РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.07.2020Справа № 910/19103/19

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., за участю секретаря судового засідання Бігми Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

За позовом Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація Україні» (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 1; ідентифікаційний код: 37243279)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Преміум Прайд» (03169, м. Київ, провулок Московський, буд. 2-б; ідентифікаційний код: 41808613)

про стягнення 12152356,03 грн.

Представники сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

28.12.2019 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація Україні» з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Преміум Прайд» про стягнення 12152356,03 грн, з яких 9990000,00 гнр основного боргу, 1418580,00 грн пені, 699300,00 грн штрафу, 34486,03 грн 3% річних та 9990,00 грн інфляційних втрат.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав на те, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Договору поставки №273 від 20.06.2019, не поставив позивачу товар, вартість якого була оплачена позивачем шляхом здійснення попередньої оплати, у зв`язку з чим у відповідача виник обов`язок повернути позивачу попередню оплату у сумі 9990000,00 грн. Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 1418580,00 грн пені, 699300,00 грн штрафу, 34486,03 грн 3% річних та 9990,00 грн інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.01.2019 відкрито провадження у справі №910/19103/19, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 12.02.2020; встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

У підготовчому засіданні 12.02.2020 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про продовження строку проведення підготовчого провадження на 30 днів та відкладення підготовчого засідання на 25.03.2020.

Підготовче засідання, призначене на 25.03.2020, не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Чинчин О.В. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.04.2020 підготовче засідання у справі №910/19103/19 призначено на 20.05.2020.

У підготовчому засіданні 20.05.2020 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 10.06.2020.

10.06.2020 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач, в тому числі, просив суд відстрочити виконання рішення суду до 31.12.2020 та розстрочити виконання рішення суду щомісячними рівними платежами з 01.07.2020 до 31.12.2020.

У судовому засіданні 10.06.2020 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про залишення відзиву та доданих до нього документів без розгляду (у зв`язку з пропуском строку їх подання).

У судовому засіданні 10.06.2020 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення судового засідання на 08.07.2020.

07.07.2020 до Господарського суду міста Києва (поштовою кореспонденцією та на електронну пошту) від позивача надійшли додаткові письмові пояснення, в яких позивач зазначив, що відповідачем було частково повернуто суму попередньої оплати у розмірі 200000,00 грн.

Представник позивача у судове засідання 08.07.2020 не з`явився, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується протоколом судового засідання від 10.06.2020 та розпискою про оголошення перерви від 10.06.2020.

Представник відповідача у судове засідання 08.07.2020 не з`явився, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином за адресою, яка вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (03169, м. Київ, провулок Московський, буд. 2-б), що підтверджується поштовим конвертом, в якому ухвала суду була надіслана на адресу відповідача, та довідкою відділення поштового зв`язку про повернення поштового відправлення у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою.

У судовому засіданні 08.07.2020 судом було закінчено розгляд справи по суті.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

20.06.2019 між Акціонерним товариством «Державна продовольчо-зернова корпорація Україні» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Преміум Прайд» (постачальник) укладено Договір поставки №273, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупця, а покупець прийняти і оплатити зерно українського походження врожаю 2018 року (товар); культура та клас товару зазначається в додаткових угодах до договору, які є його невід`ємними частинами (форма додаткової угоди - додаток №1 до договору) (а.с. 10-13).

Відповідно до п. 2.1 Договору поставки №273 від 20.06.2019 кількість товару зазначається в додаткових угодах до договору, які є його невід`ємними частинами. Одиницею виміру товару, що поставляється на умовах договору, є метрична тонна.

Згідно з п. 3.1 Договору поставки №273 від 20.06.2019 ціна товару за одиницю виміру та загальна вартість товару зазнаються в додаткових угодах до договору, які є його невід`ємними частинами, але у будь-якому випадку не може перевищувати 10000000,00 грн.

Відповідно до п. 4.1 Договору поставки №273 від 20.06.2019 поставка товару здійснюється на умовах СРТ згідно з офіційними правилами тлумачення торговельних термінів «Інкотермс» 2010 за виключенням умов, які обумовлені сторонами.

Місце поставки товару зазначається в додаткових угодах до договору, які є невід`ємними частинами (п. 4.2 Договору поставки №273 від 20.06.2019).

У п. 4.3 Договору поставки №273 від 20.06.2019 зазначено, що строк поставки товару зазначається в додаткових угодах до договору, які є його невід`ємними частинами.

