ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А
13.07.2020р. Справа № 905/1445/19
за участю третьої особи на стороні відповідача 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Компанії ДІАМРО ПАРТІСІПЕЙШН ЛІМІТЕД, резидента Республіки Кіпр (DIAMRO PARTICIPATION LIMITED, Registration No. 269677, Kyriakou Matsi 16, Eagle House, 5th Floor, Agioi Omologites, 1082, Nicosia, Cyprus),
про: визнання недійсним договору, -
суддя Величко Н.В.
Зовнішньоекономічне підприємство "АЗОВІМПЕКС" у формі товариства з обмеженою відповідальністю звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою № 617/2657 від 05.08.2018 про визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 02.10.2017 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "КРАМАТОРСЬКИЙ МЕТАЛОПРОКАТНИЙ ЗАВОД" та Товариством з обмеженою відповідальністю "БСМ БУДІВНИЦТВО".
Позовні вимоги мотивовано тим, що оспорюваний договір є фіктивним правочином, метою якого є не створення дійсних правових наслідків ним передбачених, а ухилення Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕГІОН" від виконання своїх обов`язків боржника у справі про його банкрутство, включаючи зобов`язання перед позивачем.
Ухвалою суду від 12.08.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/1445/19; визначено справу розглядати в порядку загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 10.09.2019; визначено сторонам строк для вчинення дій процесуального характеру.
У підготочому засіданні 10.09.2019 оголошено перерву до 26.09.2019, визнано явку уповноважених представників сторін не обов"язковою.
Ухвалою від 26.09.2019 залучено до участі у справі № 905/1445/19 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача 2 Компанію ДІАМРО ПАРТІСІПЕЙШН ЛІМІТЕД, резидента Республіки Кіпр; запропоновано залученій третій особі у п"ятнадцятиденний строк з дня отримання цієї ухвали надати суду письмово висловлену правову позицію по суті спору.
Ухвалою від 26.09.2019 зупинено провадження у справі № 905/1445/19 до надходження відповіді від Міністерства юстиції і громадського порядку Республіки Кіпр на судове доручення про надання правової допомоги, вручення виклику до суду чи інших документів третьої особи на боці відповідача 2 - Компанія ДІАМРО ПАРТІСПЕЙШН ЛІМІТЕД (DIAMRO PARTICIPATION LIMITED, No. 269677, Kyriakou Masti 16, Eagle House, 5th Floor, Agioi Omologites, 1082, Nicosia, Cyprus); зобов"язано відповідача вчинити певні дії у строк до 14.10.2019.
Порядок передачі судових та позасудових документів для вручення за кордоном регулюється Конвенцією, до якої Україна приєдналася 19.10.2000 відповідно до Закону України "Про приєднання України до Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах" від 19.10.2000.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Конвенції ця Конвенція застосовується у цивільних та комерційних справах щодо всіх випадків, коли існує потреба в передачі судових та позасудових документів для вручення за кордоном.
Згідно з ч. 1 ст. 2 Конвенції кожна Договірна Держава призначає Центральний Орган, обов`язком якого є отримання прохань про вручення документів, що виходять від інших Договірних Держав, і здійснення процесуальних дій відповідно до положень статей 3- 6.
Відповідно до ст. 5 Конвенції Центральний Орган запитуваної Держави власноручно вручає документ або забезпечує його вручення відповідним органом: a) у спосіб, визначений його внутрішнім правом для вручення документів, складених в цій державі, особам, що перебувають на її території, або b) в особливий спосіб, обумовлений запитуючим органом, якщо такий спосіб не є несумісним з законами запитуваної Держави. З урахуванням положень пункту (b) частини першої цієї статті документ може завжди бути вручений шляхом безпосередньої доставки одержувачу, який приймає його добровільно.
Водночас ст. 10 Конвенції передбачено, що якщо запитувана Держава не заперечує, то ця Конвенція не обмежує: a) можливості надсилати судові документи безпосередньо поштою особам, які перебувають за кордоном, b) можливості для судових працівників, службовців або інших компетентних осіб запитуючої Держави здійснювати вручення судових документів безпосередньо через судових працівників, службовців або інших компетентних осіб запитуваної Держави, c) можливості для будь-якої заінтересованої в судовому процесі особи здійснювати вручення судових документів безпосередньо через судових працівників, службовців або інших компетентних осіб запитуваної Держави.
З інформації, розміщеної на офіційному сайті Постійного бюро Гаазької конференції з міжнародного приватного права www.hcch.net, вбачається, що Нотою, датованою 05.01.1984, уряд Кіпру зазначив, що не заперечує проти способів передачі документів особам, які перебувають на території його країни безпосередньо поштою, відповідно до положень статті 10 Конвенції.
