РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.07.2020Справа № 910/16067/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Маринченка Я.В., за участі секретаря судового засідання Денисевича А.Ю., розглянувши матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Марторгсервіс»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця», Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту»

про стягнення 1833986,20 грн

за участі представників:

від позивача - Коновал О.Ю. (уповноважений представник);

від відповідача 1 - не з`явився;

від відповідача 2 - Кравченко С.Р. (уповноважений представник);

Чепурін В.О. (уповноважений представник).

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Марторгсервіс» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця», Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» про стягнення 1833986,20 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та Акціонерним товариством «Українська залізниця» було укладено Договір про надання послуг №00622/ЦТЛ-2018 від 07.08.2018, за умовами якого Акціонерне товариство «Українська залізниця» здійснює перевезення вантажів, та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах Перевізника, вагонах інших залізниць інших держав та/або вагонах позивача і проведення розрахунків за ці послуги.

Так позивач зазначає, що 28.03.2019 при подаванні передавального состава у складі завантажених вагонів зі станції Київ-Демідівський Регіональної філії «Південо-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» на станцію Заводська Київ-Московської філії ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» локомотивом Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» 2М62У №0279 стався схід 7 завантажених вагонів (з 10 по 16 по ходу руху складу) на третій колії станції Заводська на під`їзній колії станції Київ-Деміївській філії ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» у поїзді №3605, зокрема, вагонів №59581637, №58783143, №58781436, №59581652, №58782913.

Враховуючи, що відповідно до Акту службового розслідування катастрофи (аварії) серйозного інциденту від 29.03.2019 зазначено, що сходження вагонів сталося внаслідок допущення порушення безпеки руху, позивач просить стягнути солідарно з відповідача 1 та відповідача 2 суму завданого збитку у розмірі 1833986,20 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.11.2019 відкрито провадження у справі №910/16067/19 та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Відповідач 1 - Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» у поданому до суду відзиві заперечив проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, зазначивши, що позивачем не доведено наявності вини відповідача-1 у настанні розглядуваної транспортної події. Відповідач також зазначив, що відповідно до звіту Укртрансбезпеки вбачається, що причиною сходження вагонів стало провалювання коліс колісних пар в середину колії через незадовільне утримання стрілочного переводу №17 3-ї залізничної колії станції Заводська представниками ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ». У зв`язку з чи, за твердженнями відповідча-1 винуватцем даної транспортної події, у результаті якої було пошкоджено п`ять належних позивачу вагонів є саме відповдіач-2.

Окрім того, відповідач-1 вказав про відсутність відповідальності останнього, як перевізника з огляду на те, що ПАТ «Українська залізниця» було передано спірні вагони для видачі вантажу ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» до настання транспортної події, а відтак зобов`язання залізниці за договором перевезення вантажу було виконано а пошкодження вагонів позивача виникло не внаслідок незбереження вантажу під час перевезення відповідаачем-1, а в результаті транспортної події, що сталася з незалежних від залізниці причин.

З огляду на викладене відповідач-1 зазначив, що відсутні підстави для стягнення з відповдіача-1 збитків, та відповідно задоволення позову у цій частині.

Відповідач 2 - Приватне акціонерне товариство «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» у поданому до суду відзиві заперечив проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, зазначивши про відсутність вини останнього у даній події, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Відповідач зазначив, що згідно наданого позивачем Технічного висновку причиною сходження вагонів стало порушення ведення передавального составу, неправильне гальмування, неправильне управління та невключення у гальмівну магістраль двох хвостових вагонів, а також перевищення допустимої ваги та швидкості руху. З огляду на викладене відповідач-2 зазначив, що винною стороною у даній транспортній події є відповдіач-1.

На підставі викладеного відповідач-2 просив відмовити у задоволенні позову.

Позивач у поданих до суду відповідях на відзив заперечив проти доводів відповідачів.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд задовольнити позов.

Представники відповідачів 1 та 2 в судовому засіданні заперечили проти задоволення позовних вимог в повному обсязі та просили суд відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 07.08.2018 між позивачем та Акціонерним товариством «Українська залізниця» було укладено Договір про надання послуг №00622/ЦТЛ-2018 від 07.08.2018, за умовами якого Акціонерне товариство «Українська залізниця» здійснює перевезення вантажів, та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах Перевізника, вагонах інших залізниць інших держав та/або вагонах позивача і проведення розрахунків за ці послуги.