Відповідно до п. 4.4 Договору поставки №273 від 20.06.2019 датою здійснення поставки вважається: - для поставки залізничним транспортом - дата, коли товар навантажено у залізничний вагон. Навантаження підтверджується залізничними накладними; - для поставок автомобільним транспортом - дата прийняття товару у місці поставки. Прийняття товару підтверджується відміткою зернового терміналу на товарно-транспортній накладній.

Відповідно до п. 6.1 Договору поставки №273 від 20.06.2019 оплата за товар здійснюється покупцем шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника на підставі виставленого рахунку постачальника.

Згідно з п. 11.2 Договору поставки №273 від 20.06.2019 договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками обох сторін та скріплення печатками обох сторін і діє до 31.12.2019. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час його дії.

Додатковою угодою №1 від 20.06.2019 до Договору поставки №273 від 20.06.2019 сторони погодили, що відповідач поставляє позивачу товар - насіння соняшника у кількості 925 тонн, загальною вартістю 9990000,00 грн; строк поставки товару - до 31.07.2019 включно (а.с. 14).

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказав на те, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Договору поставки №273 від 20.06.2019, не поставив позивачу товар, вартість якого була оплачена позивачем шляхом здійснення попередньої оплати, у зв`язку з чим у відповідача виник обов`язок повернути позивачу попередню оплату у сумі 9990000,00 грн. Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 1418580,00 грн пені, 699300,00 грн штрафу, 34486,03 грн 3% річних та 9990,00 грн інфляційних втрат.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню та закриттю провадження у справі в частині позовних вимог щодо стягнення суми основного боргу у розмірі 200000,00 грн з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами Договору поставки №273 від 20.06.2019, суд дійшов висновку, що вказаний договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Судом встановлено, що на підставі виставленого відповідачем рахунку №3 від 20.06.2019 (а.с. 18) позивач 27.06.2019 сплатив відповідачу грошові кошти у сумі 9990000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №6025 від 27.06.2019 (призначення платежу - оплата за соняшник згідно з рахунком №3 від 20.06.2019 по Договору поставки №273 від 20.06.2019) (а.с. 19).

Крім того, позивачем долучено до позовної зави копію Акту звірки розрахунків між сторонами за період з 01.01.2019 по 27.09.2019 (підписаний директором відповідача та скріплений відбитком печатки Товариства з обмеженою відповідальністю «Преміум Прайд»), в якому зазначено, що 27.06.2019 позивач сплатив відповідачу грошову суму у розмірі 9990000,00 грн за Договором поставки №273 від 20.06.2019 (а.с. 21-24).

Згідно з ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Як встановлено судом, Додатковою угодою №1 від 20.06.2019 до Договору поставки №273 від 20.06.2019 сторони погодили, що відповідач поставляє позивачу товар - насіння соняшника у кількості 925 тонн, загальною вартістю 9990000,00 грн; строк поставки товару - до 31.07.2019 включно.

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Згідно з п. 4.7 Договору поставки №273 від 20.06.2019 поставка товару підтверджується та супроводжується наступними документами: - видаткова накладна, рахунок, при постачанні залізничним транспортом - картка аналізу зерна; електронними реєстрами товарно-транспортних накладних чи залізничних накладних.

Датою переходу права власності на товар або партію товару від постачальника до покупця є дата видаткової накладної на товар або його партію, яка відповідає даті, вказаній в електронному реєстрі товарно-транспортних накладних чи залізничних накладних, в залежності від виду транспорту, які надаються зерновим терміналом (п. 4.8 Договору поставки №273 від 20.06.2019).

Доказів виконання відповідачем зобов`язання з поставки товару за Договором поставки №273 від 20.06.2019 матеріали справи не містять, та відповідачем суду не надано.

При цьому, в Акті звірки взаємних розрахунків, складеному між сторонами за період з 01.01.2019 по 27.09.2019, відсутня інформація про здійснення відповідачем поставки за Договором поставки №273 від 20.06.2019, тоді як наявна інформація про здійснення позивачем попередньої оплати у розмірі 9990000,00 грн.

До того ж, як вбачається з листів відповідача від 17.10.2019 вих. №17/10 (а.с. 28) та від 23.10.2019 вих. №23-01 (а.с. 29), відповідач гарантував позивачу повернути отриману попередню оплату (в тому числі, і за Договором поставки №273 від 20.06.2019) у строк до 10.12.2019.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

Судом встановлено, що 04.11.2019 позивач направив відповідачу лист-вимогу від 04.11.2019 вих. №130-8-19/6782, в якій вимагав повернути попередню оплату протягом 7-ми днів з моменту отримання даного листа.

