ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" липня 2020 р.м. ХарківСправа № 922/1355/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Пономаренко Т.О.

при секретарі судового засідання Стеріоні В.С.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Надійне обладнання та свердловинний сервіс" (юридична адреса: 36040, м. Полтава, вул. Великотирнівська, б. 14, кв. 142; адреса для листування: 36014, м. Полтава, вул. Соборності, б. 72, кім. 405; )
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрнафтогазресурс" (63343, Харківська обл., Красноградський р-н, село Наталине, вул. Свято-Троїцька, б. 39; )
про стягнення заборгованості
за участю представників:

позивача - Чалої О.Д., адвокат, ордер №1011648 від 29.04.2020;

відповідача - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

04 травня 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Надійне обладнання та свердловинний сервіс" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрнафтогазресурс", в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрнафтогазресурс" суму основного боргу у розмірі 168 400,00 грн., пені у розмірі 53 383,96 грн., 3% річних у розмірі 6 196,03 грн., інфляційних у розмірі 5825,95 грн., а також судовий збір у розмірі 3 507,10 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 13 000,00 грн.

В обґрунтування позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором оренди обладнання №08/10-18 від 08.10.2018 в частині своєчасної та повної оплати.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 05 травня 2020 року прийнято позовну заяву (вх.№1355/20 від 04 травня 2020 року) Товариства з обмеженою відповідальністю "Надійне обладнання та свердловинний сервіс" до розгляду та відкрито провадження у справі №922/1355/20. Зазначено, що справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Розпочато підготовче провадження і призначено підготовче засідання на 27 травня 2020 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 27 травня 2020 року продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів до 02 серпня 2020 року та відкладено підготовче засідання на 01 липня 2020 року.

В підготовчому судовому засіданні 01 липня 2020 року без виходу до нарадчої кімнати судом було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 15 липня 2020 року.

Присутній в судовому засіданні 15 липня 2020 року представник позивача позовні вимоги підтримала та просила суд позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання 15 липня 2020 року не з`явився, своїм правом, наданим відповідно до ст. 165 ГПК України, не скористався, відзив на позов не надав.

Так, ухвали суду було направлено на адресу відповідача - 63343, Харківська обл., Красноградський р-н, село Наталине, вул. Свято-Троїцька, б. 39, яка збігається із адресою, зазначеною у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.93-99 т.1) як адреса місцезнаходження юридичної особи.

Проте, ухвала суду про відкладення підготовчого засідання від 27 травня 2020 року повернулась до суду без доказів вручення відповідачеві із зазначенням пошти: "за закінченням встановленого строку зберігання".

При цьому, ухвалу суду про відкриття провадження у справі від 05 травня 2020 року відповідачем було отримано за довіреності 07.05.2020.

За результатами моніторингу офіційного сайту Укрпошти судом встановлено, що ухвалу-повідомлення від 01 липня 2020 року про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 15 липня 2020 року також повернуто до суду 09.07.2020.

Згідно із ч.1 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного держаного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Дана адреса також зазначена позивачем і у позовній заяві.

Також, 30 червня 2020 року секретарем судового засідання було оформлено телефонограму щодо порушення провадження у справі №922/1355/20 на номер телефону відповідача, вказаний в мережі Інтернет як засіб зв`язку з відповідачем, проте абонент за вказаним номером не відповідає.

Так, процесуальні документи у цій справі направлялись всім учасникам судового процесу, що підтверджуються штампом канцелярії на зворотній стороні відповідного документу.

Проте, станом на 15.07.2020 від відповідача будь-яких заяв чи пояснень по суті спору не надходило.

Враховуючи своєчасне направлення відповідачу за адресою його місцезнаходження копій ухвал у даній справі та за відсутності у суду відомостей про наявність у відповідача іншої адреси, суд приходить до висновку про належне повідомлення даного учасника справи про дату, час і місце судового засідання.

Пунктом 1 частини 3 статті 202 ГПК України встановлено, що у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання.

Частиною 9 статті 165 ГПК України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами та за відсутності представника відповідача.

Таким чином, всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог та судом дотримано під час розгляду справи, обумовлені чинним Господарським процесуальним кодексом України процесуальні строки для звернення із заявами по суті справи та іншими заявами з процесуальних питань.

