ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" липня 2020 р. Справа№ 910/7608/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Суліма В.В.

Гаврилюка О.М.

За участю секретаря судового засідання Прохорової Г.С.

представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 14.07.2020

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АТП АСА»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 29.10.2019

у справі № 910/7608/19 (суддя Ломака В.С.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АТП АСА»

до 1. Міністерства інфраструктури України

2. Державної казначейської служби України

про стягнення матеріальної шкоди в сумі 619 800, 00 грн. та моральної шкоди в сумі 619 800,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «АТП АСА» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства інфраструктури України (далі - відповідач-1) та Державної казначейської служби України (далі - відповідач-2) про стягнення матеріальної шкоди в сумі 619 800, 00 грн. та моральної шкоди в сумі 619 000, 00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач-1 за результатами розгляду повідомлення позивача про відповідність матеріально-технічної бази та персоналу вимогам щодо проведення обов`язкового технічного контролю транспортних засобів від 22.11.2017 року № 56, неправомірно відмовив у прийнятті документів, пославшись на їх не відповідність пункту 5 Порядку проведення обов`язкового технічного контролю транспортних засобів та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.01.2012 року №137.

Позивач зазначив, що 21.08.2018 року Запорізьким окружним адміністративним судом було задоволено його позов до відповідача-1 та ухвалено рішення, яким бездіяльність відповідача-1 визнана незаконною, зобов`язано відповідача-1 надіслати повідомлення та копії документів позивача до Головного сервісного центру МВС України для внесення даних про пункт технічного контролю. Вказане рішення залишено без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 20.12.2018 року та виконано відповідачем 21.01.2019 року.

Короткий зміст оскаржуваного рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.10.2019 у справі №910/7608/19 відмовлено у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «АТП АСА» до Міністерства інфраструктури України, Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної шкоди в сумі 619 800, 00 грн. та моральної шкоди в сумі 619 800,00 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «АТП АСА» на користь Міністерства інфраструктури України судові витрати в сумі 156,00 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем належними та допустимими доказами не було доведено завдання відповідачем-1 йому збитків у формі упущеної вигоди у сумі 619 800, 00 грн. та заподіяння відповідачем-1 моральної (немайнової) шкоди у сумі 619 800, 00 грн., у зв`язку з чим суд відмовив у задоволенні позову повністю.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «АТП АСА» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2019 у справі №910/7608/19 скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що оскаржуване рішення прийнято з неповним дослідженням обставин справи, неправильним розумінням норм матеріального права, що регулюють питання відшкодування шкоди незаконними діями органів державної влади.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 21.12.2019 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Майданевич А.Г., Гаврилюк О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.12.2019 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "АТП АСА" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2019 у справі №910/7608/19, відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 04.02.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.02.2020 відкладено розгляд справи на 25.02.2020.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.02.2020, у зв`язку з перебуванням судді Майданевича А.Г. на лікарняному, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі №910/7608/19 колегію суддів у складі головуючий суддя: Ткаченко Б.О., судді: Сулім В.В., Гаврилюк О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.02.2020 справу №910/7608/19 прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Сулім В.В., Гаврилюк О.М.

Ухвалою від Північного апеляційного господарського суду 25.02.2020 розгляд справи відкладено на 17.03.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.03.2020 відкладено розгляд справи на 07.04.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.03.2020 повідомлено учасників справи, що судове засідання 07.04.2020 не відбудеться, з метою мінімізації ризиків розповсюдження гострої распіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.04.2020 повідомлено учасників справи, що судове засідання відбудеться 02.06.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.06.2020 відкладено розгляд справи № 910/7608/19 на 23.06.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2020 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «АТП АСА» про відкладення розгляду справи задоволено, відкладено розгляд справи №910/7608/19 на 14.07.2020.

Позиції учасників справи

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «АТП АСА» у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Представник Міністерства інфраструктури України у поясненнях, наданих у судовому засіданні, підтримала доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Представник Державної казначейської служби України у судове засідання не прибув, про дату, час і місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

22.11.2017 року позивач направив відповідачу-1 лист № 56, яким відповідно до пункту 5 Порядку проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.01.2012 року №137, направив повідомлення про відповідність матеріально-технічної бази та персоналу вимогам щодо проведення обов`язкового технічного контролю транспортних засобів.

Листом № 12447/18/10-17 від 30.11.2017 відповідач-1 повідомив позивача про те, що для подання повідомлення відповідно до пункту 5 Порядку проведення обов`язкового технічного контролю транспортних засобів та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.01.2012 року №137, юридична або фізична особа-підприємець надсилає до Мінінфраструктури атестат про акредитацію органу з оцінки відповідності на відповідність ДСТУ ISO/IEC 17025:2006 «Загальні вимоги до компетентності випробувальних та калібрувальних лабораторій».

