РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.07.2020Справа № 910/2751/20

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний Дім "Дельта"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіппо"

про стягнення 342 941,88 грн

Суддя: Шкурдова Л.М.

секретар с/з Масна А.А.

Представники:

від позивача: Остапець Д.В., директор

від відповідача: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Господарським судом міста Києва розглядається справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний Дім "Дельта" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіппо" про стягнення 338 017,89 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.03.2020 відкрито провадження у справі №910/2751/20 за правилами спрощеного позовного провадження.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за Договором поставки №120916-02/1П від 12.09.2016 щодо оплати поставленого позивачем товару (з урахуванням Договору про заміну сторони у зобов`язаннях (в Договорі поставки №120916-02/1П від « 12» вересня 2016 р.) та про внесення змін), в зв`язку з чим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 327 891,28 грн, що стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду. В зв`язку з порушенням відповідачем грошового зобов`язання за Договором позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 10 126,61 грн - пеню.

Позивачем подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій позивач просив суд стягнути з відповідача 342 941,88 грн, з яких 332 815,27 грн сума основного боргу, 10 126,61 грн - пеня. Оскільки позивачем подано вказану заяву із дотриманням вимог ГПК України, заява позивача про збільшення позовних вимог прийнята судом до розгляду.

Відповідачем подано відзив на позов, в якому відповідач щодо задоволення позовних вимог заперечував, вказуючи, що станом на подання відзиву сума заборгованості зменшилась за рахунок взаємозаліку від 28.02.2020 на суму 38 075,41 грн, платежу від 03.03.2020 на суму 30 000,00 грн, взаємозаліку від 17.03.2020 на суму 18 761,96 грн., про що позивачем зазначено в заяві про збільшення позовних вимог. Відповідач зазначає, що за Договором про надання послуг №120916-02/2п від 12.09.2016, з урахуванням договору про заміну сторони у зобов`язаннях у вказаному договору, ним були надані послуги на загальну суму 4 442,54 грн, які позивачем не оплачені, в зв`язку з чим за заявою відповідача було здійснено зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 4 442,54 грн. Відповідач стверджує, що сторонами договору не передбачено нарахування пені, оскільки пеня передбачена за порушення термінів розрахунків за поставлений товар сум у розмірах понад ліміт встановлений в п.5.5. даного договору, в той час як п.5.5. договору не визначає ліміту.

Позивачем подано відповідь на відзив, в якому позивач зазначив, що відповідачем сплачено суму боргу в загальному розмірі 91 279,91 грн.

Відповідачем подано клопотання про відкладення розгляду справи, мотивоване продовженням періоду карантину. До вказаного клопотання відповідачем долучено контррозрахунок пені.

Вказане клопотання було відхилено судом з урахуванням наступного.

Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

За висновками суду, у даному випадку наведені заявником обставини не є достатніми для відкладення вирішення спору по суті.

При цьому, суд звертає увагу, що відкладення розгляду справи є правом, а не обов`язком суду.

Судом враховано, що відповідачем вже не вперше подається клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За приписами ст.9 Конституції України, статті 19 Закону України "Про міжнародні договори України" і статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами документів, ратифікованих законами України.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи.

У рішенні 15-рп/2004 від 02.11.2004р. Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст.69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання) визначено, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом і засобах, що обираються для їх досягнення.

Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється не тільки на сферу виконання зобов`язань, а і на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав).

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.11 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Отже, за висновками суду, задоволення клопотання відповідача могло призвести до затягування строків розгляду справи та, як наслідок, порушення права позивача на справедливий розгляд справи у розумні строки, яке визначено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У судовому засіданні 07.07.2020 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

12 вересня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгівельний дім «Дельта» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПАККО Холдинг» (покупець) укладено Договір поставки №120916-02/1П від 12.09.2016 року (далі - Договір).

