РІШЕННЯ

Іменем України

16 липня 2020 року м. Чернігівсправа № 927/388/20

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Книш Н.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу № 927/388/20

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут»

вул. Любецька, 68, м. Чернігів, 14021

фактична адреса: проспект Миру, 53, ІІІ поверх, м. Чернігів, 14005

до відповідача: Відділу освіти, дітей, молоді та спорту Варвинської селищної ради Варвинського району Чернігівської області

вул. Пилипенка, 3, смт. Варва, 17600

про стягнення 700108 грн 29 коп.

без виклику представників учасників справи

Товариством з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут» подано позов до Відділу освіти, дітей, молоді та спорту Варвинської селищної ради Варвинського району Чернігівської області про стягнення 700108 грн 29 коп. боргу за поставлений природний газ. Також позивач просить стягнути з відповідача 10501,63 грн сплаченого судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем зобов`язань щодо оплати за спожитий природний газ за період з 01.01.2020 по 31.03.2020 за актами приймання-передачі природного газу №ЧР380000400 за січень 2020 року, №ЧР380001833 за лютий 2020 року, №ЧР380003448 за березень 2020 року.

Ухвалою суду від 07.05.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, даною ухвалою відповідачу встановлено строк для подання до суду та позивачу у порядку, визначеному ст. 165, 251 Господарського процесуального кодексу України, відзиву на позовну заяву разом з усіма доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, якщо такі докази не надані позивачем, та попереджено відповідача, що у разі ненадання відзиву у встановлений строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. ч. 5, 9 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження свідки не викликаються. У випадку, якщо обставини, викладені свідком у заяві, суперечать іншим доказам або викликають у суду сумнів щодо їх достовірності, суд не бере до уваги показання свідка.

Позивач та відповідач були належним чином повідомлені про відкриття провадження у справі №927/388/20 та здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення від 07.05.2020 №510, №520 (позивачу) та №537 (відповідачу).

Відповідач відзиву на позовну заяву суду не надав.

Частиною 1 ст.191 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнання позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення (ч.2 ст.191 Господарського процесуального кодексу України).

17.06.2020 від Відділу освіти, дітей, молоді та спорту Варвинської селищної ради Варвинського району Чернігівської області на адресу суду надійшла заява від 15.06.2020 №08-10/2289 про визнання позовних вимог, підписана начальником відділу Редька Н.В. та скріплена печаткою відділу. В заяві відповідач визнає позовні вимоги позивача, що стосуються заборгованості за період з 01.01.2020 по 31.03.2020 за актами приймання-передачі природного газу №ЧР380000400 за січень 2020 року, №ЧР380001833 за лютий 2020 року, №ЧР380003448 за березень 2020 року, в розмірі 700108,29 грн та просить прийняти заяву про визнання позовних вимог до розгляду.

Подана заява долучена судом до матеріалів справи та прийнята до розгляду.

Відповідно до ч. 4 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши подану заяву відповідача від 15.06.2020 № 08-10/2289 про визнання позовних вимог, перевіривши повноваження представника відповідача Редьки Н.В. щодо права визнання повністю або частково позову та підписання, подання до суду такої заяви, суд дійшов висновку, що відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Редька Н.В. є керівником Відділу освіти, дітей, молоді та спорту Варвинської селищної ради Варвинського району Чернігівської області та має право вчиняти юридичні дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори, обмеження щодо представництва від імені юридичної особи відсутні, а тому суд вважає, що Редьку Н.В. наділено правом визнання повністю позову та правом підписувати вказану заяву, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб За таких обстави відсутні підстави для постановлення ухвали про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову.

Частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

При цьому, Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах «Савенкова проти України» від 02.05.2013, «Папазова та інші проти України» від 15.03.2012).

Європейський суд щодо тлумачення положення «розумний строк» в рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, і з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненням), з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу встановлено карантин з 12.03.2020 до 22.05.2020 на усій території України.

Відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 №392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів», з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, установлено з 22.05.2020 до 22.06.2020 із урахуванням епідемічної ситуації в регіоні карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2020 №500 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» внесено зміни, зокрема, до постанови Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 №392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів», якою з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 22.05.2020 до 31.07.2020 на території Автономної Республіки Крим, Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Кіровоградської, Київської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, м. Києва, м. Севастополя із урахуванням епідемічної ситуації в регіоні установлено карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Окрім того, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 № 540-IX, внесено, зокрема, зміни до Господарського процесуального кодексу України.

Так, у відповідності до п. 4 Розділу Х «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України, в редакції вищевказаного Закону, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину.

Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Таким чином, приписи пункту 4 розділу Х «Прикінцеві положення» (в редакції Закону України №540-ІХ від 30.03.2020 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» містять перелік процесуальних строків, які продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до ст.13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З урахуванням наведеного, розгляд справи проводився в межах розумного строку, та з урахуванням приписів Господарського процесуального кодексу України.

