УХВАЛА

м. Київ

15.07.2020Справа № 910/10040/20

За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "ВАЙДЕР"
про забезпечення позову до подання позовної заяви
у справі№910/10040/20
зацікавлені особиДержавна інноваційна фінансово-кредитна установа Акціонерне товариство "БАНК АЛЬЯНС"
Суддя Підченко Ю.О.

Представники сторін:
не викликалися.
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВАЙДЕР" звернулося до Господарського суду міста Києва із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви відповідно до якої просить:

- до вирішення спору у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВАЙДЕР" до Державної інноваційної фінансово-кредитної установи про визнання вимоги № 07-282/20 від 17.03.2020 незаконною та про визнання банківської гарантії № 12096-19 від 05.06.2019 такою, що не підлягає виконанню, та набрання рішенням законної сили вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони Акціонерному товариству "БАНК АЛЬЯНС" вчиняти дії щодо виплати коштів в сумі 14 821 538, 50 грн згідно з вимогою Державної інноваційної фінансово-кредитної установи щодо забезпечення виконання договору № 161/18/С/11 від 31.05.2019 на підставі банківської гарантії № 12096-19 від 05.06.2019.

Положеннями ст. 138 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що заява про забезпечення позову подається:

1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо;

2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом;

3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Частиною 1 ст. 140 ГПК України унормовано, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, беручи до уваги доводи заявника, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви від 12.07.2020 про забезпечення позову з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

При цьому, згідно зі статтями 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Співмірність передбачає врахування господарським судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

На обґрунтування поданої заяви ТОВ "ВАЙДЕР" вказує, зокрема, на наступне:

- з метою підтримки загальнодержавних потреб та зменшення ризиків для суспільства компанія ТОВ "ВАЙДЕР" організовувала на волонтерських засадах цілодобову роботу, надаючи своє обладнання та розробки на безкоштовній основі для підтримки функціонування відповідних державних органів та антикризових координаційних штабів щодо протистояння розповсюдженню короно вірусної хвороби;

- виходячи з наявної складної епідеміологічної та економічної ситуації ТОВ "ВАЙДЕР" не відмовлялося від узятих на себе зобов`язань, а продовжило роботу, направлену на продаж власної продукції та виконання зобов`язань за договором позики № 161/18/С/11 від 31.05.2019, яка виявилася у здійснення заходів щодо підготовки та реалізації продукції контрагентам;

- відповідно до висновку експертизи проведеної на підставі договору про надання послуг № 05-2.2/20-3 від 20.05.2020 встановлено, зокрема, наявність істотної зміни обставин за яких визначався строк виконання зобов`язання виконавця за договором про закупівлю та за договором позики;

- відповідно до науково-практичного висновку Торгово-промислової палати України № 1623 від 19.05.2020 щодо суттєвого ускладнення виконання зобов`язання за договором позики № 161/18/С/11 від 31.05.2019 зумовленого істотною зміною обставин, яку сторони не могли передбачити при його укладанні № 1623 від 19.05.2020

Таким чином, заявник вважає, що не вжиття заходів забезпечення позову призведе до неефективного судового захисту порушених прав.

Як вбачається з доводів заявника, 31.05.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ВАЙДЕР" та Державною інноваційною фінансово-кредитною установою було укладено договір позики № 161/18/С/11.

Відповідно до п. 1.1. вказаного договору позикодавець зобов`язується надати позичальнику позику в сумі 15 960 000, 00 грн, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути позикодавцю суму позики в порядку та на умовах, зазначених у даному договорі.

Акціонерне товариство "БАНК АЛЬЯНС" на виконання позичальником умов договору позики та укладеного договору про надання гарантії, надав гарантійний лист (Банківську гарантію) від 05.06.2019 № 12096-19 на користь Державної інноваційної установи за Товариство з обмеженою відповідальністю "ВАЙДЕР" щодо виконання зобов`язань принципала за договором позики № 161/18/С/11 від 31.05.2019.

23.03.2020 банком отримано письмову вимогу за вихідним № 07-282/20 від 17.03.2020 про сплату суми забезпечення за Гарантією від бенефіціара - Державної інноваційної фінансово-кредитної установи на загальну суму гарантії у розмірі 14 821 538, 50 грн.

23.03.2020 банком направлено вимогу на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВАЙДЕР" щодо перерахування на користь банку коштів у розмірі 14 821 538, 50 грн на покриття можливих витрат за гарантією наданою банком Товариству за договором гарантії № 12096-19 від 05.06.2019.

За правовою позицією, викладеною в Рішенні Конституційного Суду України від 31 травня 2011 року N 4-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_1 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 376 у взаємозв`язку зі статтями 151, 152, 153 Цивільного процесуального кодексу України, "з метою гарантування виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог у процесуальних законах України передбачено інститут забезпечення позову".

Вказаний інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Він віднесений до механізму захисту прав і свобод людини, зокрема в судовому порядку, і є гарантією їх захисту та відновлення, а отже - елементом правосуддя.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 08 жовтня 2018 року у справі № 913/257/18.

Суд критично оцінює посилання позивача про доцільність та обґрунтованість з метою забезпечення належного захисту прав і інтересів при вирішенні спору, який пов`язаний з правовідносинами за банківською гарантією, вжиття заходів забезпечення позову, які унеможливлять нівелювання мети звернення з відповідним позовом до суду за час його вирішення, які викладені в постановах Київського апеляційного господарського суду від 18.09.2018 у справі №910/5211/18 та Північного апеляційного господарського суду від 09.10.2019 у справі №910/10808/19.

У вказаних справах суди доходили відповідних висновків за інших обставин, зокрема заяви про забезпечення позову розглядалися вже після того, як позов був поданий, тому суди мали можливість оцінити доцільність та обґрунтованість вжиття заходів забезпечення позову при вирішенні спору, який пов`язаний з правовідносинами за банківською гарантією.

Практикою Європейського суду з прав людини передбачено, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Під час вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову суд не має можливості повною мірою оцінити та обґрунтувати дійсну наявність порушених прав позивача зі сторони відповідачів.

Висновок про порушення прав ТОВ "ВАЙДЕР" чи про відсутність таких порушень можливий лише за результатами повноцінного розгляду справи та дослідження, у тому числі, доводів інших учасників.

Таким чином, зі змісту заяви реальної загрози невиконання чи утруднення виконання відповідачами можливого рішення суду про задоволення позову не вбачається.

Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ВАЙДЕР" про забезпечення позову.

Стосовно прохання заявника про розгляд заяви про забезпечення за участю його представника суд вважає за необхідне вказати на наступне.

Відповідно до положень ст. 140 Господарського процесуального кодексу України, суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, що подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням.

У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

Оскільки суд дійшов висновку, що наданих заявником пояснень та доказів достатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, тоді підстав призначати судове засідання немає.

За таких обставин, керуючись приписами ст. ст. 120, 138, 140, 219, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ВАЙДЕР" про забезпечення позову відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили негайно після її прийняття

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.О.Підченко