Господарський суд
Житомирської області
_______________________________________
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" липня 2020 р. м. Житомир Справа № 906/980/19

Господарський суд Житомирської області у складі: судді Сікорської Н.А.

секретар судового засідання: Макарчук В.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Оніщук В.М. довіреність № 1-22589 від 23.01.2020 в режимі відеоконференції;

Трегубова А.В. довіреність №1-2256 від 23.01.2020 в режимі відеоконференції (в судовому засіданні від 07.07.2020);

від відповідача: Бєлаш Ю.О. довіреність №324/1253 від 06.07.2020

Ткаченко Ю.П., (паспорт ВН 023993 від 08.09.2011),

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

до Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія"

за участю у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про повернення майна та стягнення 13879,63 грн

Процесуальні дії по справі.

Акціонерне товариство " Укртрансгаз" звернулось до суду з позовом до Філії "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат" Акціонерного товариства об`єднана гірничо-хімічна компанія" про:

- зобов`язання Філії Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" повернути Акціонерному товариству "Укртрансгаз" в натурі безпідставно набуте майно - природний газ в обсязі 2,077 тис. куб. метрів;

- стягнення з Філії Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" на користь Акціонерного товариства "Укртрансгаз" 13879,63 грн., що є вартістю безпідставно набутого майна - природного газу в обсязі 2,077 тис. куб. метрів.

Ухвалою господарського суду від 09.10.2019 суд відкрив за вищезазначеною позовною заявою провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначив підготовче засідання на 07.11.2019.

04.11.2019 відповідач у порядку ст. 165 ГПК України подав відзив на позовну заяву (а.с. 32-35 т.1).

Ухвалою від 07.11.2020 суд відклав підготовче засідання на 21.11.2019.

20.11.2019 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, подана в порядку ст. 166 ГПК України (а.с. 90-93 т.1).

Ухвалою від 21.11.2019 суд відклав підготовче засідання на 05.12.2019.

02.12.2019 на адресу суду від позивача надійшла заява про заміну на належного відповідача (а.с.113 т.1).

04.12.2019 на адресу суду від відповідача надійшли заперечення на відзив, подані в порядку ст.166 ГПК України (а.с. 123-127 т. 1).

Ухвалою від 05.12.2019 суд замінив первісного відповідача - філію "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат" Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо -хімічна компанія" на належного відповідача - Акціонерне товариство "Об`єднана гірничо - хімічна компанія" в особі філії "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат" Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо - хімічна компанія" (03035, м. Київ, вул. Сурікова,3, ).

Даною ухвалою суд також продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів та призначив наступне підготовче засідання на 24.12.2019.

24.12.2019 від позивача надійшло клопотання про залучення до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору АТ НАК "Нафтогаз України" (а.с. 173 т.1).

Ухвалою від 24.12.2019 суд залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Акціонерне товариство Національну акціонерну компанію "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ). Водночас суд даною ухвалою продовжити строк підготовчого провадження та відклав підготовче засідання на 30.01.2020.

Ухвалою від 30.01.2020 суд відклав підготовче засідання на 18.02.2020

04.02.2020 на адресу суду від третьої особи - НАК "Нафтогаз" надійшли письмові пояснення (а.с. 1-6 т.2).

17.02.2020 на адресу суду від позивача надійшли письмові пояснення (а.с. 24-26 т.2).

Ухвалою від 18.02.2020 суд закрив підготовче провадження та призначив справу № 906/980/19 до судового розгляду по суті на 17.03.2020.

Ухвалою від 17.03.2020 суд відклав розгляд справи по суті на 16.04.2020.

Ухвалою від 16.04.2020 суд відклав розгляд справи по суті на 07.05.2020.

Ухвалою від 07.05.2020 суд відклав розгляд справи по суті на 02.06.2020.

01.06.2020 на адресу суду від позивача надійшли письмові пояснення (а.с. 142 т.3).

Ухвалою від 02.06.2020 суд відклав розгляд справи по суті на 25.06.2020.

Ухвалою від 25.06.2020 суд оголосив перерву до 07.07.2020.

07.07.2020 відповідач подав заяву про застосування строків позовної давності (а.с. 167-169 т.2).

В судовому засіданні від 07.07.2020 в порядку ч.5 ст. 183 ГПК України суд оголосив перерву до 10.07.2020.

08.07.2020 від позивача надійшли письмові пояснення на заяву відповідача про застосування строків позовної давності (а.с. т.2 )

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позивач зазначає, що у квітні 2016 року АТ "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" в особі Філії "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат" безпідставно набуло з газотранспортної системи 2,077 тис.куб.м. природного газу, власником якого є Акціонерне товариство "Укртрансгаз".

