РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.07.2020Справа № 910/15482/19
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Літвінової М.Є.

за участю секретаря судового засідання: Зінчук С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

За позовом Дочірнього підприємства "Умань - Агро"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг Руно"

про стягнення 2 928 929,09 грн.

Представники учасників справи:

Від позивача: Яцкевіч Т.Л.;

Від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Дочірнє підприємство "Умань - Агро" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг Руно" (далі - відповідач) про стягнення 3 114 505,73 грн., з яких 2 460 795, 00 грн. основна заборгованість, пеня у розмірі 440 920,53 грн., 3% річних у розмірі 72 003,54 грн. та інфляційні втрати у розмірі 140 786,66 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконання відповідачем умов Договору № 502 оренди транспортних засобів та самохідних машин і механізмів (з екіпажем) від 07.07.2017 року в частині повної та своєчасної оплати.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.11.2019 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 09.12.2019 року, встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов.

09.12.2019 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник відповідача у підготовче засідання 09.12.2019 не з`явився, про дату та час підготовчого засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового повідомлення № 936.

Представник позивача у підготовчому засіданні 09.12.2019 не заперечував щодо задоволення клопотання відповідача про відкладення підготовчого засідання.

Судом у підготовчому засіданні 09.12.2019 постановлено ухвалу відкладення підготовчого засідання у зазначеній справі до 18.12.2019, яку занесено до протоколу судового засідання.

18.12.2019 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшло клопотання про долучення додаткових документів до матеріалів справи та відкладення підготовчого засідання.

Представник відповідача у підготовче засідання 18.12.2019 не з`явився, про дату та час підготовчого засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового повідомлення № 176.

Представник позивача у підготовчому засіданні 18.12.2019 не заперечував щодо задоволення клопотання відповідача про відкладення підготовчого засідання.

Судом у підготовчому засіданні 18.12.2019 постановлено ухвалу про продовження строку підготовчого провадження на тридцять днів та відкладення підготовчого засідання у зазначеній справі до 20.01.2020, яку занесено до протоколу судового засідання.

21.02.2020 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи та поновлення строку для подачі відзиву на позовну заяву.

21.02.2020 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача 2 311 676, 99 грн. основної заборгованості, пеню у розмірі 440 785, 69 грн., 3% річних у розмірі 71 599, 02 грн. та інфляційні втрати у розмірі 104 867, 39 грн.

21.01.2020 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшла апеляційна скарга на ухвалу Господарського суду міста Києва про відкриття провадження у справі від 12.11.2019 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.01.2020 повернуто апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг Руно" на ухвалу про відкриття провадження у справі від 12.11.2019.

10.02.2020 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшли письмові заперечення.

11.02.2020 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшла заява про неврахування письмових заперечень, поданих через відділ діловодства Господарського суду міста Києва 10.02.2020.

12.02.2020 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшли письмові заперечення.

12.02.2020 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшло клопотання про продовження строку підготовчого провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.02.2020, яку занесено до протоколу судового засідання, прийнято до розгляду заяву про зменшення позовних вимог, відмовлено в задоволенні клопотання про продовження строку підготовчого провадження, задоволено клопотання про відкладення підготовчого засідання та відкладено підготовче засідання по справі № 910/15482/19 на 24.02.2020.

21.02.2020 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.02.20, яку занесено до протоколу судового засідання, відкладено підготовче засідання по справі № 910/15482/19 на 02.03.2020.

24.02.2020 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшли пояснення по справі.

02.03.2020 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшли пояснення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.03.2020 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи № 910/15482/19 по суті на 23.03.2020.

Судове засідання, призначене на 23.03.2020, не відбулося у зв`язку з необхідністю попередження виникнення та запобігання поширення гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом COVID-19, зважаючи на період карантину, визначений постановою КМУ "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" від 11.03.2020 №211, з урахуванням рішення Уряду про заборону пасажирських перевезень та обмеження кількості учасників масових заходів, а також листа Ради суддів України від 16.03.2020 9/рс-186/20.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.04.2020 призначено судове засідання по справі № 910/15482/19 на 20.05.2020.

04.05.2020 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник відповідача у судовому засіданні 20.05.2020 не заперечував щодо відкладення розгляду справи.

Представник позивача у судове засідання 20.05.2020 не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення № 609.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.05.2020, яку занесено до протоколу судового засідання оголошено перерву по розгляду справи до 01.06.2020.

01.06.2020 відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника позивача відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник позивача у судовому засіданні 01.06.2020 заперечив щодо відкладення розгляду справи.

