РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.07.2020Справа № 910/4471/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., за участі секретаря судового засідання Коновалова С.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи за позовом фізичної особи-підприємця Солодька Руслана Миколайовича до фізичної особи-підприємця Лавренюк Олени Ярославівни про стягнення 119 821,70 грн.,

за участі представників:

позивача: Ігнатенка В.М. за ордером від 24 березня 2020 року серії КС № 728470;

відповідача: Станіславського С.В. за ордером від 22 квітня 2020 року серії АМ № 1002797.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У березні 2020 року фізична особа-підприємець Солодько Руслан Миколайович (далі - ФОП Солодько Р.М.) звернувся до Господарського суду міста Києва з вказаним позовом, посилаючись на те, що на виконання умов договору поставки № 1/15, укладеного 15 січня 2020 року між ним та фізичною особою-підприємцем Лавренюк Оленою Ярославівною (далі - ФОП Лавренюк О.Я.), позивач згідно видаткових накладних поставив у власність відповідачу продукцію на загальну суму 731 738,24 грн. Оскільки ФОП Лавренюк О.Я. взяте на себе за вказаною угодою зобов`язання по оплаті вартості цього товару виконала лише частково, заборгувавши таким чином позивачу 118 188,82 грн., останній, посилаючись на статті 15, 526, 611, 692 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 193, 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України), просив суд стягнути з відповідача вищезазначену суму боргу, а також 1 428,89 грн. пені та 203,99 грн. трьох процентів річних, нарахованих у зв`язку з несвоєчасним проведенням розрахунків. Крім того, ФОП Солодько Р.М. просив суд стягнути з ФОП Лавренюк О.Я. суму понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 2 квітня 2020 року було відкрито провадження у справі № 910/4471/20 та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

22 квітня 2020 року через відділ канцелярії суду надійшло клопотання відповідача від цієї ж дати, в якому останній просив суд постановити ухвалу про розгляд зазначеної справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 24 квітня 2020 року у задоволенні вищенаведеного клопотання ФОП Лавренюк О.Я. було відмовлено. Водночас, враховуючи доводи, які містяться у зазначеному клопотанні відповідача, цією ухвалою було призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження на 14 травня 2020 року.

Ухвалою суду від 14 травня 2020 року розгляд справи було відкладено на 11 червня 2020 року.

10 червня 2020 року через загальний відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшов відзив на позовну заяву від 10 червня 2020 року, в якому представник відповідача заперечив проти задоволення вимог ФОП Солодька Р.М., посилаючись на те, що його довіритель не могла підписати спірний договір та накладні, за якими відбувалося приймання товару, оскільки на час підписання вищевказаних документів перебувала за межами державного кордону України.

11 червня 2020 року до суду надійшло клопотання відповідача про призначення судової експертизи від 11 червня 2020 року, в якому останній просив призначити комплексну почеркознавчо-технічну судову експертизу для встановлення обставин підписання спірних документів ФОП Лавренюк О.Я. та ФОП Солодьком Р.М., а також з`ясування питань приналежності підписів на документах вказаним особам та часу їх виконання.

У судовому засіданні 11 червня 2020 року оголошувалася перерва до 9 липня 2020 року.

7 липня 2020 року через загальний відділ канцелярії суду надійшла відповідь позивача від 3 липня 2020 року на відзив, в якій останній навів аргументи на спростування викладених відповідачем у відзиві обставин.

Також, 7 липня 2020 року до суду надійшла заява позивача від 3 липня 2020 року, в якій останній зменшив розмір позовних вимог та просив стягнути з відповідача 118 188,82 грн. основного боргу, 639,38 грн. пені та 203,44 грн. трьох процентів річних. Вказана заява прийнята судом до розгляду.

У судовому засіданні 9 липня 2020 року представник позивача підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, та наполягав на їх задоволенні. Крім того, вказаний представник заперечив проти задоволення клопотання відповідача щодо призначення судової експертизи в даній справі у зв`язку з його необґрунтованістю.

У цьому судовому засіданні представник ФОП Лавренюк О.Я. заперечив проти задоволення вимог позивача з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву від 10 червня 2020 року.

