2019 року також не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, навпаки накладні та реєстри відправок свідчать, що відповідач використовував майданчик лише в певні дні місяця, зазначені в заявках і сплачував позивачу саме за ці дні.
Так, складування вантажу на майданчику та його відправка в конкретні дати березня-листопада 2019 року підтверджується накладними та реєстрами відправок ТОВ Соколівські надра по станції Сіль Бахмутського району Донецької області (т. І а.с. 136-241, т. ІІ а.с. 1-139).
Оплата складування відповідачем у відповідності до кількості днів, в які використовувався майданчик та відбувалась відправка вантажу, підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями (т. ІІ а.с. 141-152).
Посилання позивача на акти загальної форми, як доказ постійного використання відповідачем майданчику, не приймаються судом до уваги, оскільки з вказаних актів не вбачається, що саме ТОВ Соколівські надра використовувало майданчик в дати, зазначені в цих актах (т. ІІ а.с. 214-228).
В даних актах зазначено лише те, що на майданчику в районі колії №24 знаходиться техніка, вагончик, насип щебінь-гіпс, вагон-вагова. Будь-яких фактичних даних, які б підтверджували, що вказане майно належить саме відповідачу та використовується ним акти загальної форми не містять.
До того ж, вказані акти складались не кожного дня протягом строку дії договору та використання майданчика відповідачем, а лише за 2 дні березня, 13 днів квітня, 9 днів травня та 6 днів червня 2019 року, що також спростовує доводи позивача про постійне використання майданчику відповідачем.
Доводи позивача про те, що за умовами вказаного Договору він зобов`язався здійснити резервування необхідної площі для належного надання послуг складування вантажу і тому не може надавати послуги на майданчику іншим особам, оскільки його постійно використовує відповідач, є також безпідставними.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що інше підприємство також використовувало майданчик в той самий час, що і відповідач.
Так, ТОВ Промбудгіпс в листі №2-17 від 17.02.2020 повідомило відповідача, що здійснювало відвантаження гіпсового щебеню з відкритого майданчику в районі колії №24 ст. Сіль Регіональної філії Донецька залізниця АТ Українська залізниця в певні дні з березня по липень 2019 року (т. ІІ а.с.203).
Суд зауважує, що доказами використання відповідачем майданчику протягом 18 днів березня та всіх без виключення днів з квітня по листопад 2019 року мали б бути акти приймання-передачі наданих послуг підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені їх печатками.
Оскільки у відповідності до пп. 4.3., 4.4. Договору факт надання послуг позивачем та прийняття їх результатів відповідачем оформлюється актом приймання-передачі наданих послуг, який підписується уповноваженими представниками сторін протягом 3 робочих днів після фактичного надання послуг.
У випадку, якщо надісланий позивачем акт приймання-передачі наданих послуг не підписаний відповідачем протягом 10 робочих днів з моменту його отримання і належним чином не повідомлено про причини не підписання, послуги вважаються прийнятими у повному обсязі. В такому разі, датою підписання акту є дата його отримання відповідачем.
Таким чином, про прийняття відповідачем послуг в обсягах та за ціною вказаною у актах приймання-передачі можна стверджувати лише у разі або їх підписання відповідачем, або не повідомлення позивача про причини не підписання.
Натомість акти приймання-передачі наданих послуг, які позивач надсилав відповідачу, не підписані відповідачем та повернуті позивачу без узгодження, що підтверджується листами відповідача №09/07-1 від 09.07.2019, №13/08-1 від 13.08.2019 №13/09-1 від 13.08.2019, №04/11-1 від 04.11.2019, №18/11-1 від 18.11.2019, №12/12-1 від 12.12.2019 (т. ІІ а.с. 116-117, 119-120)
Вказане також підтверджує і сам позивач у відповіді на відзив (т. ІІ а.с. 207-208).
Отже, належним чином оформлених актів приймання-передачі наданих послуг матеріали справи не містять.
Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів. Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні. Третім рівнем тлумачення (при без результативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніш в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення. Таким чином, тлумаченню підлягає зміст правочину або його частина за правилами, встановленими статтею 213 ЦК України.
У разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення contra proferentem.
Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. При цьому це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які не були індивідуально узгоджені (no individually negotiated), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір під переважним впливом однієї зі сторін (under the diminant sinfluence of the party).
Умови Договору щодо порядку оплати, подання заявки та її форми, строку користування майданчиком включені до нього позивачем, оскільки саме позивач розробив проект Договору на організацію складування вантажів, а відповідач по суті лише приєднався до умов запропонованих позивачем.
За таких обставин, залізниця має нести ризик, пов`язаний з неясністю умов Договору щодо порядку оплати, подання заявки та її форми, строку користування майданчиком тощо.
З системного аналізу викладеного суд дійшов висновку про те, що позивач не надав доказів та не навів доводів, які б підтверджували той факт, що відповідач користувався майданчиком в кожний з днів 18 днів березня та всіх без виключення днів з квітня по листопад 2019 року (в тому числі і вихідні).
В зв`язку із наведеним твердження позивача про те, що відповідач має сплатити позивачу за користування майданчиком за 18 днів березня та 8-м повних місяців є безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.
Суд зауважує, що алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим та залежить, насамперед, від позиції сторін спору, а також доводів і заперечень, якими вони обґрунтовують свою позицію. Всі юридично значущі факти, які складають предмет доказування, що формується, виходячи з підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права. Підстави вимог і заперечення осіб, які беруть участь у справі, конкретизують предмет доказування у справі, який може змінюватися в процесі її розгляду.
