ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

01.07.2020 м. Ужгород Справа № 907/774/19

Суддя Господарського суду Закарпатської області Ремецькі О.Ф.,

За участю секретаря судового засідання Мешко Р.В.

розглянувши позовну заяву приватного підприємства «БІЗОН-ТЕХ 2006», м. Пологи, Запорізької області до дочірнього підприємства «АНТ-КЕР» Угорського товариства з обмеженою відповідальністю «АНТ-КЕР», с. Яноші Берегівського району про стягнення суми 4 017 045,16 грн.

За участю представників:

Від позивача - Хомутов В.Г. - довіреність №32/19 від 02.01.2020 року (в режимі відеоконференції)

Від відповідача - Юрик Богдан Ігорович , ордер ЗР №56984 від 04.02.2020 року

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "БІЗОН-ТЕХ 2006", м. Пологи звернулося до Господарського суду Закарпатської області із позовом до дочірнього підприємства «АНТ-КЕР» Угорського товариства з обмеженою відповідальністю «АНТ-КЕР», с. Яноші Берегівського району про стягнення суми 4 017 045,16 грн., у тому числі 3 550 001,18 грн. заборгованості по оплаті вартості поставленого товару за Договором поставки № 3К-12 від 02.11.2018 року, а також суми 112 043,87 грн. 48 % відсотків річних (заявлених з врахуванням положення ч. 10 ст. 238 ГПК України, тобто з вимогою подальшого нарахування та стягнення процентів до моменту виконання рішення суду), та 355 000,11 грн. штраф за прострочення виконання зобов`язання, посилаючись на порушення умов укладеного договору та вимог ст.ст. 629, 691, 692, Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 28.01.2020 відкрито загальне позовне провадження у справі №907/774/19 та призначено підготовче засідання на 11.03.2020.

Ухвалою суду від 10.02.2020 було задоволено клопотання позивача про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 11.03.2020 було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 01.04.2020.

Ухвалою суду від 24.03.2020 відкладено розгляд справи по суті № 907/774/19, яке було призначено на 01.04.2020 в режимі відеоконференції з врахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», рекомендацій Ради суддів України, розпорядження голови Західного апеляційного господарського суду від 16 березня 2020 року №06-41/01, розпорядження голови Господарського суду Закарпатської області від 16.03.2020 №01-03/4-о/д з метою попередження розповсюдження коронавірусної інфекції (COVID-19).

27.05.2020 року до Господарського Закарпатської області надійшло клопотання від приватного підприємства "БІЗОН-ТЕХ 2006", м. Пологи Запорізької області (за вх. № 02.3.1-03/2506/20 від 27.05.2020) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, проведення якої просить доручити Господарському суду Запорізької області (69001, м. Запоріжжя, вул. Гетьманська, 4).

Ухвалою суду від 28.05.2020 було призначено розгляд справи по суті на 18 червня 2020 в режимі відеоконференції.

Відповідач в засідання суду не з`явився, разом з тим, представником відповідача подано письмове клопотання про відкладення розгляду справи по суті на іншу дату.

Ухвалою суду від 18.06.2020 відкладено розгляд справи по суті № 907/774/19 на 01.07.2020.

Позивач заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та письмових поясненнях, посилаючись на їх обґрунтованість наявними у справі матеріалами. Пояснив, що на виконання укладеного з відповідачем договору поставки товару № 3К-12 від 02.11.2018 позивачем було поставлено відповідачу товар на суму 4 404 178,82 грн. Посилаючись на те, що Відповідач у встановлений договором строк не здійснив у повному обсязі оплату за поставлений товар у відповідності до умов договору, просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором у сумі 4 017 045,16 грн., у тому числі 3 550 001,18 грн. заборгованості по оплаті вартості поставленого товару, а також суми 112 043,87 грн. 48 % відсотків річних (заявлених з врахуванням положення ч. 10 ст. 238 ГПК України), та 355 000,11 грн. штрафу за прострочення виконання зобов`язання.