Судом встановлено, що 27.03.2019 на підставі залізничної накладної №32747883 Акціонерне товариство «Українська залізниця» прийняло до перевезення вантажні вагони №58781436, №58782913, №58783143, №59581637, №59581652, №59581900, №59581827 та №58783200, із вантажем: щебінь гранітний не поіменований в алфавіті.

Згідно вказаної залізничної накладної відправником зазначено ТОВ «Омелянівський кар`єр», вантажоодержувачем зазначено АТ «ЗЗБК ім. Ковальської».

Зазначені залізничні вагони, які належать на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Марторгсервіс», були прийняті Залізницею без жодних зауважень щодо технічного стану вагонів та придатності їх до перевезення вантажів.

З матеріалів справи вбачається, що 28.03.2019 о 22 год. 35 хв. при подаванні передавального составу у кількості 50 завантажених вагонів зі станції Київ-Деміївський регіональної філії «Південно-західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» на станцію Заводська Київ-Московської філії ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ», локомотивом №2М62У №0279, стався схід 7 завантажених вагонів (з 10 по 16 по ходу руху составу), зокрема №59581637, №58783143, №58781436, №59581652, №58782913, на 3-й колії станції Заводська на під`їзній колії станції Київ-Деміївський філії ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» у поїзді №3605.

З наявного в матеріалах справи Акту службового розслідування катастрофи (аварії) серйозного інциденту, затвердженого в.о. Голови правління ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» від 29.03.2019 вбачається, що вказана транспортна подія сталася з причин витискання вагонів, внаслідок:

- порушення режиму ведення передавального состава;

- неплавного гальмування передавального составу, який рухався зі спуску 23%;

- можливого застосування прямодіючого локомотивного гальма;

- недоліків гальмівної системи (вбачається порушення вимог Правил технічної експлуатації міжгалузевого промислового залізничного транспорту України та порушення Інструкції з експлуатації гальм рухомого складу на залізницях України ЦТ-ЦВ-ЦЛ-0015 при включенні та випробуванні автогальм під час формування передавального состава на приймально-відправній колії ст. Київ-Деміївський та при зміні напрямку руху);

- перевищення допустимої ваги передавального состава (норма 3700 тон, а фактично 4466 тон, що є порушенням вимог Правил технічної експлуатації міжгалузевого промислового залізничного транспорту України та вимог Інструкції про порядок обслуговування та організації руху на під`їзних коліях Київ-Московської філії ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ»);

- перевищення допустимої швидкості (допустима 15 км/год., за даними Довідки розшифрування швидкостемірної стрічки, наданої ВП Локомотивне депо Дарниця, фактична швидкість 19 км/год., що є порушенням вимог Правил технічної експлуатації міжгалузевого промислового залізничного транспорту України та вимог Інструкції про порядок обслуговування та організації та руху на під`їзних коліях Київ-Московської філії ПрАТ Київ-Дніпровське МППЗТ);

- можлива наявність підштовхуючого локомотива ЧМЕЗ, який був головним під час відправлення состава з приймально-відправної колії ст. Київ-Деміївський.

Так, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначає, що внаслідок незабезпечення схоронності (збереження) майна (вагонів) при перевезенні залізничним транспортом, відповідачі зобов`язані солідарно відшкодувати позивачу суму збитків, понесених останнім в результаті пошкодження вагонів в розмірі 1183014,22 грн, а також упущеної вигоди в сумі 650971,98 грн.

Згідно з ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст.908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п.2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Згідно з ст.5 Статуту нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Статтею 6 Статуту залізниць України визначено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів, і наданий залізниці відправником разом з вантажем.

Судом встановлено, що Акціонерним товариством «Українська залізниця» здійснювалось перевезення вантажних вагонів власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Марторгсервіс», а саме: №59581637, №58783143, №58781436, №59581652, №58782913.

Згідно із ст.8 Статуту перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізницями провадиться у вагонах парку залізниць або орендованих у залізниць, а також у власних вагонах, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності, в тому числі розташованим за межами України. Вагони, призначені для перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, повинні відповідати вимогам Правил технічної експлуатації залізниць України та санітарно-гігієнічним і протиепідемічним нормам і правилам.

За приписами п.3.4 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України від 29.01.2015 № 17, власні вантажні вагони, що виходять на колії загального користування, за конструкцією, строком служби, періодом проведення планових видів ремонту і технічним станом повинні відповідати всім вимогам, які встановлюються до вагонів інвентарного парку залізниць, включаючи спеціалізований рухомий склад, та мати відомості про комплектацію вагона.