Відповідно до ст. 15 Конвенції якщо документ про виклик до суду або аналогічний документ підлягав передачі за кордон з метою вручення відповідно до положень цієї Конвенції і якщо відповідач не з`явився, то судове рішення не може бути винесене, поки не буде встановлено, що: a) документ був вручений у спосіб, передбачений внутрішнім правом запитуваної Держави для вручення документів, складених у цій країні, особам, які перебувають на її території, b) документ був дійсно доставлений особисто відповідачеві або за його місцем проживання в інший спосіб, передбачений цією Конвенцією, і що, в кожному з цих випадків, вручення або безпосередня доставка були здійснені в належний строк, достатній для здійснення відповідачем захисту.
Кожна Договірна Держава може заявити, що суддя, незалежно від положень частини першої цієї статті, може постановити рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку, у разі, якщо виконані всі наступні умови: a) документ було передано одним із способів, передбачених цією Конвенцією, b) з дати направлення документа сплинув термін, який суддя визначив як достатній для даної справи і який становить щонайменше шість місяців, c) не було отримано будь-якого підтвердження, незважаючи на всі розумні зусилля для отримання його через компетентні органи запитуваної Держави.
Судом враховано, що 06.09.2004 між Україною та Республікою Кіпр підписано Угоду про правову допомогу в цивільних справах, яка ратифікована Законом України № 2910-IV від 22.09.2005 та набрала чинності 18.03.2006.
За умовами даної Угоди громадяни однієї Договірної Сторони користуються на території іншої Договірної Сторони таким самим правовим захистом щодо своїх особистих та майнових прав, що й громадяни цієї іншої Договірної Сторони. Громадяни однієї Договірної Сторони мають право на вільний та безперешкодний доступ до судів та інших органів другої Договірної Сторони, до компетенції яких входять цивільні справи, і можуть звертатися до них, подавати клопотання і позови та здійснювати інші дії, необхідні у зв`язку з судовим розглядом, на тих самих умовах, що й громадяни другої Договірної Сторони. Положення цієї Угоди застосовуються до юридичних осіб, які мають своє місцезнаходження на території будь-якої з Договірних Сторін і які були створені відповідно до її законодавства.
Відповідно до ст. 8 Угоди між Україною та Республікою Кіпр про правову допомогу в цивільних справах в запиті про вручення документів зазначається повна адреса особи, якій слід вручити документи. Якщо документи не можуть бути вручені за адресою, зазначеною в запиті про вручення, то запитуваний орган вживає необхідних заходів для встановлення точної адреси. Якщо точну адресу встановити неможливо, то запитувана Договірна Сторона інформує про це запитуючу Договірну Сторону та повертає документи. Підтвердження про вручення документів оформлюється відповідно до норм, діючих на території запитуваної Договірної Сторони. У підтвердженні зазначаються дата й місце вручення, а також ім`я особи, яка отримала документи.
07.11.2019 Господарський суд Донецької області звернувся до Міністерства юстиції та громадського порядку Республіки Кіпр з проханням про вручення за кордоном судових документів.
04.12.2019 до Господарського суду Донецької області від Міністерства юстиції та громадського порядку Республіки Кіпр надійшов лист від 18.11.2019, в якому зазначено, що Республікою Кіпр було змінено рішення щодо вартості вручення документів відповідно до Гаагської Конвенції від 15.11.1965 про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах, а також зазначені банківські реквізити, на які підлягає перерахуванню вартість послуг щодо вручення документів.
15.01.2020 на адресу Господарського суду Донецької області повернувся конверт від Товариства з обмеженою відповідальністю "БСМ Будівництво" з відміткою поштового відділення зв`язку "за закінченням строку зберігання".
05.02.2020 від позивача, Зовнішньоекономічного підприємства "АЗОВІМПЕКС" у формі товариства з обмеженою відповідальністю, на адресу суду надійшла заява б/н від 29.01.2020 з доданими доказами про сплату валютного платежу, а саме: платіжне доручення №P200127982 від 27.01.2020 та платіжне доручення у валюті (SWIFT повідомлення) від 28.01.2020.
07.02.2019 Господарський суд Донецької області повторно звернувся до Міністерства юстиції та громадського порядку Республіки Кіпр з проханням про вручення за кордоном судових документів. Такий лист (прохання) з додатками отримано Міністерством юстиції та громадського порядку Республіки Кіпр 19.02.2020, про що свідчить відповідне рекомендоване повідомлення про вручення, яке міститься в матеріалах справи.
Станом на 13.07.2020 від Міністерства юстиції та громадського порядку Республіки Кіпр не надходило як доказів про вручення за кордоном судових документів адресату - Компанія ДІАМРО ПАРТІСПЕЙШН ЛІМІТЕД (DIAMRO PARTICIPATION LIMITED), так і відмови від виконання доручення Господарського суду Донецької області.
Згідно зі статтею 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд здійснює правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно із частинами першою та другою статті 3 ГПК України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; якщо міжнародним договором України встановлено інші правила судочинства, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору.