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що для відбору АТ «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» в особі Філії "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат" у квітні 2016 року природного газу з газотранспортної системи, оператором якої є АТ "Укртрансгаз", через газорозподільну систему, оператором якої є ПАТ "Житомиргаз", відповідач повинен був мати постачальника відповідних обсягів природного газу, а за його відсутності він не мав підстав здійснювати такий відбір та повинен був самостійно припинити власне газоспоживання.

Однак відповідач незважаючи на відсутність у нього постачальника природного газу безпідставно та без оформлення будь-яких договірних відносин з позивачем здійснив відбір природного газу в квітні 2016 року в обсязі 2,077 тис. куб. м.

Вважає, що відбір відповідачем 2,077 тис.куб.м. природного газу був здійснений з обсягів природного газу АТ "Укртрансгаз", який був придбаний за результатами проведення публічних закупівель та подані до газотранспортної системи на виконання функцій Оператора газотранспортної системи.

Доказами споживання (відбору) природного газу відповідачем за спірний період з обсягів природного газу, який належав АТ "Укртрансгаз" позивач вважає звіт ПАТ "Житомигаз" про фактичні обсяги розподілу природного газу по постачальниках за квітень 2016 року (а.с. 13), зведений реєстр місячних обсягів газу, що подані в точку виходу до газорозподільної системи ПАТ "Житомиргаз" за квітень 2016 року, наданий ПАТ "Житомиргаз" (а.с. 14), інформацію про надходження на точках входу та розподіл по точках виходу обсягів природного газу віднесених на операторів газорозподільних мереж з зазначення обсягів небалансу за 2016 рік (а.с. 12) .

Позивач на підставі ст. 1212, ч.1 ст.1213 ЦК України просить зобов`язати відповідача повернути безпідставно набуте майно в натурі або відшкодувати його вартість.

В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, відповіді на відзив та письмових поясненнях.

Відповідач заперечив проти позову з підстав, зазначених у відзиві.

Заперечуючи проти позову відповідач зазначає, що спірний обсяг природного газу було одержано ним на відповідній правовій підставі, зокрема, за договорами про постачання природного газу, укладеними із Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" від 15.12.2015 № 4401/16-БО-10 та від 21.12.2015 № 4400/16-ТЕ -10 як гарантованим постачальником газу суб`єктам відносин у сфері теплопостачання .

Зазначає, що відповідачем до НАК "Нафтогаз України" було направлено Додаткову угоди від 28.03.2016 до Договору постачання природного газу від 15.12.2015 № 4401/16-БО-10 та Додаткову угоду від 31.03.2016 до Договору постачання природного газу від 21.12.2015 № 4400/16-ТЕ-10 з метою продовждення дії Договорів по 30.04.2016 року включно та з метою отримання номінації на відбір необхідного обсягу газу.

Однак НАК "Нафтогаз України" такі угоди не підписав, посилаючись на подання додаткових угод із запізненням після документального оформлення використаних контрагентами обсягів газу, про що повідомив відповідача листом № 26.05.2016 .

Зауважує, що НАК "Нафтогаз України" на підставі спеціальних підзаконних нормативних актів , а саме Положення та Розпорядження КМУ від 05.10.2016 № 742 -р "Про деякі питання опалювального сезону 2016/17 року" була зобов`язана видати номінації теплогенеруючим організаціям відповідно до договорів, які укладені між ними. Постачати природний газ виробникам теплової енергії та теплопостачальними організаціями було її обов`язком, а не правом.

Відповідач також зауважує, що 30.04.2016, підписавши акт № 04-16-НВ-19 П ПАТ "Укртрансгаз" філія УМГ "Львівтрансгаз" підтвердило факт надання послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами у в квітні 2016 року в обсязі 2,077 тис. куб. м.

Розподіл природного газу у спірному обсязі у квітні 2016 року вважає, що був здійснений на підставі договорів № 44/00/16-ТЕ-10 від 21.12.2015 та № 4401/16-БО-10 від 15.12.2015.

За вказаних обставин відповідач вважає, що обсяги природного газу відібрані з газотранспортної системи у спірний період на законних та договірних підставах. Тому позовні вимоги відповідач вважає безпідставними та просить відмовити у задоволені позову.

Водночас у своїй заяві від 07.07.2020 відповідач просив суд застосувати строки позовної давності, посилаючись на те, що позивач про ймовірне порушення своїх прав дізнався у травні 2016 року на підставі доказів, якими обґрунтовує свої позовні вимоги.

Позивач у відповідь на заяву відповідача про застосування строків позовної давності у поданих до суду 08.07.2020 поясненнях вказав, що строк позовної давності пропущено з поважних причин.

