РІШЕННЯ

Іменем України

14 липня 2020 року м. Чернігівсправа № 927/293/20

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Книш Н.Ю.

За участю секретаря судового засідання Солончева О.П.,

розглянуто у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу №927/293/20

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «АСТРІУМ»

бульвар Т. Шевченка, буд. 36-А, кв. 6, м. Київ, 01032

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівський завод по

виробництву будівельних матеріалів»

вул. Князя Чорного, буд. 4, офіс 33, м. Чернігів, 14000

про стягнення 1 659 058 грн 28 коп.

За участю представників учасників справи:

від позивача: Канарський В.О., довіреність № б/н від 26.06.2020, адвокат

від відповідача: не прибув

У судовому засіданні була проголошена вступна та резолютивна частини рішення, на підставі ст.240 Господарського процесуального кодексу України.

Товариством з обмеженою відповідальністю «АСТРІУМ» подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівський завод по виробництву будівельних матеріалів» про стягнення 1 659 058 грн 28 коп., а саме: 1 500 000,00 грн боргу, 10 500,00 грн втрат від інфляції нарахованих за період жовтень 2019 року - лютий 2020 року, 148 558,28 грн 20% річних за період з 05.10.2019 по 02.04.2020.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору позики (поворотної фінансової допомоги) №110919-1 від 11.09.2019. Позивач стверджує про неповернення відповідачем позики у строк до 04.10.2019.

Ухвалою господарського суду від 09.04.2020, було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №927/293/20 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 04.05.2020.

Уповноважені представники позивача та відповідача в підготовче засідання, призначене на 04.05.2020, не прибули. Заяви та клопотання від сторін на час судового засідання до суду не надходили.

Позивач належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №627.

Ухвала суду від 09.04.2020 направлена на адресу відповідача (вул. Князя Чорного, буд. 4, офіс 33, м. Чернігів), що відповідає адресі вказаній позивачем у позовній заяві, повернулася до суду неврученою, з відміткою відділення поштового зв`язку «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення. За даною адресою адресата не знайдено. Для уточнення адреси».

04.05.2020 судом вчинені дії щодо перевірки статусу та місцезнаходження відповідача, у зв`язку з чим отримано роздруківку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з актуальною інформацією, розміщеної на сайті Міністерства юстиції України htt://usrino.minjust.gov.ua/edr.html, за критерієм пошуку ідентифікаційний код 37021974, відповідно до якого в реєстрі значиться Товариство з обмеженою відповідальністю «Чернігівський завод по виробництву будівельних матеріалів», місцезнаходження: вул. Князя Чорного, буд. 4, офіс 33, м. Чернігів, засновник та керівник: ОСОБА_2 , не перебуває в процесі припинення.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 04.05.2020 відкладено підготовче засідання на 18.05.2020. Ухвала направлена сторонам та засновнику відповідача рекомендованою кореспонденцією.

У підготовче засідання 18.05.2020 уповноважені представники сторін не прибули. Заяви та клопотання від сторін до суду не надходили.

Позивач належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення підготовчого засідання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №862.

Ухвала суду від 04.05.2020 направлена на адресу відповідача (вул. Князя Чорного, буд. 4, офіс 33, м. Чернігів), що відповідає адресі вказаній позивачем у позовній заяві та адресі державної реєстрації відповідача, повернулася до суду неврученою, з відміткою відділення поштового зв`язку «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення. За даною адресою адресата не знайдено. Для уточнення адреси».

Ухвала суду від 04.05.2020 направлена на адресу засновника відповідача ОСОБА_2 , яка зазначена у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, отримана останнім 07.05.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №435.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 18.05.2020 підготовче засідання відкладено на 01.06.2020. Ухвала направлена сторонам та засновнику відповідача рекомендованою кореспонденцією.

У підготовче засідання 01.06.2020 уповноважені представники сторін не прибули.

Позивач належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №270.

Ухвала суду від 18.05.2020 направлена на адресу відповідача (вул. Князя Чорного, буд. 4, офіс 33, м. Чернігів), що відповідає адресі вказаній позивачем у позовній заяві та адресі державної реєстрації відповідача, повернулася до суду неврученою, з відміткою відділення поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою».

Ухвала суду від 18.05.2020 направлена на адресу засновника відповідача ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), яка зазначена у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, отримана останнім 20.05.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №700.