Враховуючи наявність у матеріалах справи достатньої кількості документів для розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про її розгляд за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши промови представників сторін у судових дебатах, суд встановив наступне.

08 жовтня 2018 року між Товариства з обмеженою відповідальністю "Надійне обладнання та свердловинний сервіс" (орендодавцем) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрнафтогазресурс" (орендар) було укладено договір оренди обладнання № 08/10-18 (надалі - Договір) (а.с.20-24 т.1).

Відповідно до пункту 1.1. Договору, орендодавець зобов`язується передати, а орендар прийняти в строкове платне володіння та користування обладнання з метою використання в господарській діяльності.

Характеристика та кількість обладнання визначаються в додатках (специфікаціях), які є невід`ємною частиною договору (п.1.2.Договору).

Пунктом 2.1. Договору встановлено строк оренди обладнання - строк протягом якого обладнання знаходиться у орендному користуванні орендаря і визначається на підставі актів прийому-передачі обладнання в/із opeнду (и) обладнання.

Обладнання за цим договором передається в оренду орендарю за актом приймання-передачі протягом 5 робочих днів з моменту підписання сторонами додатку (специфікації) (п.2.2.Договору).

Відповідно до пункту 3.1. Договору, розмір орендної плати за одну добу зазначається в додатках (специфікаціях) до даного договору, що є невід`ємною частиною договору. Розмір орендної плати може бути змінено виключно за погодженням сторін шляхом підписання відповідної додаткової угоди до договору.

Як вбачається із специфікації №1 від 17.10.2018 до договору оренди обладнання №08/10-18, розмір орендної плати за одну добу становить 960,00 грн. (а.с.25 т.1).

Орендна плата починає нараховуватися з моменту передачі обладнання в оренду і нараховується до дня передачі (повернення) орендарем обладнання з оренди, при цьому день передачі в оренду та день повернення з оренди обліковуються як один день. Моментом передачі (повернення) обладнання в/із ореиду(и) є дата підписання сторонами Актів прийому-передачі Обладнання в/із оренду(и) обладнання (п.3.2.Договору).

Орендна плата сплачується орендарем протягом 3 банківських днів від дати підписання акту виконаних робіт (наданих послуг) на підставі наданого орендодавцем рахунку по закінченню звітного календарного місяця або строку орендного користування, якщо воно триває не повний календарний місяць.

Акт виконаних робіт (наданих послуг) та відповідний рахунок за оренду обладнання орендодавець надає орендарю не пізніше 3 числа наступного місяця за звітним місяцем. Акт виконаних робіт (наданих послуг) повинен бути підписаний протягом 3-х календарних днів з моменту його надання орендодавцем орендарю. У випадку відмови орендаря від своєчасного підписання акту виконаних робіт (надання послуг). Акт виконаних робіт (надання послуг) вважається узгодженим та має юридичну силу і є підставою для оплати виставленого рахунку в повному обсязі (п.3.3.Договору).

Відповідно до пункту 3.5. Договору, 1.1. сума договору складається із суми зазначеної в актах виконаних робіт (наданих посли ) по оренді майна (обладнання) у відповідності до вартості оренди за добу, що вказана в додатках (специфікаціях) до договору.

Пунктом 4.2.2. Договору орендар зобов`язався своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату.

За недотримання строків оплати орендної плати, орендар сплачує орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення оплати (п.5.3.Договору).

На виконання умов договору оренди обладнання №08/10-18 від 08 жовтня 2018 року позивачем 31.10.2018 було надано відповідачу в оренду відповідне обладнання, про що свідчить акт надання послуг №80 від 31.10.2018 та рахунок на оплату №101 від 31.10.2018, на загальну суму 960,00 грн. (а.с.36-37 т.1).

Як вбачається з банківської виписки від 13.03.2020 заборгованість відповідача по даному акту відсутня (а.с.42 т.1).

Відповідно до акту надання послуг №93 від 30.11.2018 та рахунку на оплату №117 від 30.11.2018, позивачем надано відповідачу в оренду відповідне обладнання на загальну суму 46 440,00 грн. (а.с.38-41 т.1). Як вбачається із банківської виписки від 13.03.2020, відповідачем було частково оплачено оренду відповідного обладнання у розмірі 4040,00 грн. (а.с.42 т.1).

