СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про зупинення провадження

13.07.2020 Справа № 922/4047/19

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пушай В.І., суддя Попков Д.О., суддя Стойка О.В.

секретар судового засідання Євтушенко Є.В.

за участю представників:

прокурор - Ткаченко К.О., за посвідченням;

від відповідача-1 - Скидан М.А., за довіреністю та рішенням ХМР;

від відповідача-2 - не з`явився;

від відповідача-3 - не з`явився;

розглянувши апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області, м. Харків вх. 1570 Х/З на рішення господарського суду Харківської області від 27.05.2020 р. у справі № 922/4047/19 (суддя - Жельне С.Ч., повний текст складено та підписано 01.06.2020 р.)

за позовом заступника керівника Харківської місцевої прокуратури № 3, м. Харків

до

1. Харківської міської ради, м. Харків

2. Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради, м. Харків

3. Фізичної особи-підприємця Чайки Дмитра Володимировича, м. Харків

про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору, повернення майна

ВСТАНОВИЛА:

09.12.2019 р. заступник керівника Харківської місцевої прокуратури № 3 звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Харківської міської ради (далі - ХМР, відповідач-1), Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради (далі - Управління, відповідач-2) та фізичної особи-підприємця Чайки Дмитра Володимировича (далі - ФОП Чайка Д.В., відповідач-3) про:

- визнання незаконним та скасування п. 72 додатку до рішення 18 сесії ХМР 7 скликання «Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова» від 21.02.2018 р. № 1008/18;

- визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 15.11.2018 р. № 5649-В-С, укладеного між Управлінням та ФОП Чайка Д.В., посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Тихоновою І.В. і зареєстрованого в реєстрі за № 304, скасувавши запис про проведену державну реєстрацію права власності;

- зобов`язання ФОП Чайка Д.В. повернути територіальній громаді м. Харкова нежитлові приміщення цокольного поверху № 0-4-:0-9, 0-27, загальною площею 89,6 кв.м., розташовані у житловому будинку літ «А-16» за адресою: м. Харків, вул. Рибалка, 49-Г.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішення міської ради від 21.02.2018 р. № 1008/18 в частині відчуження ФОП Чайки Д.В. шляхом викупу об`єкту комунальної власності територіальної громади м. Харкова (нежитлових приміщень) є незаконним та підлягає скасуванню у зв`язку з тим, що прийнято з порушенням вимог ст. 345 ЦК України, ст.ст. 1, 2, 4, 29 Закону України «Про приватизацію державного майна», ст.ст. 11, 18-2 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)».

Прокурор стверджує, що порядок викупу таких об`єктів встановлений Фондом державного майна України, а на час виникнення спірних правовідносин діяв Порядок продажу об`єктів малої приватизації шляхом викупу, на аукціоні (в т.ч. за методом зниження ціни, без оголошення ціни), за конкурсом з відкритістю пропонування ціни за принципом аукціону, затверджений ФДМУ від 02.04.2012 р. за № 439.

На думку прокурора, ХМР дійсно має право прийняти рішення про продаж об`єктів нерухомого майна, що перебуває у власності територіальної громади, а уповноважений нею орган приватизації - Управління має право укласти відповідний договір купівлі-продажу. Проте, такий продаж має бути проведений шляхом аукціону або конкурсу (конкурсний продаж). У виключних випадках такий продаж може бути проведений шляхом викупу орендарем об`єкту, який вже перебуває у нього в оренді, якщо орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25 % ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду, визначеної суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання для цілей цього майна.

Оскільки ФОП Чайкою Д.В. не здійснювалися поліпшення орендованого майна, а навпаки вартість майна зменшилася, тому, за доводами прокурора, ХМР незаконно обрала спосіб приватизації оспорюваного майна шляхом викупу орендарем, а рішення міської ради є незаконним та підлягає скасуванню, укладений на його підставі договір купівлі-продажу суперечить вимогам законодавства та може бути визнаний недійсним.

В обґрунтування наявності підстав для представництва інтересів в господарському суді прокурор посилається на ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», зазначаючи, що ХМР представляє інтереси громади міста Харкова, проте у даному випадку вона є відповідачем у справі і саме вона вчинила дії, які негативно впливають на інтереси громади, так само як і Управління, тому прокурором подано цей позов до суду самостійно.

Натомість звернення прокурора (за його доводами) спрямоване на дотримання встановленого Конституцією України принципу верховенства права, задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні питання про передачу комунального майна у власність, оскільки недотримання під час проведення приватизації об`єктів нерухомості вимог законодавства, принципів відкритості, максимальної ефективності та економії, унеможливило раціональне використання комунального майна громади, що призвело до порушення економічних інтересів держави, а також прав та інтересів мешканців територіальної громади.

Рішенням господарського суду Харківської області від 27.05.2020 р. у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване, зокрема, з тих підстав, що оскаржуване рішення ХМР щодо проведення приватизації шляхом викупу є таким, що не відповідає ст.ст. 1, 2, 4, 25, 29 Закону України «Про приватизацію державного майна» та ст.ст. 11, 18-2 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», проте застосувавши практику Європейського Суду з прав людини відносно неможливості витребування у добросовісного набувача майна, яке вибуло з володіння держави внаслідок порушень, допущених уповноваженими посадовими особами, які здійснюють функцію управління державним майном, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні всіх позовних вимог.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, заступник прокурора Харківської області звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову прокурора у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор посилається на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права.