Суд зазначає, що по суті вимога позивача про повернення попередньої оплати є односторонньою відмовою від зобов`язання з поставки товару, право на яку передбачено ч. 1 ст. 665 Цивільного кодексу України.

Покупець має право на односторонню відмову від договору купівлі-продажу, зокрема, у випадку здійснення покупцем попередньої оплати та непередання продавцем товару після її отримання у встановлені договором строки, у такому випадку покупець має право на повернення попередньої оплати, водночас, з моменту відмови покупця від договору та вимоги повернути попередню оплату - обов`язок продавця поставити товар припиняється.

Отже, відповідне право передбачає собою відмову від договору купівлі-продажу та припинення зобов`язань сторін за договором, в тому числі припинення обов`язку продавця поставити погоджений товар.

Таким чином, направивши відповідачу лист-вимогу від 04.11.2019 вих. №130-8-19/6782, позивач реалізував своє право на односторонню відмову від зобов`язання з поставки, яке виникло з Договору поставки №273 від 20.06.2019, у зв`язку з чим між сторонами припинились зобов`язання з поставки товару, зокрема у відповідача припинився обов`язок поставити позивачу товар.

Суд зазначає, що днем пред`явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв`язку і підприємством зв`язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред`явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення.

Матеріали справи не містять доказів вручення відповідачу вказаної листа-вимоги.

При цьому, на офіційному сайті АТ «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштових відправлень (за ідентифікатором пошуку 788) також відсутня інформація про вручення (інформація про неможливість вручення) відповідачу листа-вимоги від 04.11.2019 вих. №130-8-19/6782 (станом на дату розгляду справи).

Однак, суд зазначає, що відповідно до строків, встановлених Нормативами і нормативними строками пересилання поштових відправлень та поштових переказів, затвердженими наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 28.01.2014 за № 173/24950, нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв`язку (без урахування вихідних днів об`єктів поштового зв`язку) становлять: для місцевої - Д+2, для пріоритетної - Д+1, де Д - день подання поштового відправлення до пересилання в об`єкті поштового зв`язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання; 2, 1 - кількість днів, протягом яких пересилається поштове відправлення. При пересиланні рекомендованої письмової кореспонденції зазначені в пункті 1 цього розділу нормативні строки пересилання збільшуються на один день.

Таким чином, лист-вимога від 04.11.2019 вих. №130-8-19/6782, адресована відповідачу, вважається врученою 06.11.2019.

Отже, з 06.11.2019 Договір поставки №273 від 20.06.2019 є розірваним та у відповідача припинився обов`язок поставляти позивачу товар, передбачений вказаним договором.

Водночас, у відповідача виник обов`язок повернути позивачу попередню оплату у розмірі 9990000,00 грн, яка була сплачена позивачем за платіжним дорученням №6025 від 27.06.2019.

Судом встановлено, що після звернення позивача з даним позовом до суду відповідачем було повернуто позивачу частину попередньої оплати у сумі 200000,00 грн, про що зазначив позивач у письмових поясненнях, поданих 07.07.2020, та підтверджується реєстром платежів, наданим Публічним акціонерним товариством Акціонерним банком «Укргазбанк» (а.с. 140).

Зокрема, з вказаного реєстру вбачається, що 31.01.2020 відповідач повернув позивачу грошові кошти у сумі 200000,00 грн за Договором поставки №273 від 20.06.2019.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми Господарського кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Враховуючи, що предмет спору (заборгованість у сумі 200000,00 грн.) припинив своє існування після звернення позивача з даним позовом до суду та відкриття провадження у справі, суд дійшов висновку закрити провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з відповідача частини суми основного боргу у розмірі 200000,00 грн.

З огляду на те, що відповідачем не надано суду доказів повернення позивачу попередньої оплати у розмірі 9790000,00 грн (9990000,00 грн - 200000,00 грн), суд дійшов висновку, що з Товариства з обмеженою відповідальністю «Преміум Прайд» на користь Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація Україні» підлягають стягненню грошові кошти у сумі 9790000,00 грн.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 1418580,00 грн за період з 01.08.2019 по 20.12.2019 та штраф у сумі 699300,00 грн, нараховані на підставі ст. 231 Господарського кодексу України.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Відповідно до п. 7.1 Договору поставки №273 від 20.06.2019 у випадку порушення своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, визначену договором та чинним законодавством України. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Таким чином, умовами Договору поставки №273 від 20.06.2019 сторонами не передбачено стягнення з відповідача пені, так само як і штрафу, за прострочення виконання зобов`язання з поставки товару.

