ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2020 р. Справа№ 910/10440/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Тарасенко К.В.

Михальської Ю.Б.

за участю секретаря судового засідання Котенка О.О.

за участю представника згідно протоколу судового засідання від 10.06.2020

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Офіс Сервіс Люкс"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.03.2020

у справі №910/10440/19 (суддя Турчин С.О.)

за позовом Вищого навчального закладу "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Офіс Сервіс Люкс"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Алтея Компані"

про скасування запису та відновлення реєстрації права власності,

ВСТАНОВИВ:

Вищий навчальний заклад "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна" звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Офіс Сервіс Люкс", в якому просив суд першої інстанції (у редакції заяви про зміну предмету позову):

- скасувати запис №23311264 від 10.11.2017 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме: будівлю літ. "Н", блок "А", загальною площею 3495 кв.м., що розташована за адресою: м. Київ, вул. Львівська, буд. 23, корп. 1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00 за Товариством з обмеженою відповідальністю "Офіс Сервіс Люкс", внесений Державним реєстратором Київської філії комунального підприємства "Реєстрація нерухомості та бізнесу" Дідичуком Ігорем Анатолійовичем.

- відновити реєстрацію (зареєструвати) права власності на нерухоме майно, а саме: будівлю літ. "Н", блок "А", загальною площею 3495 кв.м., що розташована за адресою: м. Київ, вул. Львівська, буд. 23, корп. 1 за Вищим навчальним закладом "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна" () на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серія та номер 21752426, виданого 16.05.2014, видавник: Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.09.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

28.02.2020 позивачем до суду першої інстанції подано заяву про забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав (в т.ч. Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міській, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію права власності та інших речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію обтяжень на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (в т.ч. до Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек) записи про державну реєстрацію права власності та інших речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації права власності та інших речових прав та їх обтяжень, змін до таких записів щодо будівлі літ. "Н", блок "А", загальною площею 3 495 кв.м., що розташована за адресою: м. Київ, вул. Львівська, буд. 23, корп. 1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00).

В обґрунтування заяви позивач зазначив, що предметом спору у даній справі є скасування запису про проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме: будівлю літ. "Н", блок "А", загальною площею 3 495 кв.м., що розташована за адресою: м. Київ, вул. Львівська, буд. 23, корп. 1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00) за Товариством з обмеженою відповідальністю "Офіс Сервіс Люкс", а також відновлення реєстрації права власності на вказане нерухоме майно за Вищим навчальним закладом "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна".

За твердженням позивача, відносно спірного об`єкту нерухомого майна, як відповідачем, так і третіми особами вчиняються протиправні дії, зокрема, які направленні на його подальше відчуження, маючи на меті істотно ускладнити чи унеможливити виконання судового рішення та/або ефективний захист порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача щодо відновлення права власності на спірне нерухоме майно.

Крім цього, позивач посилався на те, що йому стало відомо про те, що 18.02.2020 право власності на нерухоме майно, щодо якого існує спір у даній справі, зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю "Алтея Компані".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.03.2020 залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмета спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Алтея Компані".

Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.03.2020 заяву Вищого навчального закладу "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна" про забезпечення позову задоволено, вжито заходи забезпечення позову, а саме:

- заборонено державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав (в т.ч. Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міській, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію права власності та інших речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію обтяжень на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (в т.ч. до Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек) записи про державну реєстрацію права власності та інших речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації права власності та інших речових прав та їх обтяжень, змін до таких записів щодо будівлі літ. "Н", блок "А", загальною площею 3 495 кв.м., що розташована за адресою: м. Київ, вул. Львівська, буд. 23, корп. 1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00).

Постановляючи вказану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що заявником було підтверджено наявність обґрунтованих підстав, які свідчать про те, що невжиття обраного позивачем заходу забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення у подальшому при вирішенні даної справи по суті. Також місцевим господарським судом зазначено, що подальше відчуження спірного нерухомого майна та внесення відповідних змін до Державного реєстру прав на нерухоме майно щодо особи власника може призвести до неефективності обраного позивачем способу судового захисту.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю "Офіс Сервіс Люкс" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.03.2020 про забезпечення позову у справі №910/10440/19. Постановити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви Вищого навчального закладу "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна" про забезпечення позову відмовити.

Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів

В обґрунтування наведеної позиції, викладеної у апеляційній скарзі, відповідач зазначає, що судом першої інстанції при прийняті оскаржуваної ухвали зроблені взаємовиключні суперечливі висновки щодо предмету та характеру позовних вимог, також місцевим господарським судом не встановлено зв`язку між вжитими заходами забезпечення та предметом позовних вимог.

Разом з цим, відповідач стверджує, що оскаржуваною ухвалою забезпечено непідвідомчі господарському суду вимоги, які на його думку, є неефективним та невстановленим способом захисту неволодіючої спірною будівлею особи (позивача), яка вважає себе її власником.

Також відповідачем до суду апеляційної інстанції було подано клопотання про доручення до матеріалів справи постанов Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.03.2020 по справі №910/2360/19 та Північного апеляційного господарського суду від 23.05.2018 по справі № 910/974/18.

Крім цього, відповідач до суду апеляційної інстанції надав клопотання про доручення документів, копії яких не були передані місцевим господарським судом зі справи № 910/10440/19 для розгляду апеляційної скарги.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу та узагальнення його доводів

Заперечуючи проти доводів викладених в апеляційній скарзі, позивач зазначає, що оспорюваним записом порушено право власності позивача на спірний об`єкт, яке позивач просить відновити.

Разом з цим, позивач наголошує на тому, що 18.02.2020 відбулася перереєстрація та зміна власника щодо спірного об`єкту нерухомого майна, тому, на думку позивача, подальше відчуження спірного нерухомого майна та внесення відповідних змін до Державного реєстру прав на рухоме майно щодо особи власника може призвести до неефективності обраного позивачем способу судового захисту.

За таких обставин, позивач вважає вірним висновок місцевого господарського суду про те, що предметом спору у даній справі є фактично спір щодо права власності на спірне нерухоме майно, оскільки однією із позовних вимог є відновлення реєстрації права власності за позивачем.

Таким чином, за твердженням позивача, підстави забезпечення позову не обмежуються лише пов`язаністю з позовною заявою.

Також позивач вказує на те, що ним обрано належний та ефективний спосіб захисту порушеного права і вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення є адекватними, пов`язаними з предметом спору і спрямовані на унеможливлення подальшого відчуження спірного майна на користь третіх осіб.

Крім цього, позивач зауважує, що обставини щодо набуття права власності відповідачем не є преюдиційними, а тому підлягають доказуванню у даній справі в порядку ст.ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні справи по суті, а не під час вирішення питання необхідності вжиття заходів забезпечення позову.

Короткий зміст письмових пояснень третьої особи на апеляційну скаргу та узагальнення їх доводів

У письмових поясненнях третя особа повністю підтримує правову позицію позивача викладену у апеляційній скарзі та вважає оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду у даній справі такою, яка винесена з порушенням норм процесуального та матеріального права, що на думку третьої особи порушує її інтереси, яка на даний час є законним власником спірного нерухомого майна, що перейшло до третьої особи на підставі відповідного договору купівлі-продажу укладено з відовідачем.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.03.2020 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Тарасенко К.В., Разіної Т.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.03.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Офіс Сервіс Люкс" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.03.2020 у справі №910/10440/19; призначено до розгляду апеляційну скаргу на 15.04.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2020 розгляд апеляційної скарги призначено на 29.04.2020.

Згідно розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 28.04.2020 у справі №910/10440/19 призначено повторний автоматизований розподіл, відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/10440/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді: Тарасенко К.В., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.04.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Офіс Сервіс Люкс" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.03.2020 у справі №910/10440/19 колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Тарасенко К.В., Михальської Ю.Б.; призначено справу до розгляду на 27.05.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.05.2020 розгляд справи відкладено до 10.06.2020.

В судове засідання, яке відбулося 10.06.2020 з`явилися представники позивача, відповідача та третьої особи, які підтримали свої правові позиції щодо апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Офіс Сервіс Люкс".

Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, вивчивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженої ухвали, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а оскаржена ухвала місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 136 Господарського процесуального кодексу України, згідно з приписами якої господарський суд за заявою сторони або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

За правилами ст. 137 Господарського процесуального кодексу України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Забезпечення позову виступає як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичних або фізичних осіб, і може застосовуватись на будь-якій стадії процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст.139 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову повинна містити захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтвердження доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

З огляду на вищевикладені норми процесуального законодавства, метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є, зокрема, уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача. В немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд, зокрема, має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Колегія суддів зазначає, що оскільки у даному випадку позивач звернувся до суду з позовними вимогами немайнового характеру, то в цьому випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (наведена правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18).