Прокурор стверджує, що суд першої інстанції невірно застосував ст. 1 Першого протоколу до Конвенції та практику ЄСПЛ, оскільки пред`являючи позов у даній справі прокурор виходив саме з необхідності вирішення проблем суспільного значення, існування яких виправдовує застосування механізму повернення спірного об`єкту нерухомості із незаконного володіння відповідача-3.

За доводами апеляційної скарги, звернення прокурора спрямоване саме на припинення незаконної діяльності органу місцевого самоврядування та зміцнення авторитету держави, а також відновлення законності при вирішенні суспільно значимого питання - додержання єдиного правового механізму приватизації єдиних майнових комплексів невеликих державних підприємств у законний спосіб відчуження, з урахуванням принципу справедливої рівноваги між суспільними інтересами та необхідністю дотримання прав власників тому, що прийняття незаконних рішень органами місцевого самоврядування порушує рівновагу у соціально-економічних відносинах та негативно впливає на зміцнення їх авторитету у суспільстві.

Прокурор наголошує, що ЄСПЛ, оцінюючи можливість захисту права особи за ст. 1 Першого протоколу, загалом перевіряє доводи держави про те, що втручання у право власності відбулося у зв`язку з обґрунтованими сумнівами щодо законності набуття особою права власності на відповідне майно, зазначаючи, що існують відмінності між тією справою, в якій законне походження майна особи не оспорюється, і справами стосовно позбавлення особи власності на майно, яке набуте злочинним шляхом або стосовно якого припускається, що воно було придбане незаконно.

За твердженням скаржника, місцевим господарським судом не враховано, що ст. 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність.

Прокурор у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі.

Представник відповідача-1 у судовому засіданні в усній формі проти апеляційної скарги заперечив.

Представники відповідачів -2, -3 у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи сторони повідомлені належним чином.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 228 ГПК України, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.10.2019 р. у справі № 912/2385/18 за позовом заступника керівника Олександрійської місцевої прокуратури Кіровоградської області в інтересах держави в особі Устинівської районної державної адміністрації Кіровоградської області, Східного офісу Державної аудиторської служби України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранссервіс-груп" та до Відділу освіти, молоді та спорту Устинівської районної державної адміністрації про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 90 577,26 грн. передано справу № 912/2385/18 разом з касаційною скаргою заступника прокурора Дніпропетровської області на постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.05.2019 р. на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки у даній справі існує виключна правова проблема, яка має значення для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики щодо підстав здійснення представництва інтересів держави в суді прокурором.

Згідно з п. 4.15 даної ухвали Верховного суду, Велика Палата Верховного Суду конкретизувала у постанові від 26.06.2019 р. у справі № 587/430/16-ц правовий висновок, викладений у постанові від 07.12.2018 р. у справі № 924/1256/17 колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, стосовно необхідності підтвердження прокурором відсутності органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах. У справі № 912/2385/18, на відміну від справи № 587/430/16-ц, розглядається питання наявності підстав для представництва інтересів держави прокурором в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження з такого захисту.

Відповідно до п.п. 4.22, 4.23, 4.28, 4.30 ухвали Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.10.2019 р. у справі № 912/2385/18, у даній справі слід вирішити питання, чи зобов`язаний прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі, окрім обґрунтування, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, обґрунтовувати також визначені законом підстави для звернення до суду прокурора шляхом: 1) додання до позовної заяви суду доказів, які підтверджують, що захист законних інтересів держави не здійснюється, зокрема, доказів здійснення передбачених законом дій щодо порушення прокурором відповідного провадження у разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурором; 2) обґрунтування та доведення суду причини, через які захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження. Чи достатньо у такому разі самого лише посилання в позовній заяві прокурора на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження для прийняття позову прокурора до розгляду?

Окрім того, існує також інше питання, що потребує правового висновку, щодо наслідків, якщо судом після відкриття провадження у справі за результатами розгляду справи буде встановлено відсутність підстав для представництва інтересів держави в суді (прокурор не обґрунтовував, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, недотримання прокурором процедури, що передбачена абзацами третім і четвертим частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру").

Більш того, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у цій справі є також інші питання, які становлять виключну правову проблему і мають бути вирішені Великою Палатою Верховного Суду:

1) чи свідчить відсутність підстав для звернення прокурора до суду в інтересах держави про відсутність процесуальної дієздатності;

2) які правові наслідки, якщо суд після відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, встановить відсутність підстав для звернення прокурора до суду в інтересах держави з таким позовом?

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про те, що механізм реалізації права прокурора подавати позови до суду в інтересах держави є недосконалим та неоднозначним, що може становити порушення принципу юридичної визначеності, тому вирішення Великою Палатою Верховного Суду поставленої у цій справі правової проблеми сприятиме забезпеченню єдності судової практики, дотриманню принципу верховенства права, складовою якої є юридична визначеність, та принципу пропорційності, тобто, розумного балансу між приватним й публічними інтересами.

16.06.2020 р. в Єдиному державному реєстрі оприлюднено вступну та резолютивну частину постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 р. у справі № 912/2385/18, проте повний текст цієї постанови на теперішній час відсутній.

Враховуючи викладені обставини та керуючись п. 7 ч. 1 ст. 228, ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Зупинити апеляційне провадження у справі № 922/4047/19 до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 912/2385/18 та оприлюднення в Єдиному державному реєстрі судових рішень повного тексту постанови від 26.05.2020 р., прийнятої за результатами цього розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення суддями та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.І. Пушай

Суддя Д.О. Попков

Суддя О.В. Стойка