Відповідач не скористався наданим йому правом надати суду відзив на позов, однак в засіданні суду представник відповідача навів пояснення про складне фінансове становища відповідача, яке зумовило виникнення заборгованості. Просить суд задовольнити позов в частині стягнення основної заборгованості по оплаті вартості поставленого товару за Договором поставки № 3К-12 від 02.11.2018 року, та відмовити в задоволенні решти позовних вимог.

Учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд (ч. 2 ст. 14 ГПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Відтак, відповідно до положень ч.ч. 8, 9 ст. 165, ч. 1 ст. 251 ГПК України у зв`язку з ненаданням відповідачами відзиву ні у встановлений судом строк, ні потягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем.

У судовому засіданні 01.07.2020 року, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали, заслухавши повноважних представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та їх заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

02.11.2018 між приватним підприємством «Бізон-Тех 2006» (надалі за текстом - «Постачальник», «Позивач») і дочірнім підприємством «АНТ-КЕР» Угорського товариства з обмеженою відповідальністю «АНТ-КЕР», с. Яноші Берегівського району (надалі за текстом - «Покупець», «Відповідач») було укладено Договір поставки 3К-12 від 02.11.2018, в порядку, строки та на умовах, визначених цим Договором і Специфікаціями до нього, позивач (постачальник за Договором) зобов`язався поставляти та передавати у власність відповідача (покупець за Договором) насіння для сівби, пестициди в препаративних формах (засоби захисту рослин), регулятори росту і мікродобрива (далі - пестецеди або товар), а відповідач зобов`язався приймати цей товар й оплачувати його (п. 1.1. Договору).

Пунктом 1.2 Договору визначено, що асортимент, кількість і ціна товару вказуються в Специфікаціях до Договору, що є невід`ємними його частинами.

Відповідно до п. п. 2.2 Договору передбачено можливість укладення як однієї, так і більшої кількості Специфікацій до нього. Кожна наступна Специфікація після першої регулює окрему поставку товару в рамках цього Договору і не скасовує та не змінює попередні Специфікації ні повністю, ні частково, якщо тільки інше не вказано в ній.

Сторонами у спорі було укладено наступні Специфікації: - № 1 від 02.11.2018 року на загальну суму 99 447,84 грн.; - № 2 від 02.11.2018 року на загальну суму 38 698,56 грн.; № 3 від 07.11.2018 року на загальну суму 60 372,00 грн.; - № 4 від 29.11.2018 року на загальну суму 1 381 040,34 грн.; - № 5 від 29.11.2018 року на загальну суму 104 511,00 грн.; - № 6 від 29.11.2018 року на загальну суму 231 540,00 грн.; - № 7 від 29.11.2018 року на загальну суму 1 326 249,60 грн.; - № 8 від 20.03.2019 року на загальну суму 563 499,80 грн.; - № 9 від 20.03.2019 року на загальну суму 6 003,36 грн.; - № 6 від 02.04.2019 року на загальну суму 1 486,68 грн.; - № 10 від 04.06.2019 року на загальну суму 385 670,40 грн. - № 11 від 27.06.2019 року на загальну суму 3 555,36 грн.; № 12 від 12.07.2019 року на загальну суму 75 965,76 грн.; - № 13 від 01.08.2019 року на загальну суму 52 082,22 грн.; - № 14 від 02.10.2019 року на загальну суму 47 268,48 грн.; - № 15 від 02.10.2019 року на загальну суму 8 023,86 грн.; - № 16 від 17.10.2019 року на загальну суму 18 763,56 грн.

Строк (термін) поставки товару вказується в Специфікаціях (п. 4.3. Договору).

Так, відповідно до п. 2 Специфікацій, сторони визначили умови та місце поставки передачі товару: склад постачальника.