Відповідно до статті 7 ГПК України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності всіх фізичних осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин.
Відповідно до частин першої - четвертої статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Статтею 365 ГПК України передбачено, що іноземні особи мають такі самі процесуальні права та обов`язки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Згідно із частинами першою та другою статті 367 ГПК України у разі якщо в процесі розгляду справи господарському суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, господарський суд може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; судове доручення надсилається у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а якщо міжнародний договір не укладено - Міністерству юстиції України, яке надсилає доручення Міністерству закордонних справ України для передачі дипломатичними каналами.
Водночас, судом враховано, що названою нормою встановлено право суду, а не обов`язок у разі необхідності, з урахуванням обставин конкретної справи та вимог закону, звертатись до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави з судовим дорученням.
Як вже зазначалось, порядок передачі судових та позасудових документів для вручення за кордоном регулюється Конвенцією, до якої Україна приєдналася 19.10.2000 відповідно до Закону України "Про приєднання України до Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах" від 19.10.2000.
Разом з тим відповідно до положень статті 15 цієї Конвенції вбачається, що ця норма застосовується за умов необхідності повідомлення юридичної особи-нерезидента, який є відповідачем у справі (а не позивачем чи третьою особою), про наявність справи, яка розглядається судом, для надання відповідачу можливості вжиття заходів захисту.
Тобто положення Конвенції не допускають винесення судом рішення у справі до виконання певних умов у разі неявки саме відповідача, а не будь-якого іншого учасника провадження.
У господарській справі № 905/1445/19 Компанія ДІАМРО ПАРТІСПЕЙШН ЛІМІТЕД (DIAMRO PARTICIPATION LIMITED) залучена у якості саме третьої особи на стороні відповідача 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.
Статтею 2 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи судом (п.10 ч.3 ст.2 цього Кодексу).
Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства (ч.2 ст. 114 ГПК України).
Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, насамперед, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").
Як вже було зазначено вище, ухвалою Господарського суду Донецької області від 26.09.2019 було зупинено провадження у справі №905/1445/19, надіслано на адресу Міністерства юстиції та громадського порядку Республіки Кіпр прохання про вручення за кордоном судових або позасудових документів щодо вручення її Компанії ДІАМРО ПАРТІСІПЕЙШН ЛІМІТЕД, резидента Республіки Кіпр (DIAMRO PARTICIPATION LIMITED, Registration No. 269677, Kyriakou Matsi 16, Eagle House, 5th Floor, Agioi Omologites, 1082, Nicosia, Cyprus), що є третьою особою на стороні відповідача 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.
Тобто, Господарським судом Донецької області виконані усі умови визначені у ст.15 Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах. Відтак, з огляду на її положення, суд, незалежно від положень частини першої цієї ж статті Конвенції, може винести рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку документів. Враховуючи ту обставину, з дати винесення ухвали від 26.09.2019 сплинув термін який становить більше ніж шість місяців, а також з огляду на вимоги чинного в Україні процесуального законодавства, яким визначено, що справа повинна бути розглянута в межах розумного строку, а сторони зобов`язані добросовісно користуватись наданими їм процесуальними правами, не порушуючи при цьому прав інших учасників судового процесу, суд вважає за можливе поновити провадження у справі.
Відповідно до приписів ст. 230 Господарського процесуального кодексу України, провадження у справі поновлюється за клопотанням учасників справи або за ініціативою суду не пізніше десяти днів з дня отримання судом повідомлення про усунення обставин, що викликали його зупинення. Про поновлення провадження у справі суд постановляє ухвалу. З дня поновлення провадження у справі перебіг процесуальних строків продовжується. Провадження у справі продовжується із стадії, на якій його було зупинено.
Керуючись ст.ст. 230, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд, -
1. Поновити провадження у справі №905/1445/19
3. Повідомити позивача, відповідачів та третіх осіб про дату та час судового засідання.
4. Визнати явку уповноважених представників сторін в судове засідання не обов`язковою.
5. Встановити учасникам справи строк для подачі суду всіх пояснень, заяв, у тому числі по суті спору, клопотань та документів (доказів) в письмовій формі - не пізніше, ніж за п`ять днів до дати судового засідання.
6. Роз"яснити учасникам справи, що заяви по суті справи (відзив на позовну заяву; відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву) повинні відповідати вимогам статей 161-168 Господарського процесуального кодексу України, а заяви з процесуальних питань (заяви, клопотання, заперечення проти заяв і клопотань) - вимогам статті 170 цього Кодексу та мають бути подані у строк, визначений в ухвалі.
Документи, отримані електронною поштою без електронного цифрового підпису або каналами факсимільного зв`язку, не належать до офіційних, тому судом не розглядаються.
7. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.
9. Ухвала підписана 13.07.2020.
Суддя Н.В. Величко