За таких обставин, пеня та штраф за прострочення виконання відповідачем обов`язку з поставки товару може бути стягнуті лише в разі, якщо обов`язок та умови їх сплати визначений певним законодавчим актом.

Так, позивач обґрунтовує вимоги про стягнення з відповідача пені та штрафу тим, що позивач є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектору економіки, та відповідно до ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України, має право на стягнення пені у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, та штрафу у розмірі 7% за прострочення понад тридцять днів.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Господарського кодексу України суб`єктами господарювання державного сектора економіки є суб`єкти, що діють на основі лише державної власності, а також суб`єкти, державна частка у статутному капіталі яких перевищує п`ятдесят відсотків чи становить величину, яка забезпечує державі право вирішального впливу на господарську діяльність цих суб`єктів.

Відповідно до ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Судом встановлено, що Акціонерне товариство «Державна продовольчо-зернова корпорація Україні» засноване на державній власності; створене шляхом перетворення Державного підприємства «Державна продовольчо-зернова корпорація Україні» відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06.06.2011 №593 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11.08.2010 №764» та наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 07.07.2011 №325 «Про реорганізацію шляхом перетворення Державного підприємства «Державна продовольчо-зернова корпорація Україні»; засновником товариства є держава в особі Кабінету Міністрів України; єдиним акціонером товариства є держава в особі Уповноваженого органу управління; Уповноваженому органу управління належать 8677170 простих іменних акцій, що становить 100% статутного капіталу товариства (відповідно до Статуту Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація Україні», який у вільному доступі розміщено на офіційному сайті позивача за адресою https://www.pzcu.gov.ua/corporation/pro-korporacziyu).

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектору економіки, з огляду на що за порушення виконання зобов`язань (у випадку та порядку, передбаченими вказаною нормою) наявні підстави для нарахування пені та штрафу на підставі ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України.

Суд зазначає, що застосування до боржника, який порушив господарське зобов`язання, штрафних санкцій у вигляді пені, штрафу, передбачених абз. 3 ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України, можливе за наявності таких умов: якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачений договором або законом; якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки; якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов`язання, пов`язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу.

Як встановлено судом, відповідач зобов`язаний був поставити позивачу продукцію за Договором поставки №273 від 20.06.2019 у строк до 31.07.2019 включно.

При цьому, у зв`язку з тривалим невиконанням відповідачем зобов`язання з поставки товару, позивач відмовився від Договору поставки №273 від 20.06.2019 шляхом надсилання листа-вимоги від 04.11.2019 вих. №130-8-19/6782, який вважається врученим відповідачу 06.11.2019 (з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень та поштових переказів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 28.01.2014 за № 173/24950), з огляду на що зобов`язання відповідача з поставки товару припинилося.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що обґрунтованим для нарахування пені за прострочення виконання відповідачем обов`язку з поставки товару є період з 01.08.2019 по 06.11.2019.

Таким чином, суд вважає необґрунтованим визначений позивачем період для нарахування пені за прострочення поставки товару - з 01.08.2019 до 20.12.2019.

Здійснивши розрахунок пені, суд дійшов висновку, що за період прострочення виконання зобов`язання з поставки товару з 01.08.2019 по 06.11.2019 з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у сумі 969030,00 грн. (9990000,00 грн * 0,1% * 97 днів).

Таким чином, позовні вимоги Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація Україні» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Преміум Прайд» пені у розмірі 1418580,00 грн підлягають частковому задоволенню у розмірі 969030,00 грн.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача штрафу у сумі 699300,00 грн (7% від суми товару), суд дійшов висновку, що оскільки відповідачем було допущено прострочення виконання зобов`язання з поставки товару понад 30 днів, обгрунтованими є вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу, нарахованого на підставі ст. 231 Господарського кодексу України.