01.06.2020 на електронну адресу суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. У вступній частині клопотання зазначено, що воно подано представником відповідача - адвокатом Колдобою М.В., при цьому в місці проставлення підпису зазначено «представника позивача - адвокат Колдоба М.В.», і підпис відсутній.

З аналізу змісту клопотання та доданих до нього додатків, суд дійшов висновку, що воно подано відповідачем. При цьому, клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівський завод по виробництву будівельних матеріалів» про відкладення розгляду справи надійшло на електронну адресу суду в електронній копії (не оригінал), на якій візуально відсутній підпис представника - адвоката Колдоба М.В., при цьому, клопотання не містить електронний цифровий підпис автора, а тому у суду відсутня можливість ідентифікувати особу, що підписала та подала вказане клопотання.

Оригіналу клопотання від 01.06.2020 до суду не надано.

Оскільки електронний лист відповідача не містить ЕЦП, а тому не належить до офіційних документів, оригіналу вказаного листа з додатками у паперовій формі на час проведення судового засідання до суду не надходило, а тому суд залишив його без розгляду.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 01.06.2020 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів до 08.07.2020 та відкладено підготовче засідання на 15.06.2020. Ухвала направлена сторонам та засновнику відповідача рекомендованою кореспонденцією.

Позивач належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №620.

Ухвала суду від 01.06.2020 направлена на адресу відповідача (вул. Князя Чорного, буд. 4, офіс 33, м. Чернігів), що відповідає адресі вказаній позивачем у позовній заяві та адресі державної реєстрації відповідача, повернулася до суду неврученою, з відміткою відділення поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою».

Ухвала суду від 01.06.2020 направлена на адресу засновника відповідача ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), яка зазначена у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, отримана останнім 04.06.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №646.

Уповноважені представники сторін в призначене судове засідання не прибули.

15.06.2020 на електронну адресу суду надійшло клопотання від 12.06.2020 про відкладення розгляду справи. У вступній частині клопотання зазначено, що воно подано представником відповідача - адвокатом Колдобою М.В., при цьому в місці проставлення підпису зазначено «представник позивача - адвокат Колдоба М.В.».

З аналізу змісту клопотання та доданих до нього додатків, суд дійшов висновку, що воно подано відповідачем. При цьому, клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівський завод по виробництву будівельних матеріалів» про відкладення розгляду справи надійшло на електронну адресу суду в електронній копії (не оригінал), на якій візуально міститься підпис представника - адвоката Колдоба М.В., при цьому, клопотання не містить електронний цифровий підпис автора, а тому у суду відсутня можливість ідентифікувати особу, що підписала та подала вказане клопотання.

Оригіналу клопотання від 12.06.2020 до суду не надано.

Оскільки електронний лист відповідача не містить ЕЦП, а тому не належить до офіційних документів, оригіналу вказаного листа з додатками у паперовій формі на час проведення судового засідання до суду не надходило, а тому суд залишив його без розгляду.

Ухвалою суду від 15.06.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 30.06.2020. Явка в судове засідання повноважних представників сторін не визнана обов`язковою.

Позивач належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання по розгляду справи по суті, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №384.

Ухвала суду від 15.06.2020, направлена на адресу відповідача (вул. Князя Чорного, буд. 4, офіс 33, м. Чернігів), що відповідає адресі вказаній позивачем у позовній заяві та адресі державної реєстрації відповідача, повернулася до суду неврученою, з відміткою відділення поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою».

Ухвала суду від 15.06.2020, направлена на адресу засновника відповідача ОСОБА_2 , яка зазначена у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, отримана останнім 18.06.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №376.

Уповноважений представник відповідача в призначене судове засідання не прибув.

Суд у судовому засіданні 30.06.2020 розпочав розгляд справи по суті.

Суд у судовому засіданні оглянув надані представником позивача для огляду оригінали договору позики №110919-1 від 11.09.2019 та платіжного доручення №642 від 12.09.2019.

У судовому засіданні було оголошено перерву до 14.07.2020.

Позивач був належним чином повідомлений про оголошення перерви в судовому засіданні до 14.07.2020, що підтверджується розпискою представника позивача від 30.06.2020, яка знаходиться в матеріалах справи (а.с.105).

Ухвалою суду від 30.06.2020, на підставі ст.120, 121 ГПК України, повідомлено відповідача про оголошення перерви в судовому засіданні до 14.07.2020.