Представник відповідача у судове засідання 01.06.2020 не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.06.2020, яку занесено до протоколу судового засідання оголошено перерву по розгляду справи до 15.06.2020

15.06.2020 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

15.06.2020 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшли додаткові пояснення.

Представник позивача у судовому засіданні 15.06.2020 заперечив щодо відкладення розгляду справи.

Представник відповідача у судове засідання 15.06.2020 не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення №557.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.06.2020, яку занесено до протоколу судового засідання оголошено перерву по розгляду справи до 01.07.2020.

24.06.2020 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшла заява, на виконання вимог ухвали від 15.06.2020.

01.07.2020 через електронну пошту суду від представника відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи, в якій відповідач просив суд відкласти розгляд справи, визнати причини неявки поважними та вказав на те, що КМУ продовжив адаптивний карантин до 31.07.2020 з метою поширення коронавірусу.

Крім того, відповідач зазначив, що не зможе бути присутнім у судовому засіданні 01.07.2020, оскільки останній буде приймати участь у розгляді справи № 178/1315/18 у Дніпровському апеляційному суді в якості представника позивача - Овсяника В.В.

Представник позивача у судовому засіданні 01.07.2020 заперечив щодо задоволення заяви відповідача про відкладення розгляду справи, підтримав заявлені позовні вимоги з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Судом у судовому засіданні 01.07.2020 розглянуто заяву відповідача про відкладення розгляду справи та вирішено відмовити в її задоволенні, з огляду на наступне.

У поданій заяві про відкладення розгляду справи не зазначено обставин, з яких судом не можливо розглянути справу без участі адвоката відповідача, з урахуванням того, що даною стороною спору вже було викладено свою позицію у письмових поясненнях.

Крім того, суд зазначає, що участь адвоката Семено М.В. у іншому судовому засіданні, не може вважатись поважною причиною неявки для розгляду справи № 910/15482/19 по суті, оскільки у судове засідання міг з`явитись сам директор ТОВ «Агрохолдинг Руно» для висловлення своєї позиції по справі № 910/15482/19.

Судом враховано, що на підставі рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020 та відповідно до положень статті 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 16.03.2020 № 215 та від 25.03.2020 № 239, з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19, з 12.03.2020 по 24.04.2020 на всій території України встановлено карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 № 392 Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів, зі змінами внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2020 №500, зокрема уряд установив з 22 травня 2020 року до 31 липня 2020 року із урахуванням епідемічної ситуації в регіоні карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID - 19 від 11.03.2020 №211.

В той же час, даною постановою Кабінету Міністрів України з 11 травня 2020 р. послаблені карантинні обмеження, а саме дозволено здійснення професійної діяльності адвокатами та нотаріусами.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Стаття 27 Конституції України передбачає, що обов`язок держави - захищати життя людини.

За приписами статті 129 Конституції України, статті 2 Господарського процесуального кодексу України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Одночасно суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 Господарського процесуального кодексу України).

Явка представників сторін у судове засідання 01.07.2020 не визнавалась судом обов`язковою.

Разом з тим, у відповідності до вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

А тому, враховуючи тимчасовий характер вжитих державою заходів для запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 та пом`якшення карантинних заходів з 11 травня 2020 року, оскільки суди в період карантину не припинили свою діяльність та продовжують здійснювати правосуддя, колегія суддів, з урахуванням принципу розумності строків розгляду справи судом, з метою забезпечення права на доступ до правосуддя, передбаченого Конституцією України і гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (право на справедливий суд), зважаючи на те, що явка представників учасників справи у судове засідання не визнавалась обов`язковою, з огляду на те, що розгляд справи неодноразово відкладався за клопотаннями відповідача, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006 року у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

У судовому засіданні 01.07.2020 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

07.07.2017 між Дочірнім підприємством "Умань-Агро" (далі - орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг Руно" (далі - орендар) був укладений договір оренди транспортних засобів та самохідних машин і механізмів (з екіпажем) № 502 за умовами якого орендодавець зобов`язується передати орендареві в строкове платне користування транспортні засоби та самохідні машини чи механізми разом із обслуговуючим персоналом, а орендар зобов`язується прийняти техніку орендодавця та сплачувати орендодавцеві орендну плату за її використання.

Відповідно до п. 1.2. договору ідентифікаційні ознаки техніки та персональні дані екіпажу, в розрізі кожної одиниці техніки, відображаються в специфікації, що є невід`ємною частиною цього договору.