16.07.2020 на адресу суду від відповідача, за підписом начальника відділу Н.В.Редька», надійшло клопотання від 15.07.2020 за №277 про долучення до матеріалів справи доказів направлення позивачу заяви про визнання позовних вимог. У вказаному клопотання відповідач зазначає, що ним визнано позовні вимоги ТОВ «Чернігівгаз Збут», що стосується заборгованості за період з 01.01.2020 по 31.03.2020 за актами приймання-передачі природного газу №ЧР380000400 за січень 2020 року, №ЧР380001833 за лютий 2020 року, №ЧР380003448 за березень 2020 року в розмірі 700108,29грн, про що подано Господарському суду Чернігівської області «заяву №261 від 30.06.2020» (мовою документа). Клопотання долучено судом до матеріалів справи.

Розглянувши подане відповідачем клопотання суд встановив, що від відповідача «заява №261 від 30.06.2020» про визнання позовних вимог до Господарського суду Чернігівської області не надходила.

Як зазначено вище у даному судовому рішенні, від відповідача 17.06.2020 на адресу суду надійшла заява від 15.06.2020 №08-10/2289 про визнання позовних вимог, підписана начальником відділу Редька Н.В. та скріплена печаткою відділу.

До клопотання від 15.07.2020 за №277 відповідачем додано ксерокопії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення та фіскального чеку за штрихкодовим ідентифікатором №797 від 07.07.2020, фіскального чеку за штрихкодовим ідентифікатором №789 від 07.07.2020 адресованих ТОВ «Чернігівгаз Збут», з яких неможливо достеменно встановити який саме документ був направлений 07.07.2020 на адресу ТОВ «Чернігівгаз Збут», тому судом до уваги не приймаються.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Предметом спору в даній справі є стягнення з відповідача 700108,29 грн боргу за невиконання відповідачем зобов`язань щодо оплати за спожитий природний газ за період з 01.01.2020 по 31.03.2020 за актами приймання-передачі природного газу №ЧР380000400 за січень 2020 року, №ЧР380001833 за лютий 2020 року, №ЧР380003448 за березень 2020 року.

До обставин, які є предметом доказування в даній справі, відноситься встановлення факту наявності між сторонами договірних відносин, здійснення позивачем поставки відповідачу природного газу та відповідно невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо своєчасної та повної оплати за поставлений природний газ.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариством з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут» поставлено Відділу освіти, дітей, молоді та спорту Варвинської селищної ради Варвинського району Чернігівської області за період з 01.01.2020 по 31.03.2020 природного газу на загальну суму 700108,29 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу №ЧР380000400 за січень 2020 року на суму 354038,90 грн, №ЧР380001833 за лютий 2020 року на суму 335916,19 грн, №ЧР380003448 за березень 2020 року на суму 10153,20 грн, підписаними сторонами та скріпленими печатками сторін (а.с.10-12).

Заперечень щодо факту отримання природного газу від відповідача до суду не надійшло.

Згідно ч.7 ст.179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до статті 205 Цивільного кодексу України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно з положеннями статей 638, 639 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору; договір може укладатися у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Стаття 181 Господарського кодексу України визначає загальний порядок укладання господарських договорів, зокрема, у частині першій цієї статті йдеться, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками; допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Приймаючи до уваги, що матеріалами справи підтверджуються обставини щодо поставки позивачем природного газу та відповідно його прийняття відповідачем, виходячи із приписів ст.202 Цивільного кодексу України, суд приходить до висновку, що сторонами вчинено дії, спрямовані на набуття цивільних прав та обов`язків.

Єдиний письмовий договір на поставку природного газу між сторонами не укладався.

Частиною 1 ст. 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ч. 2 статті 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

З аналізу правовідносин, які виникли між сторонами з приводу поставки природного газу вбачається, що між сторонами фактично було укладено договір поставки, відповідно до ч. 2 ст. 638 Цивільного кодексу України та ст.181 Господарського кодексу України, у спрощений спосіб, шляхом передачі позивачем відповідачу природного газу та прийняття його відповідачем.

Статтею 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч.2 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний сплати продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Отже, якщо інше не встановлено укладеним сторонами договором або актом цивільного законодавства, перебіг строку виконання грошового зобов`язання починається з моменту прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

Підписання відповідачем та скріплення печаткою актів приймання-передачі природного газу №ЧР380000400 за січень 2020 року, №ЧР380001833 за лютий 2020 року, №ЧР380003448 за березень 2020 року, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і які відповідають вимогам, зокрема, статті 9 Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксують факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов`язання визначається за правилами, встановленими частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України.