Як стверджує позивач та підтверджується матеріалами справи на виконання умов договору поставки товару відповідно до вказаних специфікацій на підставі видаткових накладних № 3П33583 від 02.11.2018 року - 99 447,84 грн.; № 3П33585 від 02.11.2018 року - 38 698,56 грн.; № ЗП33731 від 07.11.2018 року - 60 372,00 грн.; № 3П34312 від 29.11.2018 року - 1 194 062,34 грн.; № 3П34325 від 29.11.2018 року - 186 978,00 грн.; № 3П34306 від 29.1 1.2018 року - 104 511,00 грн.; № 3П34317 від 29.11.2018 року - 231 540,00 грн.; № 3П34316 від 29.11.2018 року - 1 326 249,60 грн.; № 7263 від 29.03.2019 року - 563 499,80 грн.; № 8753 від 02.04.2019 року - 6 003,36 грн.; № 8749 від 02.04.2019 року - 1 486,68 грн.; № 30360 від 04.06.2019 року - 385 670,40 грн.; № 35360 від 27.06.2019 року - 3 555,36 грн.; № 36756 від 12.07.2019 року - 75 965,76 грн.; № 38277 від 01.08.2019 року - 52 082,22 грн.; № 47069 від 09.10.2019 року - 47 268,48 грн.; № 47070 від 09.10.2019 року - 8 023,86 грн.; № 47981 від 21.10.2019 року - 18 763,56 грн. позивач передав відповідачу товар на загальну суму 4 404 178,82 грн.

Факт виконання поставки товару позивачем та прийняття його відповідачем підтверджується підписом про отримання на вказаних видаткових накладних та Актом звірки взаєморозрахунків між сторонами від 11.01.2019 року.

Згідно з п. 5.2. Договору оплата товару здійснюється відповідачем у гривнях у безготівковій формі шляхом переказу платіжним дорученням коштів на поточний рахунок позивача. Підставою для платежу є даний Договір.

Пунктами 5.1. і 6.1.1. Договору визначено обов`язок відповідача оплатити позивачу товар у строки, що вказані в Специфікаціях.

Строки розрахунку за товар вказані в пункті 3 Специфікацій, згідно з якими граничною датою повного та остаточного розрахунку за товар є 15.11.2019 року.

За доводами позивача, що підтверджуються матеріалами справи Відповідач в порушення умов договору здійснив часткову оплату товару на суму 854 177,64 грн.

Розділом 7 Договору сторони також обумовили міру відповідальності за порушення умов договору. Зокрема, підпунктом 7.1.3 Договору передбачено, що за прострочення виконання грошових зобов`язань за цим Договором понад 20 календарних днів відповідач сплачує позивачу штраф у розмірі 10 % від суми грошового зобов`язання, простроченої понад 20 календарних днів.

Крім того, підпунктом 7.2.4 Договору сторони передбачили, що в разі прострочення відповідачем виконання грошових зобов`язань за цим Договором він замість трьох процентів річних, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК, зобов`язується сплатити позивачу 48 процентів річних від простроченої суми за весь час її прострочення.

Позивач зазначає, що з метою досудового врегулювання спору неодноразово звертався до відповідача з вимогами оплатити отриманий товар, однак вказані вимоги залишені відповідачем без відповіді та задоволення, що і стало причиною звернення до суду.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Судом встановлено, що між сторонами було укладено Договір поставки № 3К-12 від 02.11.2018, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання параграфа 1 глави 30 Господарського Кодексу України та параграфів 1 і 3 глави 54 Цивільного кодексу України.

Частинами 1, 6 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Реалізація суб`єктами господарювання товарів негосподарюючим суб`єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Аналогічні положення містяться і у статті 712 Цивільного кодексу України, згідно з якою за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань.

Спір у даній справі виник у зв`язку з неповним виконанням відповідачем своїх зобов`язань в частині оплати за поставлений позивачем товар на підставі видаткових накладних № 3П33583 від 02.11.2018 року на суму 99 447,84 грн.; № 3П33585 від 02.11.2018 року на суму 38 698,56 грн.; № ЗП33731 від 07.11.2018 року на суму 60 372,00 грн.; № 3П34312 від 29.11.2018 року на суму 1 194 062,34 грн.; № 3П34325 від 29.11.2018 року на суму 186 978,00 грн.; № 3П34306 від 29.11.2018 року на суму 104 511,00 грн.; № 3П34317 від 29.11.2018 року на суму 231 540,00 грн.; № 3П34316 від 29.11.2018 року на суму 1 326 249,60 грн.; № 7263 від 29.03.2019 року на суму 563 499,80 грн.; № 8753 від 02.04.2019 року на суму 6 003,36 грн.; № 8749 від 02.04.2019 року на суму 1 486,68 грн.; № 30360 від 04.06.2019 року на суму 385 670,40 грн.; № 35360 від 27.06.2019 року на суму 3 555,36 грн.; № 36756 від 12.07.2019 року на суму 75 965,76 грн.; № 38277 від 01.08.2019 року на суму 52 082,22 грн.; № 47069 від 09.10.2019 року на суму 47 268,48 грн.; № 47070 від 09.10.2019 року на суму 8 023,86 грн.; № 47981 від 21.10.2019 року на суму 18 763,56 грн.