Відповідно до п.4.1 Правил, випуск власних вантажних вагонів на колії загального користування допускається після відповідного огляду їх технічного стану працівниками вагонного господарства, а для перевезення небезпечного вантажу в спеціалізованих вагонах - при пред`явленні відправником вантажу працівникам станцій і вагонного господарства свідоцтва про технічний стан вагона, що гарантує безпеку перевезення цього вантажу. Номер свідоцтва і результати огляду технічного стану вагонів працівник вагонного господарства записує в книзі пред`явлення вагонів вантажного парку до технічного обслуговування (форма ВУ-14).

Згідно з п.9.1 Правил технічної експлуатації залізниць України, затверджених наказом Міністерства транспорту України №411 від 20.12.1996, рухомий склад, а також спеціальний самохідний рухомий склад має утримуватися в експлуатації у справному стані, що забезпечує безперебійну роботу, безпеку руху, охорону праці, і своєчасно проходити планово-попереджувальні види ремонту і технічного обслуговування. Запобігання появі несправностей і забезпечення встановлених строків служби рухомого складу має бути головним у роботі осіб, відповідальних за його технічне обслуговування і ремонт.

Пунктом 10.3 Правил встановлено, що забороняється випускати в експлуатацію і допускати до руху в поїздах рухомий склад, включаючи спеціальний рухомий склад з тріщиною в будь-якій частині осі колісної пари чи тріщиною в ободі, диску і ступиці колеса, за наявності гострокінцевого накату на ділянці сполучення підрізаної частини гребеня колісної пари з його вершиною, а також при таких зношеннях і пошкодженнях колісних пар, які порушують нормальну взаємодію колії та рухомого складу

У пункті 12.1 Правил визначено, що забороняється випускати в експлуатацію і допускати до руху в поїздах рухомий склад, у тому числі спеціальний рухомий склад, що має несправності, які загрожують безпеці руху, порушують охорону праці, а також ставити в поїзди вантажні вагони, стан яких не забезпечує збереження вантажів, що перевозяться. Вимоги до технічного стану рухомого складу, порядок його технічного обслуговування і ремонту, а також відправлення його на заводи та депо для ремонту визначаються Державною адміністрацією залізничного транспорту України.

Як встановлено судом, 27.03.2019 на підставі залізничної накладної №32747883 Акціонерне товариство «Українська залізниця» прийняло до перевезення вантажні вагони №58781436, №58782913, №58783143, №59581637, №59581652, №59581900, №59581827 та №58783200, із вантажем: щебінь гранітний не поіменований в алфавіті.

З огляду на факт прийняття зазначених вагонів до перевезення суд доходить до висновку, що Залізницею було проведено відповідний огляд технічного стану вагонів та встановлено відсутність зауважень щодо технічного стану вагонів та придатності їх до перевезення вантажів.

Так судом встановлено, що 28.03.2019 о 22 год. 35 хв. при подаванні передавального составу у кількості 50 завантажених вагонів зі станції Київ-Деміївський регіональної філії «Південно-західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» на станцію Заводська Київ-Московської філії ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ», локомотивом №2М62У №0279, стався схід 7 завантажених вагонів (з 10 по 16 по ходу руху составу), зокрема №59581637, №58783143, №58781436, №59581652, №58782913, на 3-й колії станції Заводська на під`їзній колії станції Київ-Деміївський філії ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» у поїзді №3605.

Згідно з пунктами 20, 21 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113, пошкодження вантажного вагона - це порушення справного стану вагона або його складових частин унаслідок зовнішніх впливів, що перевищують рівні, установлені ГОСТ 22235-76, а також унесення змін у конструкції вагонів, заварювання дверей, люків, знімання бортів платформ, дверей напіввагонів, знімного устаткування вагонів тощо, свердління (пробивання, пропалювання) отворів для кріплення вантажів у деталях вагонів, а також кріплення до них вантажів за допомогою зварювання без дозволу залізниці.

Відповідно до п.19 Правил, підставою для пред`явлення вантажовідправникам, вантажоодержувачам, власникам під`їзних колій, портам, підприємствам і організаціям, винним у пошкодженні вантажних вагонів (далі - винна сторона), претензій щодо відшкодування збитків є акт про пошкодження вагона форми ВУ-25 або ВУ-25М (у разі машинної обробки актів) і акт загальної форми ГУ-23 (додаток 6), які складаються відповідно до Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 N 334, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за N 567/6855.