Додатком № 1 до договору визначено перелік техніки, що надається в оренду згідно договору оренди транспортних засобів та самохідних машин і механізмів (з екіпажем) № 502 від 07.07.2017, найменування сільськогосподарської техніки: комбайн New Holland CS- 660 (серійний номер № 271496033), державний номерний знак НОМЕР_1 та комбайн New Holland CSX-7080 (серійний номер № 371632048 ), державний номерний знак НОМЕР_3 .

За умовами розділу 2 договору техніка використовується орендарем для збирання врожаю (сільськогосподарська діяльність).

За умовами розділу 3 договору техніка передається орендодавцем і приймається орендарем протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту укладення договору (п. 3.1. договору).

Передача техніки в оренду здійснюється сторонами за Актом приймання-передачі, який підписується уповноваженими представниками сторін і скріплюється печатками, (п. 3.2. договору).

Пунктом 3.3. договору передбачено, що орендар зобов`язаний у присутності орендодавця перевірити справність, кількість і комплектність техніки. Після підписання представником орендаря акту приймання - передачі техніка вважається такою, що передано в належному стані та комплектності.

Згідно з п. 3.4. договору у разі проведення поточного або капітального ремонту техніки в період дії договору термін проведення такого ремонту в строк оренди не включається, орендна плата за такий строк не нараховується і не сплачується. Дата початку і закінчення проведення ремонту техніки відображається сторонами у відповідних актах.

Пунктом 3.5. договору передбачено, що техніка вважається переданою в оренду з дати підписання сторонами Акту приймання-передачі.

Строк оренди за договором встановлюється до 31.07.2017 (п. 3.6. договору).

Як встановлено п. 4.1. Договору орендна плата за договором становить загальну вартість наданих послуг з оренди, сплачених орендарем орендодавцеві протягом дії договору на підставі актів приймання - передачі наданих послуг та розраховується виходячи з 23 925, 00 грн, у тому числі ПДВ за одну добу оренди однієї одиниці техніки.

Орендна плата визначається в акті приймання - передачі наданих послуг, що підписується сторонами протягом 5 (п`яти) робочих днів після обробки кожних 200 Га (п. 4.2. договору).

Виплата орендної плати проводиться протягом 5 (п`яти) банківських днів після підписання сторонами Акта приймання-передачі наданих послуг.

Пунктом 6.1. договору передбачено, що після закінчення строку оренди орендар зобов`язаний протягом 3 (трьох) календарних днів повернути техніку орендодавцю за актом приймання-передачі.

Так, суд вказує, що 07.07.2017 уповноваженими представниками сторін підписано та скріпленого печатками Акт приймання-передачі техніки за договором, відповідно до якого позивач надав відповідачу в оренду обумовлену договором техніку, чим зі свого боку виконав умови договору.

В п. 2 акту приймання - передачі вказано, що орендар в присутності орендодавця перевірив справність, кількість та комплектність техніки. Техніка знаходиться в справному технічному стані, явні недоліки сторонами при огляді не виявлені.

В порядку та на умовах, визначених договором, 06.09.2017 відповідач повернув техніку позивачу за Актом приймання-передачі.

Як вбачається з матеріалів справи між сторонами підписано наступні акти виконаних робіт (наданих послуг):

- № 67 від 17.07.2017 на суму 191 400, 00 грн., кількість - 8 діб;

- № 80 від 31.07.2017 на суму 361 920, 00 грн., кількість - 15, 127 діб;

- № 99 від 05.09.2017 на суму 101 703, 01 грн., кількість - 4, 25 діб.

Як про це вказує позивач, сума орендної плати за користування технікою з 07.07.2017 по 07.09.2017 року (62 календарні дні) відповідно до умов договору становить 2 966 700 грн.

Як вбачається з банківських виписок відповідачем сплачено на користь позивача орендну плату за договором у сумі 5050 905, 00 грн. (копії, яких долучено до матеріалів справи).

Отже, враховуючи часткову сплату відповідачем за користування технікою у розмірі 505 905, 00 грн. сума заборгованості по договору становить 2 460 795, 00 грн.

Позивачем було направлено на адресу відповідача повідомлення - вимогу № 139 від 26.02.2018 з проханням погасити заборгованість у розмірі 2 618 700 та підписанти акт виконання робіт (надання послуг) № 8 від 31.01.2018. Факт надсилання вимоги підтверджується описом вкладення у цінний лист від 27.02.2018 та рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення № 532.