Як зазначає позивач, залишок неоплаченої відповідачем суми за актом надання послуг №93 від 30.11.2018 становить 42 400,00 грн.

Відповідно до акту надання послуг №111 від 31.12.2018 та рахунку на оплату №132 від 31.12.2018, позивачем надано відповідачу в оренду відповідне обладнання на загальну суму 59 520,00 грн. (43-44 т.1). Як вбачається із банківської виписки від 05.02.2020, відповідачем було оплачено оренду відповідного обладнання в повному обсязі (45 т.1).

Відповідно до акту надання послуг №15 від 31.01.2019 та рахунку на оплату №16 від 31.01.2019, позивачем надано відповідачу в оренду обладнання на загальну суму 59 520,00 грн.(а.с.46-47 т.1). Проте, як зазначає позивач, відповідачем відповідний рахунок оплачено не було взагалі.

Відповідно до акту надання послуг №28 від 28.02.2019 та рахунку на оплату №35 від 28.02.2019, позивачем надано відповідачу в оренду відповідне обладнання на загальну суму 53 760,00 грн. (а.с.48-49 т.1). Проте, як зазначає позивач, відповідачем відповідний рахунок оплачено не було взагалі.

Як вбачається з акту надання послуг №33 від 05.03.2019 та рахунку на оплату №41 від 05.03.2019, позивачем надано відповідачу в оренду відповідне обладнання на загальну суму 3 600,00 грн. (а.с.50-51 т.1). Проте, як зазначає позивач, відповідачем відповідний рахунок оплачено не було взагалі.

Відповідно до акту надання послуг № 34 від 06.03.2019 та рахунку на оплату №42 від 06.03.2019, позивачем надано відповідачу в оренду відповідне обладнання на загальну суму 4 320,00 грн. (а.с.52-53 т.1). Проте, як зазначає позивач, відповідачем відповідний рахунок оплачено не було взагалі.

Відповідно до акту надання послуг №37 від 10.03.2019 та рахунку на оплату №45 від 10.03.2019, позивачем надано відповідачу в оренду відповідне обладнання на загальну суму 4 800,00 грн. (а.с.54-55 т.1). Проте, як зазначає позивач, відповідачем відповідний рахунок оплачено не було взагалі.

Як вбачається з опису вкладення в цінний лист та поштової квитанції всі вищезазначені акти позивачем було надіслано на адресу відповідача 19.07.2019 (а.с.56-57 т.1).

Як зазначає сам позивач, 19.07.2019 відповідні акти на адресу відповідача направлялися повторно.

Відповідно до акту звірки взаєморозрахунків за період з жовтня 2018 року по липень 2019 року, засвідченого підписами та печатками сторін, заборгованість відповідача за договором оренди обладнання №08/10-18 від 08.10.2018 становить 160 680,00 грн. При цьому, за даними позивача заборгованість відповідача становить 173 400,00 грн. (а.с.58 т.1).

24.10.2019 позивачем було надіслано на адресу відповідача претензію вимогу щодо оплати орендної плати разом із розрахунком заборгованості. Відповідні докази направлення також містяться в матеріалах справи (а.с.59-63 т.1).

Між тим, надані послуги відповідачем сплачені не були.

У зв`язку з чим позивач, здійснивши перерахунок заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрнафтогазресурс" за договором оренди обладнання №08/10-18 від 08.10.2018, звернувся до суду з позовною вимогою про стягнення суми заборгованості з відповідача у загальному розмірі 168 400,00 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підстави виникнення цивільних прав та обов`язків виникають з договорів та інші правочинів.