Ухвала суду від 30.06.2020, направлена на адресу відповідача (вул. Князя Чорного, буд. 4, офіс 33, м. Чернігів), що відповідає адресі вказаній позивачем у позовній заяві та адресі державної реєстрації відповідача, повернулася до суду неврученою, з відміткою відділення поштового зв`язку «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення. За даною адресою адресата не знайдено. Для уточнення адреси».

Ухвала суду від 30.06.2020 направлена на адресу засновника відповідача ОСОБА_2 , яка зазначена у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, отримана останнім 02.07.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №154.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі, якщо ухвалу про відкриття провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо.

Відповідно до ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Таким чином, судом було вжито всіх заходів щодо належного повідомлення відповідача про час та місце судового засідання, але відповідач своїм процесуальним правом участі в судовому засіданні не скористався, повноважного представника у судове засідання не направив, про причини неявки у судове засідання не повідомив.

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Судом також враховано, що в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Застосовуючи згідно зі ст. 3 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain») від 07.07.1989).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, у першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Зважаючи на те, що згідно зі ст. 42 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи зобов`язані користуватися визначеними законом процесуальними правами; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, а тому неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 207 Господарського процесуального кодексу України, головуючий з`ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи.

Заяв та клопотань від сторін до суду не надходило.

Ухвалою суду від 09.04.2020 відповідачу було встановлено строк для надання відзиву на позов та відповідач був попереджений, що в разі ненадання відзиву у встановлений строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідач, у відповідності до ст.165 Господарського процесуального кодексу України, своїм процесуальним правом не скористався, відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк без поважних причин не надав, заяв та клопотань від нього не надходило, повноважного представника у судові засідання для дачі пояснень по справі не направив, а тому рішення приймається за наявними матеріалами справи на підставі ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд ВСТАНОВИВ:

Предметом спору у даній справі є стягнення з відповідача грошових коштів у сумі 1659058 грн 28 коп., а саме: 1500000,00 грн боргу, 10500,00 грн втрат від інфляції за період жовтень 2019 року - лютий 2020 року, 148558,28 грн 20% річних за період з 05.10.2019 по 02.04.2020, за неналежне виконання відповідачем умов договору позики (поворотної фінансової допомоги) №110919-1 від 11.09.2019.

До обставин, які є предметом доказування у даній справі, відноситься встановлення факту укладення між сторонами договору позики (поворотної фінансової допомоги) №110919-1 від 11.09.2019, виконання позивачем умов договору щодо надання відповідачу позики в розмірі 1500000,00 грн та відповідно неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо своєчасного та повного повернення позики позивачу.

Позивач посилається на те, що 11.09.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Астріум» (позикодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Чернігівський завод по виробництву будівельних матеріалів» (позичальник) укладено договір позики (поворотної фінансової допомоги) №110919-1.

Відповідно до п. 1.1. договору позики (поворотної фінансової допомоги) №110919-1 від 11.09.2019, позикодавець надає позичальнику позику, а останній зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк.

У пункті 2.1. договору позики (поворотної фінансової допомоги) №110919-1 від 11.09.2019 сторони визначили, що сума позики становить 1500000,00 грн.

Пунктом 3.1. договору позики (поворотної фінансової допомоги) №110919-1 від 11.09.2019 встановлено, що позикодавець надає позику шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позичальника, що зазначений в реквізитах даного договору.

Згідно з п.4.1-4.2 договору позики (поворотної фінансової допомоги) №110919-1 від 11.09.2019, позичальник зобов`язаний повернути всю суму позики в строк до « 04» жовтня 2019 року включно; строк, вказаний у п.4.1 договору, може бути продовжений за згодою сторін, про що укладається додаткова угода до цього договору.

Позика повертається позикодавцю шляхом перерахування грошових коштів на його банківський рахунок, що зазначений у реквізитах цього договору. Позичальник має право повертати позику частинами. Позичальник має право на дострокове повернення позики (п.5.1.-5.3. договору позики (поворотної фінансової допомоги) №110919-1 від 11.09.2019).

Відповідно до п.6.1. договору позики (поворотної фінансової допомоги) №110919-1 від 11.09.2019, цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до моменту його остаточного виконання.