Водночас у даному судовому засіданні судом без виходу до нарадчої кімнати було постановлено протокольну ухвалу про відмову в задоволенні клопотання відповідача про призначення судової експертизи, оскільки у цьому судовому засіданні представник позивача не заперечував факт підписання спірних документів з боку позивача самим ФОП Солодьком Р.М., а також не наполягав на тому, що ці документи від імені відповідача були підписані особисто ФОП Лавренюк О.Я., зважаючи на наявну в матеріалах справи копію виданої відповідачем нотаріальної довіреністю, за якою ФОП Лавренюк О.Я. уповноважила іншу особу на укладення від її імені цивільно-правових угод та підписання інших документів.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

15 січня 2020 року між ФОП Солодьком Р.М. та Лавренюк О.Я. був укладений договір поставки № 1/15, за умовами якого позивач зобов`язався поставити, а відповідач - прийняти та оплатити передбачений цією угодою товар.

Пунктом 2.1 даного правочину встановлено, що постачання товару здійснюється за узгодженим замовленням покупця, яке він складає на підставі асортиментного переліку, запропонованого постачальником. Остаточно узгоджені сторонами найменування, кількість та ціна товару вказуються у видаткових (товарних) накладних, які після підписання представниками сторін стають невід`ємною частиною цього договору. Сторони погодили, що накладна на товар вважається належною специфікацією цього договору.

За умовами пункту 2.2 вказаної угоди дата, вказана у видатково-прибутковій накладній про прийняття товару, є датою поставки товару постачальником.

Відповідно до пункту 3.1 цієї угоди ціна товару, яка входить у партію поставки, остаточно узгоджується та вказується сторонами у видатково-прибутковій накладній на поставку партії товару. Зміна остаточно узгодженої сторонами ціни товару після його поставки покупцю не допускається.

Покупець здійснює оплату отриманого товару у національній валюті України не пізніше 7 банківських днів після дати, зазначеної у видатковій накладній (пункт 3.4 договору).

Пунктом 8.1 укладеної між сторонами угоди визначено, що остання набирає чинності в день її підписання обома сторонами та діє до 31 грудня 2020 року. Зобов`язання сторін по договору припиняються належним виконанням.

У своєму позові ФОП Солодько Р.М. зазначав, що на виконання умов вищевказаного правочину позивач згідно видаткових накладних від 15 січня 2020 року № 15/3, від 16 січня 2020 року № 16/3, від 17 січня 2020 року № 17/3, від 18 січня 2020 року № 18/3, від 20 січня 2020 року № 20/3, від 21 січня 2020 року № 21/3, від 22 січня 2020 року № 22/3, від 23 січня 2020 року № 23/3, від 24 січня 2020 року № 24/3, від 25 січня 2020 року № 25/3, від 27 січня 2020 року № 27/3, від 28 січня 2020 року № 28/3, від 29 січня 2020 року № 29/3, від 30 січня 2020 року № 30/3, від 31 січня 2020 року № 31/3, від 1 лютого 2020 року № 01/4, від 3 лютого 2020 року № 03/4, від 4 лютого 2020 року № 04/4, від 5 лютого 2020 року № 05/4, від 6 лютого 2020 року № 06/4, від 7 лютого 2020 року № 07/4, від 8 лютого 2020 року № 08/4, від 10 лютого 2020 року № 10/4, від 11 лютого 2020 року № 11/4, від 12 лютого 2020 року № 12/4, від 13 лютого 2020 року № 13/4, від 14 лютого 2020 року № 14/4, від 15 лютого 2020 року № 15/4, від 17 лютого 2020 року № 17/4, від 18 лютого 2020 року № 18/4, від 19 лютого 2020 року № 19/4, від 20 лютого 2020 року № 20/4, від 21 лютого 2020 року № 21/4, від 22 лютого 2020 року № 22/4, від 24 лютого 2020 року № 24/4, від 25 лютого 2020 року № 25/4 поставив відповідачу товар на загальну суму 731 783,24 грн. (у т.ч. ПДВ).

Водночас, при дослідженні матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до наданих позивачем наявних у матеріалах справи копій вищенаведених накладних загальна сума поставленого відповідачу товару за цими товаророзпорядчими документами становить 731 562,73 грн.