Відповідно до ст. 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно- розпорядчого документа на майно.

Відповідно до п. 2 Специфікацій, сторони визначили умови та місце поставки передачі товару: склад постачальника.

Відповідно до ст. 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно - розпорядчого документа на майно. Таким чином, факт прийняття товару підтверджується товарно-транспортними накладними.

Факт виконання позивачем своїх зобов`язань з поставки товару підтверджується видатковими накладними та Актом звірки взаєморозрахунків між сторонами від 11.01.2019 року, що містяться в матеріалах справи.

Частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з пунктом 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Строки розрахунку за товар вказані в пункті 3 Специфікацій, згідно з якими граничною датою повного та остаточного розрахунку за товар є 15.11.2019 року.

Договір є укладеним з моменту його підписання Сторонами і діє до кінця року в якому він був укладений. Усі поставки Постачальником Покупцю товару з моменту укладення цього Договору і до кінця року, в якому був укладений цей Договір, а також порядок їх оплати, регулюються цим Договором. Якщо в наступних роках Сторони не укладуть новий договір поставки товару, але фактично Постачальником будуть здійснюватись поставки товару Покупцю, то цей Договір продовжуватиме діяти та регулювати умови таких поставок між Сторонами і в наступних роках аж до дати укладення ними нового договору поставки товару. (пункт 8.1 Договору).

Статтею 204 Цивільного кодексу України зазначено, що договори укладені між сторонами по справі, як цивільно - правові правочини є правомірними на час розгляду справи, якщо їх недійсність прямо не встановлено законом, та вони не визнані судом недійсними, тому зобов`язання за цими договорами мають виконуватися належним чином.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Однак, у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань в частині оплати за поставлений позивачем на підставі видаткових накладних товар, у дочірнього підприємства «АНТ-КЕР» Угорського товариства з обмеженою відповідальністю «АНТ-КЕР», с. Яноші Берегівського району виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 3 550 001,18 грн.

Станом на день розгляду даної справи у відповідача рахується заборгованість у вищезазначеному розмірі. Вказана сума боргу є непогашена, відповідачем у встановленому законом порядку не спростована та не заперечена.

З огляду на те, що матеріалами справи підтверджено наявність заборгованості у Відповідача та ним не надано суду жодних доказів у спростування цієї заборгованості перед Позивачем, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Позивача в частині стягнення вартості неоплаченого товару в сумі 3 550 001,18 грн. є обґрунтованою та підлягають задоволенню.

Матеріалами справи підтверджено неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором поставки. Порушення відповідачем свого зобов`язання, в частині проведення повної оплати за поставлений товар, надає позивачеві право на нарахування відповідачеві відсотків річних та штрафних санкцій, передбачених умовами договору.

З посиланням на приписи ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України та з огляду на прострочення відповідачем строку оплати за товар, позивачем, в силу положень п.п. 7.1.3, 7.2.4 Договору заявлено також позовні вимоги про стягнення 48 процентів річних від простроченої суми за весь час її прострочення в сумі 112 043,87 грн. та 10 % штрафу за прострочення виконання зобов`язання в сумі 355 000,11 грн.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом. 7.2.4. Договору передбачено, що в разі прострочення відповідачем виконання грошових зобов`язань за цим Договором він замість трьох процентів річних, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК, зобов`язується сплатити позивачу 48 процентів річних від простроченої суми за весь час її прострочення.