Згідно із ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Таким чином, укладений між сторонами договір позики (поворотної фінансової допомоги) №110919-1 від 11.09.2019 по своїй правовій природі є договором позики.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Так, згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Як вбачається із матеріалів справи, на виконання умов договору позики (поворотної фінансової допомоги) №110919-1 від 11.09.2019 позивач надав відповідачу позику в сумі 1500000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №642 від 12.09.2019 (а.с.9). У призначенні платежу у вказаному платіжному дорученні зазначено «Надання позики (поворотної фінансової допомоги), згідно договору позики №110919-1 від 11.09.2019, без ПДВ».

Відповідач факту отримання від позивача позики в сумі 1500000,00 грн не заперечив.

Як вже зазначалось судом, ухвалою про відкриття провадження у справі від 09.04.2020 було встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов.

Відповідності до ч.1,4 ст.165 Господарського процесуального кодексу України, у відзиві на позовну заяву відповідач викладає заперечення проти позову. Якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтується позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Але відповідач своїм правом не скористався, відзив на позовну заяву не надав.

Частиною 4 ст.74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи.

За загальними принципами здійснення судочинства, що також відображені у ст. 13, 14 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах диспозитивності та змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

За приписами ч.1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами (ч.3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України).

Правові аксіоми визначають як загальні положення, які сприймаються як самоочевидні істини, не потребують доведення та відображають загальнолюдський зміст права.

Однією із правових аксіом у судочинстві називають, зокрема, «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права» (Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae).

Суд при прийнятті рішення враховує, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Враховуючи вищевикладені обставини, відсутність зі сторони відповідача заперечень щодо факту отримання від позивача позики, а також керуючись принципами цивільного права - справедливість, добросовісність, розумність та однією із аксіом цивільного судочинства «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права» (Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae), суд доходить висновку, що позивачем доведено та підтверджено матеріалами справи факт надання відповідачу позики в сумі 1500000,00 грн на виконання умов договору позики (поворотної фінансової допомоги) №110919-1 від 11.09.2019.

За приписами ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п.4.1. договору позики (поворотної фінансової допомоги) №110919-1 від 11.09.2019, відповідач був зобов`язаний повернути всю суму позики в строк до 04.10.2019 включно.

Додаткових угод до договору позики (поворотної фінансової допомоги) №110919-1 від 11.09.2019 щодо продовження за згодою сторін строку, вказаного у п.4.1 договору, сторонами не укладалося.

Як свідчать матеріали справи, відповідач свої зобов`язання щодо своєчасного та повного повернення позивачу позики не виконав, надану позивачем позику в сумі 1500000,00 грн у строк до 04.10.2019 включно не повернув.

З огляду на наведені обставини та представлені докази, суд доходить висновку про правомірність та обґрунтованість позовної вимоги в частині стягнення з відповідача 1500000,00 грн заборгованості за договором позики (поворотної фінансової допомоги) №110919-1 від 11.09.2019.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У пункті 7.1. договору позики (поворотної фінансової допомоги) №110919-1 від 11.09.2019, сторони передбачили, що за порушення умов цього договору винна сторона несе відповідальність передбачену чинним законодавством України.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Посилаючись на положення ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України позивач просить стягнути з відповідача 10 500,00 грн втрат від інфляції нарахованих за період жовтень 2019 року - лютий 2020 року та 148 558,28 грн 20% річних за період з 05.10.2019 по 02.04.2020.

Згідно з п.7.2. договору позики (поворотної фінансової допомоги) №110919-1 від 11.09.2019, за прострочення позичальником строку повернення позики, який визначено в п. 4.1 цього договору, на строк, що перевищує 7 календарних днів, позичальник сплачує позикодавцю 20 % річних від простроченої суми.

Перевіривши розрахунок відсотків річних, суд доходить висновку, що позивачем неправомірно нараховано відповідачу 20% річних у сумі 148558,28 грн за період з 05.10.2019 по 02.04.2020, виходячи з наступного:

Як встановлено судом, у п.7.2. договору позики (поворотної фінансової допомоги) №110919-1 від 11.09.2019 сторони визначили, що позичальник сплачує позикодавцю 20 % річних від простроченої суми за прострочення позичальником строку повернення позики, який, визначеним в п. 4.1 цього договору, на строк, що перевищує 7 календарних днів.

Із вищевказаного пункту договору вбачається, що право нараховувати відповідачу 20% річних виникло у позивача лише з 12.10.2019, тобто через 7 календарних днів після останнього дня повернення позики - 04.10.2019.

Отже, за період з 05.10.2019 по 11.10.2019 позивач мав право нарахувати відповідачу лише 3 % річних, передбачених ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України.