Пунктом 20 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002, акт про пошкодження вагона (контейнера) складається у разі пошкодження вагона (контейнера) під час перевезення, навантаження, вивантаження вантажу, виконання маневрових робіт, а також в інших випадках для засвідчення обставин і розмірів пошкодження і є підставою для матеріальної відповідальності винних у пошкодженні згідно із статтею 124 Статуту залізниць України.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач-1 Листом №802 від 09.04.2019 повідомив позивача про те, що вагони №59581637, №58783143, №58781436, №59581652, №58782913 переведені до «неробочого» парку 01.04.2019 по причині їх сходу з рейок у складі поїзда №3605, що стався на під`їзній колії Київ-Московської філії ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ», яка примикає до станції Київ-Деміївський, в добу 28.03.2019. Також зазначив, що причини та винуватці сходу вагонів встановлюються.

Із наявного в матеріалах справи листування між сторонами вбачається, що позивач неодноразово звертався до відповідачів із вимогами щодо оформлення Актів ВУ25 на пошкоджені вагони, утім відповідачами та і не було надано позивачу Ати про пошкодження вагонів ВУ25.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що 16.04.2019 між позивачем та Львівською філією Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту ім. академіка Лазаряна було укладено Договір №43.56.19.19 на проведення експертного дослідження технічного стану вагонів №59581637, №58783143, №58781436, №59581652, №58782913.

Як слідує із наявного в матеріалах справи Висновку експерта №1/19 від 27.06.2019 технічного стану вагонів №59581637, №58783143, №58781436, №59581652, №58782913, останні безпосередньо перед сходом з рейок перебували в працездатному стані, при якому експлуатація даних вагонів не була заборонена, що відповідало вимогам Статуту, Правил та Інструкції.

Окрім того, у вказаному Висновку зазначено, що вагони №59581637, №58783143 та №58782913 перебувають у граничному стані, за яким подальша їх експлуатація неприпустима чи недоцільна, вагони №58781436 та №59581652 перебувають в несправному стані.

Також експерт зазначив, що технічний стан пошкоджених внаслідок транспортної події вагонів у даному випадку не міг мати і не мав впливу на схід вагонів з рейок.

Окрім того, в матеріалах справи наявний Висновок експертів №2/19 від 27.06.2019 Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту ім. академіка Лазаряна по випадку сходу з рейок поїзда №3605 на станції Заводська Київ-Московської філії ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ», відповідно до якого експертом зазначено, що формування поїзда №3605 не відповідало вимогам Інструкції в частині перевищення максимально допустимої ваги составу на 766 т; дії працівників господарства перевезень, відповідальних за формування поїзда не відповідали вимогам Інструкції, що проявилось у формуванні передавального составу з вагою, яка перевищувала вагову норму на 766 т; дії членів локомотивної бригади поїзда №3605 у процесі його ведення не відповідали вимогам Правил та Інструкції у частині дотримання встановленої швидкості при проходженні стрілочного переводу №17 та в частині дотримання порядку управління гальмами; безпосередньою технічною причиною сходу з рейок поїзда №3605 стало розпирання рейкової колії третьою колісною парою вагона №9364294; першопричиною, яка призвела до сходу з рейок стала невідповідність дій машиніста передавального составу (поїзда) №3605 вимогам Правил та Інструкції у частині дотримання встановленої швидкості при проходженні стрілочного переходу.

Зазначені висновки експертів приймаються судом до уваги, як такі, що складені у відповідності до вимог чинного законодавства та можуть входити до доказової бази у даній справі.

Так, суд зазначає, що обов`язок відповідача забезпечувати схоронність вагонів передбачена статтею 110 Статуту залізниць України, відповідно до якої залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами перевезення вантажів іншому підприємству.

Матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів на підтвердження невідповідності технічного стану вагонів при прийнятті їх відповідачем до перевезення.

Як підтверджено матеріалами справи, всупереч чинного законодавства відповідач-1 не забезпечив схоронності (збереження) вагонів під час їх курсування залізничними коліями, внаслідок чого завдано збитків майну позивача.