Зокрема, вказав, що позивач намагався захистити свої порушені права ще з того часу, як відповідачем було здійснено несанкціонований відбір природного газу та позивачем було здійснено фізичне балансування, а також за утворений небаланс позивачем були висунуті вимоги по оплаті спочатку АТ "НАК "Нафтогаз України", якого позивач вважав постачальником , а потім АТ "Житомиргаз", як оператору газорозподільної системи, в межах комерційного балансування шляхом надання відповідної послуги, які були залишені без задоволення.

Вказане стало підставою для звернення до суду за захистом своїх порушених прав шляхом пред`явлення позову про стягнення послуг балансування з АТ "НАК "Нафтогаз", що було предметом розгляду у справі № 910/10225/16.

Позивач обставини встановлені у рішенні суду у справі № 910/10225/16, зокрема щодо того, що АТ "НАК "Нафтогаз України" не замовлялось транспортування стосовно обсягів природного газу, який було спожито, у тому числі Філією "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат", є такими, що у порядку ст. 75 ГПК України не підлягають доказуванню.

Зважаючи на викладені обставини позивач зазначає, що з часу, коли дізнався про порушення своїх прав та інтересів, вживає та продовжує вживати заходи щодо їх захисту.

Вважає, що строк позовної давності щодо вимог до відповідача має обчислюватись не з моменту, коли відповідач у 2016 році безпідставно набув майно, а з того моменту, коли позивач довідався саме про особу, яка порушила права позивача.

Вказує, що про таку особу позивач довідався 28.04.2017, отримавши повноваження в частині функцій оператора ГТС щодо здійснення процедури алокації обсягів природного газу.

Третя особа - ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в своїх поясненнях від 03.02.2020р. №14/4-731-20 вказує, що на квітень 2016 року ним не було підтверджено Відповідачу обсягу природного газу в межах укладених договорів №4401/16-БО-10 та №4400/16-ТЕ-10 (номінації) .

Вказує, що третя особа не була власником природного газу спожитого відповідачем. Третя особа не укладала договір з відповідачем на квітень 2016 року та не подавала оператору газотранспортної системи номінацій щодо відповідача у спірний період, тим самим не підтверджувала постачання газу та не розпоряджалась своїм майном як його власник.

Зазначає, що НАК "Нафтогаз України" не замовляло послуг транспортування у квітні 2016 року. Тобто у газотранспортній систем у спірний період фізично був відсутній газ НАК "Нафтогаз України", який міг би спожити відповідач.

За вказаних обставин третя особа позовні вимоги позивача вважає обґрунтованими (т.2, а.с.1-6).

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

27.04.2015 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (Продавець, третя особа) та Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" (Покупець, позивач) був укладений договір про закупівлю природного газу №-ВТВ, відповідно до пункту 1.1 якого Продавець зобов`язується передати у власність Покупця у 2015 році природний газ, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити газ на умовах Договору (т.1, а.с.17-21).

Відповідно до п.2.1 договору, Продавець передає Покупцеві у квітні-грудні 2015 року газ в загальному обсязі 1 827 749,736 тис.куб.м. (один мільярд вісімсот двадцять сім мільйонів сімсот сорок дев`ять тисяч сімсот тридцять шість кубічних метрів).

Згідно з актом приймання-передачі природного газу від 30.04.2016 року ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" відповідно до умов договору від 27.04.2015 № -ВТВ поставило ПАТ "Укртрансгаз" для балансування природний газ у квітні 2016 року в обсязі 13810,676 тис.куб.м. на суму 103662934,06грн (т.1, а.с.16).

Згідно з актом приймання-передачі природного газу від 30.04.2016 року ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" поставило ПАТ "Укртрансгаз" природний газ у квітні 2016 року в обсязі 21154,528 тис.куб.м. на суму 158785887,17грн для забезпечення власних виробничо-технологічних потреб, покриття витрат та виробничо-технологічних витрат (т.1, а.с.15).

15.12.2015 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник, третя особа) та АТ «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» в особі Філії «Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат» (Споживач, відповідач) укладено договір постачання природного газу №4401/16-БО-10 з додатковими угодами, за умовами якого Постачальник зобов`язується передати у власність споживачу з 01 січня 2016 року по 31 березня 2016 року 33 тис.куб.м. природного газу для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води бюджетним установам/організаціям та іншим споживачам (т.1, а.с.47-57).

21.12.2015 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (Постачальник) та АТ «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» в особі Філії «Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат» (Споживач) було укладено договір постачання природного газу №4400/16-ТЕ-10, за умовами якого Постачальник зобов`язується передати у власність споживачу з 01 січня 2016 року по 31 березня 2016 року 45 тис.куб.м. природного газу виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (т.1, а.с.40-46).