Заперечуючи проти задоволення вимог позивача, ФОП Лавренюк О.Я. у відзиві на позовну заяву посилалася на те, що договір поставки від 15 січня 2020 року № 1/15 між сторонами не укладався, а наявна у матеріалах справи копія цього правочину містить підроблений підпис відповідача. В обґрунтування наведених обставин ФОП Лавренюк О.Я. вказувала на те, що на момент укладення зазначеної угоди вона перебула за кордоном України та фізично не могла підписати такий договір. Крім того, відповідач посилався на невідповідність накладних, за якими позивачем поставлявся товар, вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

У той же час вищенаведені твердження відповідача не беруться судом до уваги з огляду на наявну в матеріалах справи копію виданої ФОП Лавренюк О.Я. на ім`я ОСОБА_1 нотаріально засвідченої довіреності, за якою відповідач уповноважив наведену особу, зокрема, на укладення та підписання від імені ФОП Лавренюк О.Я. будь-яких цивільно-правових договорів, а також складання та підписання первинних бухгалтерських документів. Відтак, відсутність у спірному договорі власноручного підпису відповідача не може беззаперечно свідчити про підписання цього правочину не уповноваженою особою.

Крім того, судом встановлено, що вказана угода містить відтиск печатки ФОП Лавренюк О.Я. Водночас у матеріалах справи відсутні докази втрати відповідачем цієї печатки на момент укладення договору поставки (у тому числі докази звернення останнього до правоохоронних органів з відповідною заявою тощо).

Відсутність у видаткових накладних, зокрема, назви посади особи, яка отримала товар за цією накладною, за наявності підпису у цій накладній, який засвідчений відтиском печатки покупця, не може свідчить про те, що такі видаткові накладні є неналежними доказами у справі. Відтиск печатки на видаткових накладних є свідченням участі особи у здійсненні господарської операції за цими накладними.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20 грудня 2018 року в справі № 910/19702/17.

Відповідно до статті 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

Укладення між сторонами договору від 15 січня 2020 року № 1/15, а також поставки відповідачу товару саме за цим правочином підтверджується наявними у матеріалах справи копіями платіжних доручень із зазначенням відповідного призначення платежу - "оплата за товари згідно договору № 1/15 від 15.01.2020", відповідно до яких ФОП Лавренюк О.Я. здійснювала часткове погашення наявної у неї спірної заборгованості за поставлений товар за вищезазначеною угодою на розрахунковий рахунок позивача. Факт часткової оплати цієї заборгованості з відповідним призначенням платежу відповідачем спростовано не було.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про необґрунтованість вищевикладених заперечень відповідача щодо не укладення між сторонами договору поставки від 15 січня 2020 року № 1/15.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за цим договором в частині поставки товару загальною вартістю 731 562,73 грн. також свідчить відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення постачальником умов даної угоди, а також здійснення покупцем часткової оплати цього товару.

У своєму позові ФОП Солодько Р.М. вказував на те, що відповідач взятий на себе обов`язок по оплаті вартості поставленого йому товару виконав лише частково, сплативши позивачу 613 594,42 грн.

Відтак, судом встановлено, що у зв`язку з неналежним виконанням ФОП Лавренюк О.Я. своїх зобов`язань за договором поставки від 15 січня 2020 року № 1/15 остання заборгувала позивачу 117 968,31 грн.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Враховуючи те, що загальна сума основного боргу відповідача за договором поставки від 15 січня 2020 року № 1/15 у розмірі 117 968,31 грн. підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і ФОП Лавренюк О.Я. на момент прийняття рішення не надала документи, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог ФОП Солодька Р.М. до відповідача про стягнення вказаної суми основного боргу, у зв`язку з чим даний позов у цій частині підлягає задоволенню. Водночас у задоволенні вимог позивача про стягнення з ФОП Лавренюк О.Я. основного боргу в сумі 220,51 грн. слід відмовити.

Також у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки, позивач, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просив суд стягнути з відповідача 639,38 грн. пені, нарахованої на суму основного боргу в розмірі 118 188,00 грн. у період з 4 березня 2020 року по 13 березня 2020 року.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Приписами статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Пунктом 3.5 договору поставки передбачено, що у випадку порушення строків здійснення платежів по договору (несплати, неповної оплати), покупець зобов`язаний сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період заборгованості, від суми заборгованості за кожен день прострочення оплати. Нарахування пені здійснюється незалежно від строку, на який буде прострочено виконання зобов`язання, і припиняється лише в момент повного виконання покупцем зобов`язання.