Відповідно до п. 22 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 №113, сума збитків за пошкодження вагона складається з:

- витрат на транспортування пошкодженого вагона від місця пошкодження до місця його ремонту в розмірі провізної плати, визначеної відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 15.11.99 № 551, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.99 за № 828/4121, з урахуванням коригувальних коефіцієнтів, що діють на момент транспортування;

- вартості ремонту пошкодженого вагона з урахуванням вартості втрачених та (або) пошкоджених частин;

- витрат на перевантаження вантажу з пошкодженого вагона, якщо його неможливо відремонтувати в навантаженому стані, які визначаються за калькуляцією вартості робіт, що надається разом з розрахунком збитків;

- плати за користування вагоном за нормативний час перебування пошкодженого вагона в деповському, капітальному ремонті або технічному обслуговуванні з відчепленням (додаток 9), визначеної за ставками плати за користування вагонами згідно з пунктом 14 цих Правил.

Так судом встановлено, що з метою визначення матеріального збитку завданого позивачем внаслідок сходу з рейок вагонів №59581637, №58783143, №58781436, №59581652, №58782913 у поїзді №3605 на станції Заводська Київ-Московської філії ПрАТ «Київ-дніпровське МППЗТ», на замовлення позивача Товариством з обмеженою відповідальністю «Максіма Капітал» було складено Звіт про оцінку вартості майна. Дата оцінки - 16.09.2019, дата завершення складання звіту - 01.10.2019.

Так згідно вказаного Звіту, внаслідок сходження з рейок зазначених вагонів, останньому завдано збитків на суму 1183014,22 грн, а також 650971,98 грн упущеної вигоди.

Вказані збитки відповідають визначеним п.22 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 №113 видам витрат з яких складається сума збитків за пошкодження вагонів.

Відповідно до частини 1 статті Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

Згідно із п.8 ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, одним із способами захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Аналогічні норми містяться також в статті 20 Господарського кодексу України, якою встановлено, що кожний суб`єкт господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів, зокрема шляхом відшкодування збитків.

Застосування цього способу захисту визначається положенням ст.22 ЦК і проводиться як у договірних зобов`язаннях (ст. 611 ЦК), так і в позадоговірних зобов`язаннях (гл.82 ЦК), якщо порушенням цивільного права особи їй завдано майнову шкоду, призведено до збитків.

Стаття 224 Господарського кодексу України зобов`язує учасника господарських відношень, який порушив господарські зобов`язання або встановлені вимоги, які стосуються здійснення господарської діяльності, відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, здійсненні уповноваженою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не отримані їй доходи, які уповноважена сторона отримала б у разі належного виконання зобов`язання або дотримання правил здійснення господарської діяльності іншою стороною.

Вимогами статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у разі порушення його цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитки визначаються, як втрата, яку особа отримала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила чи повинна зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально отримати при звичайних обставинах, якщо б його право не було порушено (упущена вигода).

Статтею 225 Господарського кодексу України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Отже, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони за договором, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

У розумінні вище наведених норм права, саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Як зазначено у п.11 Оглядового листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання судової практики застосування Статуту залізниць України, інших норм транспортного законодавства» від 29.11.2007 № 01-8/91, порожні приватні власні вагони, які перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус «вантажу», і якими залізниця не має права розпоряджатись на свій розсуд, як вона розпоряджається вагонами загального парку залізниць, а зобов`язана доставити ці власні порожні вагони на станцію призначення у цілості та збереженості і видати їх одержувачу, зазначеному в накладній.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України від 23.03.2017 по справі №904/4195/16, від 17.01.2017 по справі №904/3013/16.

Відповідно до ст.924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не зміг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею ст.23 Закону України «Про залізничний транспорт» встановлено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

За приписами п.110 Статуту залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Відповідно до п.114 Статуту залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за псування і пошкодження - у розмірах тієї суми, на яку було зниженого його вартість.

Згідно з п.2 ст.126 Статуту за пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємствам, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.

З урахуванням вище наведеного, оскільки під час сходження з рейок належних позивачу вагонів, їх перевезення здійснювалось саме локомотивом Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» 2М62У №0279, суд дійшов висновку про наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме протиправних дій відповідача-1, що виявилась у незабезпеченні збереженості (схоронності) належного позивачу майна (вагонів), завданої шкоди - пошкодження вагонів, та причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою. При цьому, відповідачем-1 в свою чергу жодним чином не доведено суду належними та допустимими доказами, що пошкодження вагонів під час їх перевезення залізницею сталось не з вини останнього.