Пунктом 3 частини 1 статті 174 Господарського кодексу України вcтановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтями 6, 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладені договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В частині 1 статті 629 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтями 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Приписами частини 1 статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною1 статті 283 ГК України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до частини 6 статті 283 ГК України, до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 759 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

В частині 1 статті 760 ЦК України зазначено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Частиною 1 статті 762 ЦК України встановлено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Частинами 1 та 4 статті 286 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами ст.ст. 610, 612 Цивільного кодексу України, встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.202 Господарського кодексу України та ст.598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до п.п. 3.2., 3.3, 3.5 Договору, моментом передачі позивачем в оренду відповідачу обладнання є дата підписання сторонами актів прийому-передачі обладнання. При цьому, орендна плата сплачується відповідачем протягом 3 банківських днів від дати підписання акту виконаних робіт (наданих послуг) на підставі наданого позивачем рахунку по закінченню звітного календарного місяця або строку орендного користування, якщо воно триває не повний календарний місяць.

Так, акт виконаних робіт (наданих послуг) та відповідний рахунок за оренду обладнання позивач надає відповідачу не пізніше 3 числа наступного місяця за звітним місяцем. Акт виконаних робіт (наданих послуг) повинен бути підписаний протягом 3-х календарних днів з моменту його надання позивачем відповідачу. При цьому, у випадку відмови відповідача від своєчасного підписання акту виконаних робіт (надання послуг), акт виконаних робіт (надання послуг) вважається узгодженим та має юридичну силу і є підставою для оплати виставленого рахунку в повному обсязі.

Сторони також погодили, що сума договору складається із суми зазначеної в актах виконаних робіт (наданих посли).

Слід зазначити, що за змістом частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (ст.617 Цивільного кодексу України, ч.2 ст.218 Господарського кодексу України).

Судом встановлено, що на виконання умов договору позивач надав відповідачу послуги, за які останній розрахувався частково. Як свідчать акти надання послуг за листопад 2018 року - березень 2019 року через порушення відповідачем умов Договору, а саме часткову сплату орендної плати за договором оренди обладнання №08/10-18 від 08.10.2018, у останнього утворився борг по сплаті орендної плати у загальному розмірі 168 400,00 грн.

Також, відповідно до частини 2 статті 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як свідчать матеріали справи, позивачем було пред`явлено вимоги відповідачу щодо сплати основної заборгованості за договором.

Проте, в матеріалах справи не міститься жодного доказу, який би свідчив про виконання відповідачем свого зобов`язання за договором оренди обладнання №08/10-18 від 08.10.2018 в частині оплати послуг оренди у розмірі 168 400,00 грн.

Враховуючи вказані обставини та те, що відповідач не надав суду жодного доказу, який би спростовував наявність заборгованості перед позивачем, хоча мав можливість скористуватись своїми процесуальними правами та надати пояснення в обґрунтування своєї позиції по справі, приймаючи до уваги узгоджений сторонами пунктами 3.2., 3.3, 3.5 Договору момент оплати послуг оренди, суд дійшов висновку про те, що відповідачем не виконано умов договору оренди обладнання №08/10-18 від 08.10.2018 щодо оплати прийнятих послуг оренди, у зв`язку із чим вимоги у цій частині підлягають задоволенню у розмірі 168 400,00 грн.

Щодо не підписаних відповідачем актів надання послуг суд зазначає, що сторонами при підписанні договору було встановлено алгоритм дій у разі непідписання таких актів відповідачем (п.п. 3.2., 3.3, 3.5 Договору).

При цьому, сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Олександр Шевченко проти України", заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26.04.2007, та "Трух проти України" (ухвала), заява № 50966/99, від 14.10.2003).

Разом з тим, по при обізнаність відповідача про розгляд даного спору в судовому порядку, останнім не було надано суду жодних заперечень щодо недійсності чи невідповідності актів.

Також, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 6 196,03 грн. та інфляційних у розмірі 5 825,95 грн..

Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Правові наслідки порушення грошового зобов`язання передбачені, зокрема, ст.ст. 549, 611, 625 ЦК України.

Частиною 2 статті 193 ГК України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Статтею 536 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору; а тому інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних входять до складу грошового зобов`язання.

Таким чином, оскільки відповідач не виконав обов`язку щодо оплати прийнятих послуг, у позивача виникло право на стягнення 3% річних від простроченої суми та інфляційних нарахувань, як наслідок відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) за користування утримуваними боржником грошовими коштами.

Перевіривши надані позивачем до позовної заяви розрахунки 3% річних та інфляційних нарахувань суд встановив, що дані розрахунки здійснено арифметично вірно, а тому суд задовольняє позовні вимоги у цій частині.