Поряд з викладеним, вирішуючи питання про забезпечення позову та виходячи з приписів статей 13, 15, 74 Господарського процесуального кодексу України (змагальність сторін та пропорційність у господарському судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів), господарський суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням зокрема того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову права цього учасника (відповідача), а відповідно чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову у разі, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Незважаючи на те, що позовні вимоги є немайновими але вони безпосередньо пов`язані з правом власності на нерухоме майно, яке належало позивачу до перереєстрації та зміни власника щодо спірного об`єкту нерухомого майна, місцевий господарський суд, з висновками якого погоджується колегія суддів, правомірно застосував заходи забезпечення позову в даній справі, оскільки саме оспорюваний вчинений запис № 23311264 державним реєстратором про право власності відповідача на спірний об`єкт нерухомого майна, призвів до перереєстрації прав на нерухоме майно з позивача на відповідача.

Враховуючи наявність у матеріалах оскарження інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зі змісту якої вбачається, що за третьою особою зареєстроване спірне нерухоме майно, колегія суддів дійшла висновку про те, що даний захід забезпечення позову необхідний з метою недопущення подальшої передачі прав на це майно іншим особам у будь-який спосіб.

Колегія суддів вважає, що вжиті місцевим господарським судом заходи забезпечення позову відповідають вимогам процесуального законодавства, зокрема, вимогам розумності, обґрунтованості, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги.

Доводи відповідача про те, що позивачем не наведено жодного логічного зв`язку між об`єктами вжитих судом заходів забезпечення позову та предметом позову, колегія суддів відхиляє, оскільки позов про скасування запису та відновлення реєстрації права власності на вказане нерухоме майно за позивачем є безпосередньо пов`язаним з правом власності на нерухоме майно, яке належало позивачу до вчинення державним реєстратором оскаржуваного запису. Саме реалізація даного запису державного реєстратора призвела до перереєстрації прав на нерухоме майно з позивача на відповідача, а в подальшому на третю особу.

Твердження відповідача стосовно того, що оскаржуваною ухвалою місцевого господарського суду забезпечено непідвідомчі господарському суду вимоги, які до того ж, на думку відповідача є не ефективними, оскільки заявлені особою, яка на даний час не володіє спірною будівлею, але вважає себе її власником, колегією суддів відхиляються з огляду на те, що, сама лише можливість відчуження майна їх власниками свідчить про необхідність вжиття заходів забезпечення позову у даному конкретному випадку.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що застосування вжитих заходів забезпечення позову є адекватним та ефективним способом забезпечення позову та забезпечить в майбутньому ефективний захист прав позивача.

Доводи відповідача щодо співвідношення вжитого заходу забезпечення і заявленого позивачем способу захисту (предмету позову), з посиланням на судову практику, яка викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.03.2020 у справі №910/2360/19, колегією суддів відхиляються, оскільки вищезгадана судова практика стосується не подібних правовідносин, зокрема, у даному випадку предметом справи, яка розглядається судом апеляційної інстанції є не тільки скасування запису державного реєстратора, а й відновлення права власності на спірне нерухоме майно за позивачем, тоді як, у справі №910/2360/19 предметом спору є лише скасування запису державного реєстратора. Таким чином, вищезгадані справи є різними, як за предметом спору, так і за суб`єктивним складом учасників процесу.

Зважаючи на вищенаведене, доводи апеляційної скарги не спростовують правомірні висновки суду першої інстанції на час прийняття оскаржуваної ухвали. Відтак апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала місцевого господарського суду про забезпечення позову, як така, що постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, залишенню без змін.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки за результатами апеляційної скарги

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що ухвала Господарського суду міста Києва від 02.03.2020 у даній справі прийнята з повним з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи та дотриманням норм процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у даній справі судового рішення не вбачається.

Судові витрати

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Офіс Сервіс Люкс" залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.03.2020 у справі №910/10440/19 - без змін.

Матеріали оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 02.03.2020 у справі № 910/10440/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 14.07.2020 після виходу з відпустки судді Михальської Ю.Б.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді К.В. Тарасенко

Ю.Б. Михальська