Вказані дії відповідача-1 були оскаржені позивачем у судовому порядку.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 21.08.2018 року у справі № 808/409/18, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 20.12.2018 року, було задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АТП АСА» до Міністерства інфраструктури України про зобов`язання вчинити певні дії, зобов`язано Міністерство інфраструктури України надіслати повідомлення та копії документів Товариства з обмеженою відповідальністю «АТП АСА» до Головного сервісного центру МВС для внесення даних про пункт технічного контролю ТОВ «АТП АСА» до реєстру суб`єктів проведення обов`язкового технічного контролю. Вказане рішення набрало законної сили та, як вбачається з матеріалів справи, не заперечується сторонами, було 29.01.2019 року виконано відповідачем-1.

За твердженням позивача, за час з 30.11.2017, коли було допущено порушення прав позивача та до 29.01.2019, коли порушені права фактично відновлено, він зазнав збитків як майнового так і немайнового характеру внаслідок порушення відповідачем-1 вимог чинного законодавства.

З урахуванням наведених обставин, вважаючи, що бездіяльність та порушення закону відповідачем-1, які були встановлені у судовому порядку, призвели до завдання матеріальної шкоди у формі упущеної вигоди та моральної шкоди, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Положеннями ст. 224 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, згідно з частиною другої цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 12.03.2019 по справі № 920/715/17, норми ст. 1173 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Отже, за змістом наведених норм права, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох елементів цивільного правопорушення: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинного зв`язку між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих елементів має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Згідно з позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладеною у постанові від 25.06.2019 по справі №910/422/18, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.

Статтею 22 Цивільного кодексу України визначено поняття збитків, яке поділяється на дві частини (види): реальні збитки і упущена вигода.

Відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності особи; шкідливого результату такої поведінки (збитків), наявності та розміру понесених збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляду відшкодування збитків не наступає.

При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Виходячи з цього, позивач повинен довести факт спричинення збитків, обґрунтувати їх розмір, довести безпосередній причинний зв`язок між правопорушенням та заподіянням збитків і розмір відшкодування. Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою потерпілої сторони.

Враховуючи припис частини четвертої статті 623 Цивільного кодексу України, на кредитора покладений обов`язок довести розмір збитків, заподіяних йому порушенням зобов`язання. При цьому кредитор повинен не тільки точно підрахувати розмір збитків, але й підтвердити їх документально. При визначенні розміру упущеної вигоди мають враховуватися тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум, якби зобов`язання було виконано боржником належним чином.

Отже, виходячи з наведених положень Господарського процесуального кодексу України та статей 22, 1166, 1173 Цивільного кодексу України, ст. 224 Господарського кодексу України, вимагаючи відшкодування збитків у виді упущеної вигоди, позивач повинен довести, що за звичайних обставин він мав реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу.

При цьому, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини 1 статті 142 Господарського кодексу України прибуток (доход) суб`єкта господарювання є показником фінансових результатів його господарської діяльності, що визначається шляхом зменшення суми валового доходу суб`єкта господарювання за певний період на суму валових витрат та суму амортизаційних відрахувань.

Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується.

При цьому пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення.

Наведені позиції сформульовані, зокрема у постановах Верховного Суду України від 14.06.2017 у справі № 923/2075/15, від 09.12.2014 у справі №5023/4983/12, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 03.08.2018 у справі № 923/700/17.

Обґрунтовуючи наявність упущеної вигоди та її розмір позивач враховує період з 01.12.2017 року по 29.01.2019 року, а кількість транспортних засобів визначає шляхом вирахування середньомісячної кількості транспорту по категоріям, спираючись на останні 12 місяців роботи підприємства у нормальному режимі, а вартість проведених робіт обраховує у відповідності до тарифів підприємства, встановлених відповідними наказами із калькуляціями вартості робіт. Таким чином, позивач стверджує, що розмір доходів, які б він міг та повинен був реально одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушено відповідачем-1, складає 619 800,00 грн.

Тобто, розрахунок позивача базується на самостійно нарахованих за власним алгоритмом показниках можливого неотриманого прибутку, з урахуванням середніх показників надання послуг щодо проведення обов`язкового технічного контролю за 2015-2016 роки, тобто за минулі роки.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наданий позивачем розрахунок майнових збитків (упущеної вигоди), базується на розрахунку можливого прибутку, який є теоретичним, побудованим на можливих очікуваннях отримання певного доходу, про що свідчить, зокрема, використання у розрахунку середньостатистичних, а отже, неконкретних показників.

Наданий позивачем розрахунок не підтверджений відповідними документами, іншими належними і допустимими доказами, що свідчили б про конкретний, а не абстрактний розмір прибутку, який міг би і повинен був отримати позивач, здійснюючи господарську діяльність, якщо б відповідач-1 не прийняв протиправне рішення.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, у виді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення.

Матеріали справи не містять будь-яких документів, у тому числі первинних облікових документів, що підтверджують реальну можливість отримання позивачем грошових сум від надання послуг.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що надана позивачем довідка про кількість транспортних засобів, обов`язковий технічний контроль яких проведено позивачем у 2015-2016 роках не ґрунтується на жодних первинних документах.