В подальшому, 29.10.2018 позивач повторно звернувся до відповідача з повідомлення - вимогою № 376 про сплату наявної заборгованості у розмірі 2 460 795, 00 грн. протягом 7 (семи) календарних днів з дня отримання вимоги. Вимоги отримана відповідачем 01.11.2018, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення № 929.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що відповідач порушив договірні зобов`язання щодо здійснення сплати орендної плати за договором, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість в розмірі 2 460 795, 00 грн.

Із поданих відповідачем письмових заперечень, які подані через відділ діловодства суду 12.02.2020 вбачається, що останній заперечує щодо задоволення позовних вимог вказуючи, що загальний строк оренди склав 61 календарний день, проте, фактично техніка була використана 27, 377 діб, як передбачено підписаними актами.

Як зазначає відповідач, позивачем було надано до суду підписані сторонами акти виконаних робіт № 67 від 17.07.2017 на суму 191 400, 00 грн., № 80 від 31.07.2017 на суму 361 920, 00 грн., № 99 від 05.09.2017 на суму 101 703, 01 грн. Відтак, відповідач вказує, що позивачем не надавались послуги за актом № 8 від 31.01.2018.

Крім того, відповідач вказав, що техніка, яка передана за договором була у несправному стані та відповідач змушений був звернутись до іншої особи щодо надання техніки в оренду.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України вказано, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вказує наступне.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № 502 від 07.07.2017, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором оренди.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частина 1 статті 759 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Приписами ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Пунктами 1, 4 ст. 285 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 4.1. орендна плата за договором становить загальну вартість наданих послуг з оренди, сплачених орендарем орендодавцеві протягом дії договору на підставі актів приймання - передачі наданих послуг та розраховується виходячи з 23 925, 00 грн, у тому числі ПДВ за одну добу оренди однієї одиниці техніки.

Орендна плата визначається в акті приймання-передачі наданих послуг, що підписується сторонами протягом 5 (п`яти) робочих днів після обробки кожних 200 Га (п. 4.2. договору).

Згідно п. 4.4. договору виплата орендної плати проводиться протягом 5 (п`яти) банківських днів після підписання сторонами Акта приймання-передачі наданих послуг. Орендар має право достроково сплатити орендну плату на користь орендодавця. Орендар має право здійснити попередню оплату, яка здійснюється на підставі виставленого орендодавцем рахунку. Орендар має здійснити попередню оплату, в розмірі 174 000, 00 грн на протязі 3 (трьох) банківських днів з моменту надходження техніки, на підставі виставленого орендодавцем рахунку.

Положеннями п. 4.9. договору закріплено, що остаточний розрахунок за чим договором здійснюється на підставі акту приймання-передачі наданих послуг, що оформляється протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту закінчення строку оренди.

Пунктом 6.1. договору передбачено, що після закінчення строку оренди орендар зобов`язаний протягом трьох календарних днів повернути техніку орендодавцю за актом приймання-передачі.

Строк оренди за цим договором встановлюється до 31.07.2017.

Як встановлено судом вище 07.07.2017 уповноваженими представниками сторін підписано та скріпленого печатками Акт приймання-передачі техніки за договором, відповідно до якого позивач надав відповідачу в оренду обумовлену договором техніку, чим зі свого боку виконав умови договору.

В порядку та на умовах, визначених договором, 06.09.2017 відповідач повернув техніку позивачу за Актом приймання-передачі.

Відтак, суд погоджується з твердженням позивача, що загальний строк оренди техніки склав 62 календарних днів (з 07.07.2017 по 06.09.2017).

Проте, як вбачається з п. 4.1. договору орендна плата за договором становить загальну вартість наданих послуг з оренди, сплачених орендарем орендодавцеві протягом дії договору на підставі актів приймання - передачі наданих послуг та розраховується виходячи з 23 925, 00 грн, у тому числі ПДВ за одну добу оренди однієї одиниці техніки.

З підписаних сторонами актів вбачається, що в оренді перебувала техніка - 27, 377 діб.

В повідомленні - вимозі від 26.02.2018 № 139 позивач зазначає, що 23 925, 00 грн. (вартість однієї одиниці техніки за одну добу) *2 (кількість одиниць техніки, прийнятої за актами приймання - передачі).

Так, як 1 доба оренди однієї одиниці техніки становить 23 925, 00 грн. то оренда 2 одиниць техніки становить 1 309 989, 45 грн. (23 925, 00*2*27, 377).