Така правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №910/4994/18.
Враховуючи принцип змагальності сторін, розподіл обов`язку доказування та подання доказів, на позивача, у даному випадку, покладається обов`язок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а саме, щодо постійного користування відповідачем майданчиком в кожний з днів протягом 18 днів березня та в кожний з днів протягом квітня-листопада 2019 року.
З огляду на викладене, встановивши, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження користування відповідачем майданчиком за 18 днів березня та в кожний з днів протягом квітня-листопада 2019 року, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
При цьому, суд відзначає, що інші доводи та заперечення сторін не спростовують встановлених судом обставин та не можуть впливати на законність судового рішення.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).
Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову повністю.
З огляду на вказане, вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 235 855 грн. 20 коп. не підлягають задоволенню, як і вимоги про стягнення пені в розмірі 23 546 грн. 37 коп. та перерахунку вартості послуг в сумі 2 341 грн. 40 коп.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що судовими витратами в даній справі є сума сплаченого судового збору у розмірі 3 926 грн. 15 коп. та витрати на надання професійної правничої допомоги в сумі 36 809 грн. 25 коп.
Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що вимоги позивача не підлягають задоволенню повністю, судовий збір слід покласти на позивача.
Відносно витрат на надання професійної правничої допомоги в сумі 36 809 грн. 25 коп., заявлених відповідачем, суд зазначає наступне.
За приписами ч.ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати: на професійну правничу допомогу.
Частиною 1 ст. 124 ГПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
У відповідності до ч. 3 ст. 124 ГПК України попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Пізніше відповідач подав заяву про розподіл судових витрат на правничу допомогу, в якій визначив загальну суму таких витрат в сумі 36 809 грн. 25 коп. (т. ІІІ а.с. 1-3).
Положеннями ч.ч. 1-3 ст. 126 ГПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Водночас ч. 4 ст. 126 ГПК встановлено, що України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
За змістом п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 ГПК України).
Натомість положеннями п. 2 ч. 2 ст. 126 ГПК України регламентовано порядок компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги (витрати на проїзд, проживання, поштові послуги тощо), для розподілу яких необхідною умовою є надання відповідних доказів, які підтверджують здійснення таких витрат.
Вказане підтверджується висновками Верховного Суду, наведеними у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.
Як свідчать матеріали справи, відповідач звернувся до адвоката Цимбалюка О.В. з метою надання останнім правової допомоги, пов`язаної із захистом прав та інтересів відповідача у даній справі.
На підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, відповідач надає копії договору підряду №16 щодо надання професійної правничої допомоги від 06.03.2020, акта виконаних робіт №03/31 від 31.03.2020, платіжного доручення №272 від 01.04.2020, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №2970 від 30.07.2008 (т. ІІІ а.с. 4-9), довіреності від 03.02.2020 (т. ІІ а.с. 166) та оригінал ордеру серії ДН №ООО, 16/02 від 02.01.2020 (т. ІІ а.с. 185).
Так, відповідно до умов договору №16 щодо надання професійної правничої допомоги від 06.03.2020, акта здачі-прийняття робіт від 31.03.2020, який укладений між ТОВ Соколівські надра (клієнт) та Цимбалюком О.В. (адвокат), адвокат зобов`язується надати правову допомогу за дорученням клієнта (п. 1.1).
Згідно із положеннями п.п. 4.3.1. договору остаточна вартість правничої допомоги (правової послуги) встановлюється сторонами в акті виконаних робіт (наданих послуг).
31.03.2020 між відповідачем та адвокатом підписаний акт виконаних робіт №03/31, відповідно до якого загальна сума наданої професійної правничої допомоги становить 36 809 грн. 25 коп.
На підтвердження доказів оплати наданих послуг відповідачем надана копія платіжного доручення №272 від 01.04.2020 на суму 36 809 грн. 25 коп.
Суд вважає підтвердженими витрати відповідача на професійну правничу допомогу, пов`язані зі усним консультуванням, аналізом та вивченням матеріалів справи, вивчення та аналізу умов договору, складанням відзиву на позовну заяву, заяви щодо розгляду справи за правилами загального позовного провадження, представництва в господарському суді першої інстанції.
Положеннями ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Позивачем клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката в даній справі не подавалось.
Разом з тим, за приписами ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Отже, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання господарського судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.
Враховуючи складність даної справи; виконані адвокатом Цимбалюком О.В. відповідні роботи (надані послуги); час, що витрачений адвокатом на виконання таких робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та значенням справи для відповідача, суд вважає, що витрати відповідача на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню у розмірі 18 400 грн. 00 коп.
Оскільки саме на вказану суму витрати на професійну правничу допомогу є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.
Викладене відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, наведеним у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, які в силу положень ч. 4 ст. 236 ГПК України враховуються при виборі і застосуванні норм права.
У відповідності до положень ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням того, що витрати відповідача на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати наданої професійної правничої допомоги в розмірі 18 400 грн. 00 коп.
Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 46, 73-74, 76-80, 86, 129, 232-233, 236-238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд
1. В позові відмовити повністю.
2. Витрати по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу покласти на позивача.
4. Видати наказ відповідачу після набрання судовим рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Повний текст рішення складено і підписано 13.07.2020.

Суддя А.В. Іванов