Перевіривши розрахунок штрафу, викладений позивачем у позовній заяві, суд дійшов висновку щодо його обгрунтованості, у зв`язку з чим позовні вимоги Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація Україні» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Преміум Прайд» штрафу у розмірі 699300,00 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 34486,03 грн за період з 09.11.2019 до 20.12.2019 та інфляційні втрати у розмірі 9990,00 грн за листопад 2019 року.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

У контексті статей 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України можна зробити висновок, що грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Аналогічної правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду, зокрема, у постановах від 16.01.2019 у справі №373/2054/16-ц та від 19.06.2019 у справі №703/2718/16-ц, а також такі висновки містяться у постановах Верховного Суду від 18.10.2018 у справі №910/11965/16, від 20.11.2018 у справі №910/23457/17, від 31.01.2018 у справі №910/8399/17, від 03.09.2018 у справі №910/5811/16, від 15.03.2018 у справі №910/9978/15, від 31.07.2019 у справі №910/3692/18 та постанові Верховного Суду України від 06.06.2012 №6-49цс12.

Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання зі сплати коштів.

Водночас, умови Договору поставки №273 від 20.06.2019 визначають наявність у відповідача обов`язку з поставки продукції, який не є грошовим зобов`язанням.

Як встановлено судом, відповідачем не було виконано зобов`язання з передання товару позивачеві у визначений Договором поставки №273 від 20.06.2019 строк, а тому позивач набув право реалізувати своє право вимоги повернення суми попередньої оплати, передбачене ст. 693 Цивільного кодексу України.

У разі реалізації покупцем свого передбаченого ст. 693 Цивільного кодексу України права вимоги повернення суми попередньої оплати від продавця, у постачальника, що прострочив виконання своїх зобов`язань за договором поставки, припиняється зобов`язання поставки товару та виникає грошове зобов`язання перед покупцем щодо повернення суми попередньої оплати у встановлений строк ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України строк, якщо інший строк повернення передплати не погоджений сторонами у Договорі.

Отже, з моменту правомірної відмови покупця від поставки товару шляхом повідомлення про це продавця (отримання продавцем вимоги про повернення суми попередньої оплати) негрошове зобов`язання продавця (з поставки товару) припиняється та у останнього виникає грошове зобов`язання перед покупцем (з повернення суми попередньої оплати), невиконання якого має своїм наслідком застосування передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України міри відповідальності.

Тобто, у постачальника не може одночасно існувати за договором зобов`язання з поставки товару та зобов`язання з повернення суми попередньої оплати.

При цьому, для реалізації передбаченого ст. 693 Цивільного кодексу України права вимоги повернення суми попередньої оплати є необхідним пред`явити постачальнику претензію (лист, вимогу), в якій заявити вимогу про повернення суми попередньої оплати.

Як встановлено судом, у зв`язку з тривалим невиконанням відповідачем зобов`язання з поставки товару, позивач відмовився від Договору поставки №273 від 20.06.2019 шляхом надсилання листа-вимоги від 04.11.2019 вих. №130-8-19/6782, який вважається врученим відповідачу 06.11.2019 (з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень та поштових переказів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 28.01.2014 за № 173/24950), з огляду на що зобов`язання відповідача з поставки товару припинилося 06.11.2019.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У листі-вимозі вих. №130-8-19/6782 від 04.11.2019 позивач вимагав відповідача повернути попередню оплату протягом 7-ми днів з моменту отримання вимоги.

З огляду на те, що вказана вимога позивача вважається врученою відповідачу 06.11.2019, суд дійшов висновку, що відповідач зобов`язаний був повернути попередню оплату за Договором поставки №273 від 20.06.2019 у строк до 13.11.2019.

Таким чином, обґрунтованим для нарахування 3% річних є період з 14.11.2019 по 20.12.2019 (в межах заявленого позивачем періоду нарахування).

За розрахунком суду, обґрунтованим розміром 3% річних за період з 14.11.2019 по 20.12.2019 є 30380,55 грн, у зв`язку з чим позовні вимоги Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація Україні» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Преміум Прайд» 3% річних у розмірі 34486,03 грн підлягають частковому задоволенню у розмірі 30380,55 грн.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 9990,00 грн за листопад 2019 року, суд зазначає наступне.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала наостанній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. п. 3.2 п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Такі висновки суду підтверджуються висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18, від 13.02.2019 у справі № 924/312/18.

Беручи до уваги викладене, та враховуючи, що позивач нараховує інфляційні втрати за листопад 2019 року, що не узгоджується з правилами нарахування, які зазначені вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація Україні» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Преміум Прайд» інфляційних втрат у розмірі 9990,00 грн задоволенню не підлягають.

Що стосується клопотань відповідача про відстрочення виконання рішення суду до 31.12.2020 та розстрочення виконання рішення суду щомісячними рівними платежами з 01.07.2020 до 31.12.2020, суд не вбачає підстав для його задоволення з огляду на наступне.