Оскільки відповідачем було сплачено суму по договору 655 023, 01 грн., то сума основного боргу становить 654 966, 44 грн. (1 309 989, 45 грн. - 655 023, 01 грн.), яка має бути стягнута з відповідача.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

В той час суд вказує, що надання позивачем на підписання відповідачу акту № 8 від 31.01.2018 не передбачено умовами договору, оскільки техніка була повернута відповідачем 06.09.2017 року, тоді як з вказаного акту не вбачається за який період надавалась оренда техніки у кількості 96, 621 діб на суму 2 311 676, 99 грн.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Враховуючи вищевикладене, оскільки, позивач належними доказами не довів наявність заборгованості у відповідача в розмірі 2 311 676, 99 грн. (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог), у зв`язку з чим вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості у вказаному розмірі не є обґрунтованою та не відповідає умовам п. 4.1. Договору, а тому суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині, а саме у розмірі 654 966, 43 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача суму пені у розмірі 440 785, 69 грн. за період з 09.11.2018 по 09.05.2019, 3 % річних у розмірі 71 599, 02 грн. за період з 09.11.20178 по 28.10.2019 та інфляцію у розмірі 104 867,39 грн. за період з 01.12.2019 по 30.09.2019 року.

Частиною 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

В силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Оскільки положення договору не містять вказівки на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановленого в ст. 232 Господарського кодексу України, то нарахування штрафних санкцій припиняється зі спливом 6 місяців.

Позивач вказує про те, що з огляду на надіслання повідомлення-вимоги № 376, строк виконання зобов`язання настав 09.11.2018.

Суд погоджується з такими твердженням позивача, оскільки, повідомлення-вимога № 376 від 29.10.2018 була направлена на адресу відповідача 30.10.2018. Із наявного в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що означене повідомлення-вимога була отримана відповідачем 01.11.2018.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Таким чином, з огляду на те, що вимога була пред`явлена 01.11.2018, то відповідач зобов`язаний був здійснити оплату у семиденний строк, тобто, до 08.11.2018 включно. А отже, початок прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання вірно визначено позивачем з 09.11.2018.

Так, судом перевірено правильність наданих позивачем розрахунків пені та встановлено, що останнім взято заборгованість у розмірі 2 460 795, 00 грн. на яку нараховано пеню.

Судом здійснено розрахунок пені за період з 09.11.2018 по 09.05.2019 на суму заборгованості 655 023, 01 грн., у зв`язку з чим розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача становить 117 329, 87 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Щодо нарахувань позивачем інфляційних втрат, суд зазначає, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. п. 3.2 п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Такі висновки суду підтверджуються висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18, від 13.02.2019 у справі № 924/312/18, від 05.07.2019 у справі № 905/600/18.

Таким чином, враховуючи викладене вище, суд здійснивши перерахунок інфляційних витрат за повні місяці, виходячи із суми боргу 655 023, 01 грн. в період з 01.12.2018 по 30.09.2019 дійшов висновку, що обґрунтованою сумою, яка підлягає стягненню з відповідача є 27 913, 97 грн. Відтак вимога в частині стягнення інфляційних втрат відлягає частковому задоволенню.

Також суд здійснив перерахунок 3 % річних за період з 09.11.2018 по 28.10.2019 на суму боргу 655 023, 01 грн. та встановив, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню в сумі 19 058, 48 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Стаття 74 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, суд вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.

З огляду на вищевикладене, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не впливають на висновки суду щодо часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 231, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Дочірнього підприємства "Умань - Агро" задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг Руно" (04116, м. Київ, вул. Шулявська, буд. 7; ) на користь Дочірнього підприємства "Умань - Агро" (20356, Черкаська область, Уманський р-н, с. Гереженівка, вул. Грушевського, буд. 61; ) основний боргу у розмірі 654 966 (шістсот п`ятдесят чотири тисячі дев`ятсот шістдесят шість) грн. 43 коп., пеню у розмірі 117 329 (сто сімнадцять тисяч триста двадцять дев`ять) грн. 87 коп., 3% річних у розмірі 19 058 (дев`ятнадцять тисяч п`ятдесят вісім) грн. 48 коп., інфляцію у розмірі 27 913 (двадцять сім тисяч дев`ятсот тринадцять) грн. 97 коп., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 13 067 (тринадцять тисяч шістдесят сім) грн. 57 коп.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

5. Відповідно до ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Відповідно до ч.1 ст.256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

7. Згідно з п.п.17.5 п.17 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VІІІ до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 13.07.2020

Суддя М.Є.Літвінова