Відповідно до частини 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Оскільки заявлений ФОП Солодьком Р.М. до стягнення розмір пені не перевищує обрахованого судом розміру цієї штрафної санкції, нарахованої на дійсну суму заборгованості відповідача в розмірі 117 968,31 грн. у визначений позивачем період, позовна вимога про стягнення з відповідача вказаної суми підлягає задоволенню.

Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем покладеного на нього обов`язку щодо своєчасної оплати поставленого йому товару, позивач, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, також просив суд стягнути з відповідача 203,44 грн. трьох процентів річних.

За умовами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Водночас при досліджені матеріалів справи судом було встановлено, що при здійсненні позивачем розрахунку заявленої до стягнення з відповідача суми трьох процентів річних останнім було допущено арифметичну помилку та вказано, що сума цих компенсаційних виплат становить 203,44 грн., тоді як обґрунтованою, арифметично вірною сумою трьох процентів річних, нарахованих у зазначений позивачем період, є 203,06 грн.

Відтак, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума трьох процентів річних у загальному розмірі 203,06 грн., тоді як у задоволенні вимог ФОП Солодька Р.М. до ФОП Лавренюк О.Я. про стягнення трьох процентів річних в сумі 0,38 грн. слід відмовити.

За таких обставин позов ФОП Солодька Р.М. підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як було зазначено вище, у своєму позові ФОП Солодько Р.М. просив суд стягнути з відповідача 10 000,00 грн. понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини 1 статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема до них належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами 2, 3 статті 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 8 статті 129 ГПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно зі статтею 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Статтею 30 цього Закону встановлено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як вбачається з матеріалів справи, 24 березня 2020 року між позивачем та адвокатом Ігнатенком Василем Миколайовичем було укладено договір про надання правничої допомоги, за умовами якого останній зобов`язався надавати позивачу юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним правочином.

У матеріалах справи також наявний підписаний між ФОП Солодьком Р.М. та адвокатом Ігнатенком В.М. акт приймання-передачі наданих послуг від 6 липня 2020 року за договором про надання правничої допомоги від 24 березня 2020 року, зі змісту якого вбачається, що останній фактично надав, а позивач - прийняв вищенаведені послуги на суму 10 000 грн.

На підтвердження того, що Ігнатенко С.М. є адвокатом, позивачем до його позовної заяви було долучено ордер від 24 березня 2020 року серії КС № 728470, що підтверджує повноваження наведеного адвоката на представництво інтересів ФОП Солодько Р.М. в суді.

Відповідно до пункту 3 частини 4 статті 129 ГПК України інші судові витрати (до яких належать витрати на професійну правничу допомогу), пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 9 981,44 грн., що є пропорційною до розміру задоволених позовних вимог ФОП Солодька Р.М.

Слід також зазначити, що у відзиві на позовну заяву ФОП Лавренюк О.Я. також просила суд покласти на позивача судові витрати у даній справі, зазначені у її попередньому розрахунку. Розмір зазначених витрат згідно з наданим відповідачем орієнтовним розрахунком склав 21 000,00 грн.

Проте відповідачем до матеріалів справи жодних договорів про надання правничої допомоги, рахунків, актів про надані послуги, платіжних доручень чи інших документів, які свідчать про здійснені ним витрати на професійну правничу допомогу адвоката, надано не було.

На підставі викладеного, враховуючи положення статті 129 ГПК України, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з позивача на користь відповідача понесених останнім судових витрат.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Лавренюк Олени Ярославівни ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер НОМЕР_1 ) на користь фізичної особи-підприємця Солодька Руслана Миколайовича ( АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер НОМЕР_2 ) 117 968 (сто сімнадцять тисяч дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 31 коп. основної заборгованості, 203 (двісті три) грн. 06 коп. трьох процентів річних, 639 (шістсот тридцять дев`ять) грн. 38 коп. пені, 2 098 (дві тисячі дев`яносто вісім) грн. 10 коп. витрат по сплаті судового збору, а також 9 981 (дев`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят одну) грн. 44 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця Солодька Руслана Миколайовича про стягнення з фізичної особи-підприємця Лавренюк Олени Ярославівни 220,51 грн. основної заборгованості та 0,38 грн. трьох процентів річних відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва (пункт 17.5 частини 1 Перехідних положень ГПК України) протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 14 липня 2020 року.

Суддя Є.В. Павленко