ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про забезпечення позову

13.07.2020м. ДніпроСправа № 904/3241/20

за позовом Дніпровської міської ради, м. Дніпро

до Відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-монтажна компанія", м. Вишневе, Дніпропетровська область

Відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Атис Билдинг Груп", смт. Слобожанське, Дніпропетровська область

За участю третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, м. Дніпро

За участю третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: Виконавчого комітету Маломихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області, с. Маломихайлівка, Дніпропетровська область

про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ "Атис Билдинг Груп"; припинення права власності на об`єкт нерухомого майна та скасування запису про державну реєстрацію права власності

Суддя Ніколенко М.О.

Без участі представників сторін.

ВСТАНОВИВ

Дніпровська міська рада звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-монтажна компанія", Відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Атис Билдинг Груп" про:

- визнання недійсним рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Атис Билдинг Груп", щодо передачі об`єкта незавершеного будівництва будівельною готовністю 9,54 %, що розташований за адресою: м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 36 д до статутного фонду Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-монтажна компанія", яке оформлене протоколом від 24.02.2020;

- припинення права власності на об`єкт нерухомого майна, а саме: об`єкт незавершеного будівництва будівельною готовністю 9,54 %, що розташований за адресою: м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 36 д, опис: об`єкт незавершеного будівництва будівельною готовністю 9,54 % літ. А загальною площею 2267,6 кв.м., літ. а ґанок (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01) та скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності за Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельно-монтажна компанія" (ідентифікаційний код: 32740356), запис про право власності № 35826972, внесений державним реєстратором Виконавчого комітету Маломихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області Сучковою Тетяною Федорівною, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01.

Ухвалою суду від 22.06.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 20.07.2020.

Також залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідачів Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради та Виконавчий комітет Маломихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області.

Позивачем, 09.07.2020 надано до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно: об`єкт незавершеного будівництва будівельною готовністю 9,54 %, що розташований за адресою: м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 36 д; заборони відповідачу-1 вчиняти будь-які дії по відчуженню, реалізації, передачі іншим особам тощо спірного нерухомого майна; заборони державному реєстратору вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та вчиняти будь-які дії щодо перереєстрації спірного майна.

В обґрунтування вищевказаної заяви позивач послався на те, що вже кілька разів було здійснено зміну власників спірного нерухомого майна.

За таких обставин, на думку позивача, у разі невжиття заходів забезпечення позову наявна реальна можливість утруднення виконання рішення суду (у разі задоволення позовних вимог).

Розглянувши заяву про забезпечення позову та додані до неї матеріали суд встановив таке.

Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Частиною першою статті 2 ГПК України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з частиною першою статті 11 ГПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Відповідно до ст. 136 Господарського кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 137 ГПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб (п. 2).

Положеннями ч. 1 ст. 190 ЦК України визначено, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Відповідно до приписів ст. 139 ГК України, майном у цьому Кодексі визнається сукупність речей та інших цінностей (включаючи нематеріальні активи), які мають вартісне визначення, виробляються чи використовуються у діяльності суб`єктів господарювання та відображаються в їх балансі або враховуються в інших передбачених законом формах обліку майна цих суб`єктів (ч. 1).

Залежно від економічної форми, якої набуває майно у процесі здійснення господарської діяльності, майнові цінності належать до основних фондів, оборотних засобів, коштів, товарів (ч. 2).

Коштами у складі майна суб`єктів господарювання є гроші у національній та іноземній валюті, призначені для здійснення товарних відносин цих суб`єктів з іншими суб`єктами, а також фінансових відносин відповідно до законодавства (ч. 5).

Отже, забезпечення позову - це, по суті обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

У рішенні Конституційного Суду України від 31.05.2011 у справі № 4-рп/2011 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 376 у взаємозв`язку зі статтями 151, 152, 153 Цивільного процесуального кодексу України вказано, що з метою гарантування виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог у процесуальних законах України передбачено інститут забезпечення позову (абзац п`ятий пункту 4 мотивувальної частини цього рішення).