Здійснивши перерахунок відсотків річних, враховуючи умови п.7.2. договору позики (поворотної фінансової допомоги) №110919-1 від 11.09.2019, а також те, що надана позивачем позика не була своєчасно та в повному обсязі повернута відповідачем та останнім днем повернення позики є 04.10.2019, відповідно прострочка оплати виникла з 05.10.2019, суд доходить висновку, що розмір відсотків річних, які підлягають нарахуванню та стягненню з відповідача за період з 05.10.2019 по 02.04.2020, становить 143667,86 грн, а саме: 3% річних за період з 05.10.2019 по 11.10.2019 - 863,01 грн; 20% річних за період з 12.10.2019 по 02.04.2020 - 142804,85 грн.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача відсотків річних підлягають задоволенню частково в сумі 143667,86 грн. У частині стягнення 4890,42 грн 20% річних позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 10500,00 грн інфляційних витрат за період жовтень 2019 року - лютий 2020 року, суд зазначає наступне:

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14.01.2020 у справі № 924/532/19, а також у листі Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97р. щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ та Постанові пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань».

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що позивачем при розрахунку інфляційних втрат не включено у розрахунок інфляційних втрат грудень 2019 року, в якому індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Здійснивши перерахунок інфляційних втрат за період жовтень 2019 року - лютий 2020 року, враховуючи, що матеріалами справи підтверджується прострочка відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо своєчасного та повного повернення ним отриманої від позивача позики за договором позики (поворотної фінансової допомоги) №110919-1 від 11.09.2019, суд доходить висновку, що інфляційні втрати, які підлягають стягненню з відповідача за жовтень 2019 року - лютий 2020 року становлять 7468,44 грн.

З урахуванням вищевикладеного, вимоги позивача щодо стягнення інфляційних втрат за період жовтень 2019 року - лютий 2020 року підлягають частковому задоволенню в сумі 7468,44 грн. Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 3031,56 грн є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред`явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до положень ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч.1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставин, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

У відповідності до ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач повинен подати докази разом з поданням відзиву на позов.

Всупереч наведеним нормам, відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів належного виконання ним зобов`язань за договором позики (поворотної фінансової допомоги) №110919-1 від 11.09.2019 та доказів, які підтверджують своєчасне та повне повернення ним отриманої від позивача позики, або ж фактичних даних на спростування факту отримання від позивача позики в сумі 1500000,00 грн, а також доказів, які підтверджують неможливість своєчасного та повного повернення ним отриманої позики, а тому дії відповідача щодо несвоєчасного повернення позивачу отриманих коштів є порушенням положень договору та норм чинного законодавства.

З урахуванням вищевикладених обставин, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення 1 500 000 грн 00 коп. боргу, 143667 грн 86 коп. річних, 7468 грн 44 коп. інфляційних втрат, 24767 грн 04 коп. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. У частині стягнення 3031 грн 56 коп. інфляційних втрат, 4890 грн 42 коп. 20% річних слід відмовити.

Судові витрати.

Згідно з ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За подання до суду даного позову до відповідача позивачем сплачено згідно з платіжним дорученням № 1001 від 02.04.2020 судовий збір у розмірі 24885,87 грн (а.с.6).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки спір виник у зв`язку з неправомірними діями відповідача, то відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір», пропорційно розміру задоволених позовних вимог з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 24767,04 грн.

Керуючись ст. 42, 73-80, 86, 123, 129, 165-167, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «АСТРІУМ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівський завод по виробництву будівельних матеріалів» про стягнення 1 659 058 грн 28 коп. задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівський завод по виробництву будівельних матеріалів» (вул. Князя Чорного, буд. 4, офіс 33, м. Чернігів, 14000, ідентифікаційний код 37021974) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АСТРІУМ» (бульвар Т. Шевченка, буд. 36-А, кв. 6, м. Київ, 01032, ідентифікаційний код 33603690) 1 500 000 грн 00 коп. боргу, 143667 грн 86 коп. 20% річних, 7468 грн 44 коп. інфляційних втрат, 24767 грн 04 коп. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

4. В стягненні 3031 грн 56 коп. інфляційних втрат, 4890 грн 42 коп. 20% річних відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду у порядку визначеному ст. 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням приписів п. 4 розділу Х Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України та підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних Положень Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Повний текст рішення складено 22.07.2020.

Суддя Н.Ю.Книш