Разом з тим, стосовно розміру завданих збитків та упущеної вигоди, визначених експертом Товариства з обмеженою відповідальністю «Максіма Капітал» у наданому позивачем складено Звіті про оцінку вартості майна, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.98 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

Частиною 3 статті 98 Господарського процесуального кодексу України визначено, що висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Згідно з ч.1 ст.101 Господарського процесуального кодексу України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Положеннями статті 104 Господарського процесуального кодексу України визначено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Так, дослідивши наданий позивачем Звіт Товариства з обмеженою відповідальністю «Максіма Капітал» про оцінку вартості майна, та здійснивши оцінку наданим експерту доказам, суд погоджується з висновками наведеними у звіті, що стосуються суми завданого позивачу матеріального збитку внаслідок розглядуваної транспортної пригоди яка становить 1183014,22 грн.

Разом з тим, суд не погоджується з висновками, наведеними у звіті щодо розрахованої суми упущеної вигоди в розмірі 650971,98 грн. з огляду на наступне.

Судом встановлено, що при розрахунку суми упущеної вигоди оцінювачем на всю суму упущеної вигоди по 5 пошкодженим вагонам нараховано безризикову ставку, однак суд зазначає, що ані норми чинного Цивільного кодексу України, ані Господарського кодексу України не містять положень щодо можливості та порядку нарахування безризикової ставки, а відтак упущену вигоду слід нараховувати виходячи з чистих збитків.

Відтак при перерахунку вартості упущеної вигоди за визначений позивачем період з 29.03.2019 по 31.03.2019 на 5 вагонів, з розрахунку вартості орендної плати за одну добу в розмірі 850 грн, суд дійшов висновку, що розмір упущеної вигоди становить 12750 грн.

Також щодо розрахунку упущеної вигоди по 5 вагонам за період з 01.04.2019 по 31.07.2019, із розрахунку вартості орендної плати за одну добу в розмірі 950 грн, суд вважає, що розмір упущеної вигоди становить 584250 грн.

Разом з тим, судом встановлено, що за 1 вагон позивачем здійснено донарахування упущеної вигоди включно до 14.09.2019, проте суд зазначає, що з оглядну на строк дії Договору оренди №18/10-МТС від 18.10.2018, останній закінчився 31.08.2019, у зв`язку з чим суд вважає безпідставним нарахування орендної плати у позадоговірний період. В той же час, матеріали справи не містять доказів пролонгації зазначеного договору.

Відтак за перерахунком суду розмір упущеної вигоди за 1 вагон включно до 31.08.2019 становить 29450 грн.

Так дослідивши усі обставини та надавши оцінку зібраним у справі доказам в їх сукупності, оскільки при перевезенні належних позивачу вагонів залізницею не було дотримано вимог щодо їх збереження (схоронності), внаслідок чого позивачем були понесені збитки в розмірі 1183014,22 грн та недоотримано доходу в сумі 626450 грн, суд дійшов висновку, що покладення відповідальності на відповідача-1 за заподіяні позивачу збитки є правомірним, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у зазначених судом сумах.

Разом з тим, щодо вимог позивача, в частині до Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» суд зазначає, що оскільки в силу положень норм чинного законодавства збитки, завданні при перевезенні вантажів відшкодовуються перевізником, то в конкретному даному випадку відповідальною особою за завдані позивачу збитки є перевізник - Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця», у зв`язку з чим суд відмовляє у задоволенні позовних вимог до відповдіача-2.

В той же час суд зазначає, що за наявності доказів вини Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» у даній транспортній пригоді, Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» не позбавлене права, за наявності відповідних доказів та у визначеному законом порядку, звернутись до суду із відповідним регресним позовом до ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ».

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача-1 пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст.13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, ст.ст.232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5; ідентифікаційний код 40075815) в особі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» (01601, м. Київ, вул. Лисенка, буд. 6; ідентифікаційний код 40081221) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Марторгсервіс» (87502, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Волгоградська, буд. 24; ідентифікаційний код 33950285) 626450 (шістсот двадцять шість тисяч чотириста п`ятдесят) грн упущеної вигоди, 1183014 (один мільйон сто вісімдесят три тисячi чотирнадцять) грн 22 коп. матеріальних збитків, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 27141 (двадцять сім тисяч сто сорок одна) грн 96 коп.

В іншій частині позову відмовити.

У задоволенні позовних вимог до Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено: 21.07.2020

Суддя Я.В. Маринченко