Вказаний інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Він віднесений до механізму захисту прав і свобод людини, зокрема в судовому порядку, і є гарантією їх захисту та відновлення, а отже, елементом правосуддя. Забезпечення позову стосується всіх стадій судового провадження (підготовка, призначення, розгляд справи, виконання рішення) і є складовою комплексу заходів, спрямованих на охорону публічно-правового та матеріально-правового інтересу в господарському судочинстві, а також однією з гарантій реального виконання можливого позитивного для людини рішення, оскільки надає можливість суду до ухвалення рішення в господарській справі вжити заходів до забезпечення реалізації позовних вимог.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Виходячи з системного тлумачення зазначених положень, вбачається, що застосування заходів забезпечення позову необхідне через існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в даній справі, а захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Аналогічні правові висновки щодо застосування статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/19256/16, від 14.05.2018 у справі № 910/20479/17, від 14.06.2018 у справі №916/10/18, від 23.06.2018 у справі № 916/2026/17, від 16.08.2018 у справі № 910/5916/18, від 11.09.2018 у справі № 922/1605/18, від 14.01.2019 у справі № 909/526/18, від 21.01.2019 у справі № 916/1278/18, від 25.01.2019 у справі № 925/288/17, від 26.09.2019 у справі №904/1417/19.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.05.2020 у справі № 910/11739/19.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

З поданих заявником документів вбачається неодноразова зміна власника майна, що є предметом спору. Невжиття заходів забезпечення позову у цій справі з високою імовірністю може призвести до того, що на день набранням законної сили будь-яким рішенням у цій справі у відповідача-1 буде відсутнє спірне майно. Це значно ускладнить (приведе до виникнення нових судових проваджень щодо спірного майна) чи зробить взагалі неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

А отже, з метою забезпечення реального захисту порушених прав та інтересів позивача в майбутньому, заяву Дніпровської міської ради слід задовольнити частково та застосувати заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на нерухоме майно, а саме: об`єкт незавершеного будівництва будівельною готовністю 9,54 %, що розташований за адресою: м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 36 д, опис: об`єкт незавершеного будівництва будівельною готовністю 9,54 % літ. А загальною площею 2267,6 кв.м., літ. а ґанок (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01).

При цьому, здійснюючи оцінку адекватності обраного заявником способу забезпечення позову, судом прийнято до уваги, що обраний позивачем вид забезпечення позову не призводить до невиправданого обмеження майнових прав відповідача-1, оскільки арештоване майно фактично залишиться у володінні боржника (власника), а буде обмежено лише можливість розпоряджатися ним.

Щодо вимог позивача про заборону відповідачу-1 вчиняти будь-які дії по відчуженню, реалізації, передачі іншим особам тощо спірного нерухомого майна; заборону державному реєстратору вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та вчиняти будь-які дії щодо перереєстрації спірного майна слід зазначити про таке.

Накладення арешту на майно має наслідком заборону відчуження арештованого майна та неможливість здійснення жодних реєстраційних дій стосовно такого майна.

За таких обставин, накладення арешту на спірне майно є достатнім заходом забезпечення позову, що сприятиме реальному захисту порушених прав та інтересів позивача в майбутньому.

Керуючись ст.ст. 136, 137, ст. 140, ст. 233-235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву Дніпровської міської ради про вжиття заходів забезпечення позову - задовольнити частково.

Накласти арешт на нерухоме майно, а саме: об`єкт незавершеного будівництва будівельною готовністю 9,54 %, що розташований за адресою: м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 36 д, опис: об`єкт незавершеного будівництва будівельною готовністю 9,54 % літ. А загальною площею 2267,6 кв.м., літ. а ґанок (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01).

Стягувач: Дніпровська міська рада (ідентифікаційний код: 26510514; місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, пр. Д. Яворницького, 75).

Боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельно-монтажна компанія" (ідентифікаційний код: 32740356, місцезнаходження: 08132, Київська обл., м. Вишневе, вул. Лесі Українки, буд. 72-а).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання - 13.07.2020 та може бути оскаржена в порядку та строк, передбачені ст. ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала є виконавчим документом, підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом України "Про виконавче провадження", та може бути пред`явлена до виконання у строк до 14.07.2023.

Суддя М.О. Ніколенко