Крім того, іншим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, заподіяною потерпілому, який є обов`язковою умовою настання відповідальності.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку заподіяну шкоду, а тільки за ту шкоду, яка заподіяна його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана якимись іншими обставинами.

За твердженням позивача, причиною неодержання ним доходів (упущеної вигоди) є діяння відповідача-1, яким порушено Порядок проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 137 від 30.01.2012.

Пунктом 6 «Порядку проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів» (далі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 137 від 30.01.2012, передбачено, що Мінінфраструктури протягом 10 днів з дня надходження повідомлення перевіряє зазначену в ньому інформацію про відповідність матеріально-технічної бази та персоналу вимогам щодо проведення обов`язкового технічного контролю транспортних засобів шляхом аналізу поданих разом з повідомленням документів та в разі підтвердження такої інформації надсилає повідомлення та копії документів до Головного сервісного центру МВС.

Відповідно до п. 7 вказаного Порядку, Головний сервісний центр МВС протягом трьох робочих днів з дати надходження повідомлення та копій документів від Мінінфраструктури вносить дані про виконавця, пункт технічного контролю, його матеріально-технічну базу і персонал із зазначенням категорії та призначення транспортних засобів, адреси місця проведення обов`язкового технічного контролю до реєстру суб`єктів проведення обов`язкового технічного контролю транспортних засобів та інформує виконавця про внесення відомостей про нього до зазначеного реєстру. Реєстр суб`єктів проведення обов`язкового технічного контролю є складовою частиною Єдиного державного реєстру транспортних засобів. Порядок ведення реєстру суб`єктів проведення обов`язкового технічного контролю затверджується МВС.

Отже, необхідною умовою надання послуг позивачем з проведення обов`язкового технічного контролю та, відповідно, отримання ним доходу від цих послуг, є внесення Головним сервісним центром МВС даних про виконавця, пункт технічного контролю, його матеріально-технічну базу і персонал із зазначенням категорії та призначення транспортних засобів, адреси місця проведення обов`язкового технічного контролю до реєстру суб`єктів проведення обов`язкового технічного контролю транспортних засобів. Надіслання ж повідомлення та документів відповідачем-1 до вказаного сервісного центру, автоматично не призводить до внесення відповідних даних, а здійснюється саме органом Міністерства внутрішніх справ України, а не відповідачем-1.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не доведено наявності правових підстав для нарахування збитків у вигляді упущеної вигоди та наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення, необхідних для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, у зв`язку з чим відмовляє у задоволенні позову в частині стягнення збитків в сумі 619 800,00 грн.

Стосовно позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди в сумі 619 800, 00 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав гарантоване статтею 56 Конституції України та статтею 23 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист в суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно зі статтею 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральною шкодою є втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (у тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

Частиною першою статті 1167 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. Зокрема, підлягають з`ясуванню такі обставини: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з положеннями ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Моральна шкода полягає у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа, як учасник суспільних відносин.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Тобто, в даному випадку підлягає з`ясуванню, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Разом з тим, посилаючись на те, що внаслідок бездіяльності відповідача-1 позивач втратив контрагентів, клієнтську базу та зазнав шкоди для своєї ділової репутації, позивачем не було надано жодних доказів на підтвердження зазначених обставин.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди в сумі 619 800, 00 грн. є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Стосовно заявлених відповідачем-1 вимог про відшкодування судових витрат у сумі 52,00 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Враховуючи наведені положення Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає, що будь-які дії учасника господарської справи, пов`язані із її розглядом судом, зокрема, направлення копій заяв по суті та заяв з процесуальних питань іншим учасникам справи є процесуальними діями, необхідними для розгляду справи або підготовки для її розгляду в розумінні п. 4 ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, а тому витрати, понесені в зв`язку з вчиненням таких дій, належать до судових витрат.

Наявними у матеріалах справи поштовими накладними та фіскальними чеками №693, №685 підтверджується, що відповідачем-1 були понесені судові витрати, пов`язані із вчиненням процесуальних дій щодо направлення суду апеляційної інстанції та позивачу відзиву на апеляційну скаргу позивача, у сумі 52,00 грн.

З урахуванням вищевикладеного, судові витрати відповідача-1, пов`язані із вчиненням процесуальних дій щодо направлення суду апеляційної інстанції та позивачу відзиву на апеляційну скаргу позивача, у сумі 52,00 грн. слід покласти на позивача.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин, що мають значення для справи, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Практикою Європейського суду з прав людини передбачено, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Згідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду даної справи.

Згідно з ч. 1 ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції прийняте з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також із дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстави для його скасування відсутні.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст.ст. 76-79, 86, 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АТП АСА» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2019 у справі №910/7608/19 залишити без змін.

2. Судові витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «АТП АСА».

3. Матеріали справи № 910/7608/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову може бути оскаржено до Верховного Суду у порядку та строк, передбачені ст.ст. 288, 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складене 20.07.2020

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді В.В. Сулім

О.М. Гаврилюк