Також, позивачем заявлено вимоги про стягнення пені у розмірі 53 383,96 грн. за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором в частині оплати наданих послуг за період з 14.03.2019 по 14.03.2020.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України).

Щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України.

Так, частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Даним приписом передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Разом з тим, умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Відповідальність у вигляді пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань передбачена пунктом 5.3. договору оренди обладнання №08/10-18 від 08.10.2018.

Суд, перевіривши надані позивачем до позовної заяви розрахунок пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань встановив, що відповідний розрахунок позивачем здійснено невірно.

Суд, здійснивши перерахунок пені з урахуванням статті 232 Господарського кодексу України та п.п. 3.2., 3.3, 3.5 Договору, приймаючи до уваги період нарахування пені наданий позивачем, вимогу у ці частині задовольняє частково у розмірі 23 257,44 грн.

При цьому, суд не може виходити за межі періоду нарахування пені заявленого позивачем в позовній заяві.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

Враховуючи те, що суд задовольнив позов частково, у відповідності до статті 129 ГПК України, витрати щодо сплати судового збору у розмірі 3 055,04 грн. підлягають стягненню з відповідача, а у розмірі 452,06 грн. - покладаються на позивача.

Також у позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 13 000,00 грн.

Розглянувши зазначену заяву слід зазначити наступне.

Частиною 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, як зазначено у частині 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частинами 2, 3 статті 126 ГПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Пунктом 2 частини 1 статті 129 ГПК України передбачено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Пунктом 3 частини 4 статті 129 ГПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим, в частині 5 статті 129 ГПК України зазначено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

01 липня 2020 року позивачем через канцелярію господарського суду Харківської області було надано остаточний розрахунок судових витрат де сума витрат на правову допомогу складає 13 000Ю00 грн.

Частиною 8 статті 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до частини 3 статті 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Так, на підтвердження понесення витрат на правову допомогу адвоката представник позивача надав суду: копію договору про надання правової допомоги від 13.03.2020, копію акту наданих послуг №1 від 26.06.2020 відповідно до якого загальна вартість наданих послуг склала 13 000,00 грн., копію рахунку на оплату №1 від 04.05.2020 на суму 13 000,00 грн. та виписку по особовому рахунку.

Вищевказані докази підтверджують фактичне понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13 000,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги те, що суд задовольнив позов частково, суд дійшов висновку, що заява позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 13 000,00 грн., у відповідності до статті 129 ГПК України, підлягає задоволенню частково у розмірі 11 324,30 грн.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 20, 73, 74, 86, 129, 130, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Надійне обладнання та свердловинний сервіс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрнафтогазресурс" - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрнафтогазресурс" (63343, Харківська обл., Красноградський р-н, село Наталине, вул. Свято-Троїцька, б. 39; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Надійне обладнання та свердловинний сервіс" (36040, м.Полтава, вул.Великотирнівська, б.14, кв.142, , рахунок НОМЕР_1 в АТ «Полтава-банк» МФО 331489) суму основного боргу у розмірі 168 400 (сто шістдесят вісім тисяч чотириста) грн. 00 коп., пені у розмірі 23 257 (двадцять три тисячі двісті п`ятдесят сім) грн. 44 коп., 3% річних у розмірі 6 196 (шість тисяч сто дев`яносто шість) грн. 03 коп., інфляційних у розмірі 5825 (п`ять тисяч вісімсот двадцять п`ять) грн. 95 коп., а також судовий збір у розмірі 3 055 (три тисячі п`ятдесят п`ять) грн. 04 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрнафтогазресурс" (63343, Харківська обл., Красноградський р-н, село Наталине, вул. Свято-Троїцька, б. 39; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Надійне обладнання та свердловинний сервіс" (36040, м.Полтава, вул.Великотирнівська, б.14, кв.142, , рахунок НОМЕР_1 в АТ «Полтава-банк» МФО 331489) витрати на правову допомогу у розмірі 11 324 (одинадцять тисяч триста двадцять чотири) грн. 30 коп.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині - відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Кодексу та п.4 Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено "17" липня 2020 р.

Суддя Т.О. Пономаренко