Зважаючи, що сторони є вільними в укладенні договору та визначенні його умов, здійснивши перевірку заявлених до стягнення сум 48% річних, суд дійшов висновку, що такі в розмірі 112 043,87 грн. нараховані вірно, відтак, підлягають до задоволення в повному обсязі .

Підпунктом 7.1.3 Договору передбачено, що за прострочення виконання грошових зобов`язань за цим Договором понад 20 календарних днів відповідач сплачує позивачу штраф у розмірі 10 % від суми грошового зобов`язання, простроченої понад 20 календарних днів.

Частиною 2 статті 549 Цивільного кодексу України передбачено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно з частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Проаналізувавши поданий позивачем розрахунок заявленої до стягнення суми штрафу в розмірі 112 043,87 грн. Суд дійшов висновку щодо задоволення вимог позивача у цій частині в повному обсязі.

Крім того, Позивач у позові просить суд нарахувати 48% річних відповідно до частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України до моменту виконання рішення.

Відповідно до частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем заявлено 48% річних за період з 16.11.2019 по 09.12.2019. При цьому, в матеріалах справи відсутні заяви або клопотання щодо збільшення позовних вимог та стягнення 48% річних за період з 10.12.2019.

Відтак, позивач має право заявити окремий позов про стягнення 48% річних за період з 09.12.2019. При цьому, суд не наділений правом самостійно виходити за межі позовних вимог.

Враховуючи викладене, суд задовольняє вимогу позивача щодо нарахування 48% річних відповідно до частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України з моменту винесення рішення до моменту його виконання.

Відповідач доказів на спростування викладених позивачем обставин суду не надав.

За таких обставин, заявлені у справі позовні вимоги приватного підприємства «БІЗОН-ТЕХ 2006», м. Пологи, Запорізької області підлягають задоволенню.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Стаття 74 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 180, 191, 195, ч. 1 ст. 202, ст.ст. 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з дочірнього підприємства «АНТ-КЕР» Угорського товариства з обмеженою відповідальністю «АНТ-КЕР», (90233, Закарпатська обл., Берегівський район, село Яноші, вулиця Церковна, будинок 80, ) на користь Приватного підприємства «Бізон-Тех 2006» (70605, Запорізька обл., Пологівський район., м. Пологи, вул. Лесі Українки, буд. 162, кв. 11, ) суму 4 017 045,16 грн. (чотири мільйони сімнадцять тисяч 45 гривень 16 коп.) в т. ч. 3 550 001,18 грн. заборгованості по оплаті вартості поставленого товару, суму 355 000,11 грн. штрафу, а також 48% річних в сумі 112 043,87 грн.

3.Стягнути з дочірнього підприємства «АНТ-КЕР» Угорського товариства з обмеженою відповідальністю «АНТ-КЕР», (90233, Закарпатська обл., Берегівський район, село Яноші, вулиця Церковна, будинок 80, ) на користь Приватного підприємства «Бізон-Тех 2006» (70605, Запорізька обл., Пологівський район., м. Пологи, вул. Лесі Українки, буд. 162, кв. 11, ) суму 60255,68 грн. (шістдесят тисяч двісті п`ятдесят п`ять гривень 68 коп.) - на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

4.Органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нарахувати, проценти за такою формулою: (СОБ х 48 х КДП) : КДР : 100 = сума процентів де: СОБ - сума основного боргу, КДР - кількість днів у році, у якому нараховуються проценти, і стягнути отриману суму процентів із ДП «АНТ-КЕР» (ідентифікаційний код 35602275) на користь Приватного підприємства «БІЗОН-ТЕХ 2006» (ідентифікаційний код 34216986) за період з моменту винесення рішення від 01.07.2020 у справі № 904/774/19 з 02.07.2020 до моменту виконання рішення від 01.07.2020 у справі №904/774/19 за правилами, визначеними у рішенні від 01.07.2020 у справі № 904/774/19.

5. Рішення набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у строк, визначений ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено: 16.07.2020.

Суддя О.Ф. Ремецькі