Приймаючи до уваги, що строк оплати отриманого природного газу по вищевказаних актах приймання-передачі природного газу сторонами визначено не було і дані акти приймання-передачі природного газу є первинними обліковими документами, які є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар, тому, відповідно до частини 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, перебіг строку виконання грошового зобов`язання по актах приймання-передачі природного газу №ЧР380000400 за січень 2020 року, №ЧР380001833 за лютий 2020 року, №ЧР380003448 за березень 2020 року починається з моменту прийняття природного газу або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

Відповідач гарантійними листами від 06.03.2020 №08-01/122 та від 24.04.2020 №0801/171 гарантував позивачу, що весь борг, що виник перед позивачем за період січень-березень 2020 року, а саме: за січень 2020 року - 354038,90 грн; за лютий 2020 року - 369507,84 грн; за березень 2020 року - 10153,20 грн, буде сплачено в повному обсязі та згідно чинного законодавства (а.с.13-14).

Проте, відповідач за поставлений природний газ не розрахувався.

З огляду на той факт, що повного розрахунку за поставлений природний газ відповідачем здійснено не було, позивач звернувся до відповідача з вимогою № 147007.2-Ск-4793-0420 від 22.04.2020 про сплату до 30.04.2020 заборгованості за поставлений природний газ у розмірі 700108,29 грн (а.с.16).

Дана вимога, яка була надіслана позивачем на адресу відповідача 23.04.2020 та отримана останнім 24.04.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 578 (а.с.17), була залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений природний газ згідно вищевказаних актів приймання-передачі природного газу становить 700108,29 грн.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Так, згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред`явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до положень ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч.1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставин, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

У порушення вищевказаного, відповідач не надав суду жодних належних доказів, які підтверджують неможливість здійснення ним своєчасної оплати за поставлений у січні-березні 2020 року природний газ на підставі актів приймання-передачі природного газу №ЧР380000400 за січень 2020 року, №ЧР380001833 за лютий 2020 року, №ЧР380003448 за березень 2020 року, а тому дії відповідача щодо несвоєчасної сплати коштів за поставлений природний газ є порушенням положень норм чинного законодавства.

Оскільки відповідач в порушення ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України взяті на себе зобов`язання не виконав, за поставлений у січні - березні 2020 року природний газ своєчасно не розрахувався, враховуючи визнання відповідачем позову в повному обсязі, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтовані і підлягають задоволенню в частині стягнення 700108,29 грн боргу.

Судові витрати.

У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 10501,63грн, сплаченого судового збору. Платіжним дорученням № 6030 від 28.04.2020 позивач сплатив судовий збір у сумі 10501,63грн. (а.с. 5).

Згідно з ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» передбачає, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Розподіляючи судові витрати, суд виходить з того, що відповідно до частини 1 статті 130 Господарського процесуального кодексу України у разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Отже, згідно з правилами частини 1 ст.130 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи до уваги визнання відповідачем позовних вимог у повному обсязі (заява від 15.06.2020 за №08-10/229) до початку розгляду справи по суті, суд доходить висновку, що з Відділу освіти, дітей, молоді та спорту Варвинської селищної ради Варвинського району Чернігівської області слід стягнути на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут» 50 відсотків сплаченого ним судового збору 5250грн 82 коп., а решту 50% в розмірі 5250грн 81 коп. повернути позивачеві з державного бюджету.

Водночас повернення судового збору без відповідного клопотання сторони не допускається.

Керуючись ст.73, 74, 76, 77, 79, 86, 123, 129, 130, 191, 233, 238, 241, 247, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут» (юридична адреса: вул. Любецька, 68, м. Чернігів, 14021; фактична адреса: проспект Миру, 53, ІІІ поверх, м. Чернігів, 14005; ідентифікаційний код 39576385) до Відділу освіти, дітей, молоді та спорту Варвинської селищної ради Варвинського району Чернігівської області (вул. Пилипенка, 3, смт. Варва, 17600; ідентифікаційний код 42010629) про стягнення 700108,29 грн задовольнити повністю.

2. Стягнути з Відділу освіти, дітей, молоді та спорту Варвинської селищної ради Варвинського району Чернігівської області (вул. Пилипенка, 3, смт. Варва, 17600; ідентифікаційний код 42010629) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут» (юридична адреса: вул. Любецька, 68, м. Чернігів, 14021; фактична адреса: проспект Миру, 53, ІІІ поверх, м. Чернігів, 14005; код 39576385) 700108грн 29 коп. боргу та 5250грн 82 коп. судового збору.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, подається протягом двадцяти днів

Відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається у порядку визначеному ст. 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

До відома сторін:

- адреса Господарського суду Чернігівської області: проспект Миру, 20, м. Чернігів, Україна;

- засоби зв`язку контактні телефони: 672-847; 676-311, факс 774-462; електронна адреса Господарського суду Чернігівської області: e-mail: .

Повне судове рішення складено 16.07.2020.

Суддя Н. Ю. Книш