Обгрунтовуючи вказане клопотання, відповідач вказує на те, що зерно, яке відповідач повинен був поставити позивачу на умовах Договору поставки, зберігалось на складах ТОВ «Люкс-Торг Плюс».

Однак, вказане зерно у зв`язку з неправомірними діями керівництва ТОВ «Люкс-Торг Плюс» було втрачено, з огляду на що відповідач терміново звернувся до постачальника - ТОВ «Форен Лтд» та між сторонами було укладено договір поставки.

Втім, ТОВ «Форен Лтд», отримавши від відповідача попередню оплату, не у повному обсязі поставило зерно, у зв`язку з чим наразі відповідач стягує в судовому порядку з ТОВ «Форен Лтд» грошові кошти у сумі 3342566,74 грн.

Крім того, відповідач зазначив, що ним вживаються всі можливі дії щодо погашення заборгованості перед позивачем, тоді як накладення арешту на кошти відповідача позбавить відповідача можливості ефективно стягувати заборгованість з своїх боржників з метою погашення заборгованості перед позивачем.

Суд зазначає, що підставою для розстрочення/відстрочення виконання судового рішення можуть бути конкретні обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк.

Вирішуючи питання про розстрочення виконання судового рішення суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Поряд з цим, суд вважає за необхідне відзначити, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі "Чіжов проти України" (заява № 6962/02) зазначено, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантій, які закріплені в параграф 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Суд зазначає, що обов`язок з доведення наявності обставин, які є підставами для розстрочення/відстрочення виконання рішення суду, покладається на заявника.

Відповідачем не доведено наявної загрози банкрутства, тяжкого майнового стану, а саме не надано доказів відсутності коштів на банківських рахунках відповідача і майна, на яке можливо було б звернути стягнення.

Крім того, суд зазначає, що враховуючи, що відповідач просить суд розстрочити/відстрочити виконання рішення суду, доведенню підлягають обставини щодо можливості виконання відповідачем графіку розстрочення виконання рішення суду, так само як і можливості виконання рішення суду у випадку його відстрочення до 31.12.2020.

Тобто, відповідач повинен довести суду належними та допустимими доказами фактичну можливість сплачувати ним грошові кошти у розмірі та строки, вказані у графіку розстрочення виконання рішення суду, так як метою розстрочення/відстрочення виконання рішення суду є забезпечення можливості фактичного виконання рішення суду частинами (відповідно до графіку) за наявності конкретних обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк.

Однак, будь-яких доказів на підтвердження фактичної можливості виконувати графік розстрочення відповідачем суду не надано.

Крім того, судом частково задоволені позовні вимоги позивача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено суду належними та допустимими доказами наявності обставин, які є підставами для відстрочення/розстрочення виконання рішення у даній справі, у зв`язку з чим суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення суду до 31.12.2020 та розстрочення виконання рішення суду щомісячними рівними платежами з 01.07.2020 до 31.12.2020.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, відповідно до ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Таким чином, оскільки спір у справі виник внаслідок неправильних дій відповідача, який не повернув позивачу попередню оплату за непоставлений товар, судовий збір в частини позовних вимог, щодо яких суд дійшов висновку закрити провадження у справі (у зв`язку з відсутністю предмета спору), покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 231, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. Позов Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація Україні» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Преміум Прайд» про стягнення 12152356,03 грн задовольнити частково.

2. Закрити провадження у справі в частині позовних вимог Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація Україні» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Преміум Прайд» про стягнення частини суми основного боргу у розмірі 200000,00 грн.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Преміум Прайд» (03169, м. Київ, провулок Московський, буд. 2-б; ідентифікаційний код: 41808613) на користь Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація Україні» (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 1; ідентифікаційний код: 37243279) суму основного боргу у розмірі 9990000 (дев`ять мільйонів дев`ятсот дев`яносто тисяч) грн 00 коп., пеню у розмірі 969030 (дев`ятсот шістдесят дев`ять тисяч тридцять) грн 00 коп, штраф у розмірі 699300 (шістсот дев`яносто дев`ять тисяч триста) грн 00 коп., 3% річних у розмірі 30380 (тридцять тисяч триста вісімдесят) грн 55 коп. та судовий збір у розмірі 175330 (сто сімдесят п`ять тисяч триста тридцять) грн 66 коп.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

6. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 15 липня 2020 року.

Суддя О.В. Чинчин