28 грудня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгівельний дім «Дельта» (постачальник), Товариством з обмеженою відповідальністю «ПАККО Холдинг» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГІППО» (новий покупець) укладено Договір про заміну сторони у зобов`язаннях (в Договорі поставки №120916-02/1П від « 12» вересня 2016 р.) та про внесення змін, згідно якого відповідач прийняв на себе права та виконання всіх обов`язків перед позивачем, що виникли або виникнуть за Договором поставки.

Відповідно до п.1.1 Договору поставки постачальник зобов`язався передави товар у власність покупця у відповідності до замовлень покупця, а покупець зобов`язався приймати його та проводити оплату за товар на умовах даного договору.

Пунктом 5.4 Договору визначено, що оплата за поставлений товар сум у розмірах, понад ліміт встановлений п.5.5 даного договору здійснюється покупцем в українській національній валюті - гривні в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника протягом 45 (сорока п`яти) календарних днів з моменту поставки товару.

У п.5.5 Договору поставки сторони дійшли згоди не встановлювати ліміт заборгованості покупця за поставлений постачальником товар.

Судом встановлено, що позивачем поставлено товар за Договором на суму 2 130 232,44 грн., що підтверджується долученими до матеріалів справи видатковими накладними за період з жовтня 2019 року по лютий 2020 року, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог.

Звертаючись з позовом до суду позивач зазначає, що поставлений ним товар було частково сплачено на суму 1 710 579,80 грн.

Сторонами у справі та наявними доказами підтверджується, що в подальшому за отриманий товар згідно Договору було здійснено часткове погашення заборгованості на суму 91 279,91 грн, з яких 38 075,41 грн - корегування боргу в результаті заліку зустрічних однорідних вимог; 30 000,00 грн здійснення оплати згідно платіжного доручення від 03.03.2020; 18 761,96 грн - корегування боргу в результаті заліку зустрічних однорідних вимог; 4 442,54 грн - здійснення заліку зарахування зустрічних однорідних вимог.

Відповідно до ч.3 ст.203 ГК України господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Таким чином, враховуючи здійснення часткової оплати та проведення зарахування зустрічних однорідних вимог заборгованість відповідача перед позивачем склала 328 372,73 грн.

Відповідно ст.526 ЦК України та ч.1 ст.193 ГК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 ГПК України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем зобов`язань щодо оплати поставленого товару, наявність заборгованості в розмірі 328 372,73 грн. не спростовано, в зв`язку з чим суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 328 372,73 грн суму основного боргу.

В зв`язку з порушенням відповідачем грошового зобов`язання за Договором позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 10 126,61 грн пеню за загальний період з 15.12.2019 по 20.02.2020.

Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до пп.8.2.1 Договору поставки (в редакції згідно з протоколом розбіжностей) за порушення термінів розрахунків, передбачених п.5.4 даного договору, покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у періоді прострочення, від суми заборгованості за кожен день протермінування.

Судом перевірено розрахунок пені, з врахуванням того, що якщо останній день оплати припадає на вихідний день, то він переноситься на наступний робочий день, що не було враховано позивачем під час здійснення розрахунку, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення пені частково в розмірі 9 639,62 грн.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст.74, 76-80, 129, 236 - 240 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіппо" (01042, м.Київ, провулок Новопечерський, буд.19/3, корпус 2, кабінет 33, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний Дім "Дельта" (69041, м.Запоріжжя, вул.Сергія Синенка, 63-А, ) грн 332 815 (триста тридцять дві тисячі вісімсот п`ятнадцять) грн 27 коп. - суму основного боргу, 9 639 (дев`ять тисяч шістсот тридцять дев`ять) грн 62 коп - пеню та 5136 (п`ять тисяч сто тридцять шість) грн 82 коп - витрати по сплаті судового збору.

3. В задоволенні іншої частини позову - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили через 20 днів з моменту виготовлення повного тексту рішення в разі не оскарження його в установленому порядку. Рішення може бути оскаржене в 20-денний строк до суду апеляційної інстанції.

Суддя Шкурдова Л.М.

Дата складення тексту рішення: 17.07.2020