Відповідно до пункту 7.3 договорів постачальник має право припинити або обмежити постачання природного газу споживачу у разі несанкціонованого відбору.

01.01.2016 між ПАТ по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" (оператор ГРМ) та ДП "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" (Філія "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат") (відповідач) укладений договір розподілу природного газу шляхом підписання відповідачем заяви-приєднання № 094210JW3KCT016 до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) (а.с. 58 т.1).

Позивач вважає, що у квітні 2016 року АТ "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" в особі Філії "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат" безпідставно набуло з газотранспортної системи 2,077 тис.куб.м. природного газу, власником якого є Акціонерне товариство "Укртрансгаз" та отриманого ним на підставі договору № - ВТВ від 27.04.2015 про закупівлю природного газу.

Згідно інформації про надходження на точках входу, та розподіл по точках виходу обсягів природного газу віднесених на Операторів газорозподільних мереж, з зазначенням обсягів небалансу за 2016 рік, обсяг небалансу ПАТ "Житомиргаз" по контрагенту Філія "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат" без підтверджених номінацій у квітні 2016 року склав 2,077 тис. куб. м. (т.1, а.с.12).

Відповідно до довідки про списання газу на балансування 01.01.2016-30.06.2018р. за підписом головного бухгалтера АТ "Укртрансгаз" у квітні 2016р., зокрема, 30.04.2016, було списано 13810,676 тис.куб.м. газу (вартістю 88829898,75грн) на балансування (т.1, а.с.11).

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

При цьому за правилами ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені приписами ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Як свідчать матеріали справи, АТ Укртрансгаз, як оператор газотранспортної системи, заявив вимогу на підставі ст.ст. 1212 та 1213 ЦК України до відповідача, з посиланням на відбір останнім природного газу, який належить позивачу, оскільки в квітні 2016 року жодним постачальником відповідаччу не було поставлено природний газ.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Згідно ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.

За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Верховний Суд у постанові від 17.04.2019 у справі № 757/16163/17 наголосив на тому, що ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошові кошти; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

З огляду на викладене вище можна дійти висновку про те, що кондикція - позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно.

У цій справі АТ Укртрансгаз (газотранспортне підприємство, позивач) вважає себе потерпілим від втрати свого майна (природного газу), а відповідача (споживач природного газу та виробник теплової енергії) - набувачем цього майна (природного газу), та що безпідставне набуття цього майна (природного газу) було результатом поведінки останнього (відповідач здійснив відбір природного газу з газотранспортної системи за відсутності в нього постачальника та без оформлення будь-яких договірних відносин з позивачем).

Оскільки у кондикційних зобов`язаннях вина набувача майна, визначальним для вирішення спору є встановлення факту наявності в АТ "Укртрансгаз" титулу власника природного газу в обсязі 2,077 тис. куб.м, спожитого відповідачем у квітні 2016 року, та відповідно статусу потерпілого від його втрати.

Встановлення цього факту судом здійснюється за поданими АТ "Укртрансгаз" доказами на його підтвердження.

Суд зазначає, що правові засади функціонування ринку природного газу визначені положеннями Закону України "Про ринок природного газу" (в редакції чинній на дату виникнення спірних правовідносин).

Згідно з ч.7 ст. 22 цього Закону (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), оператор газотранспортної системи придбаває енергоресурси, необхідні для здійснення своєї господарської діяльності, у недискримінаційний і прозорий спосіб та на ринкових умовах

Згідно з абз. 2 ч.1 ст. 23 ЗУ "Про ринок природного газу", оператор газотранспортної системи не може провадити діяльність з видобутку, розподілу або постачання природного газу.

Відповідно до матеріалів справи, позивач у квітні 2016 року згідно з актами приймання-передачі природного газу від 30.04.2016 придбав у ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" відповідно до умов договору від 27.04.2015 № -ВТВ природний газ: в обсязі 13810,676 тис.куб.м. на суму 103662 934,06грн - для балансування; в обсязі обсязі 21154,528 тис.куб.м. на суму 158785887,17грн для забезпечення власних виробничо-технологічних потреб, покриття витрат та виробничо-технологічних витрат (т.1, а.с.16,15).

Виробничо-технологічні витрати та витрати на власні потреби це обсяги природного газу, що використовуються газотранспортним підприємством для здійснення своєї діяльності.

Згідно Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30. 09. 2015 року № 2493, балансування системи - діяльність, яка здійснюється оператором газотранспортної системи в рамках надання послуг транспортування, що полягає у врівноваженні попиту та пропозиції природного газу у газотранспортній системі, що охоплює фізичне балансування та комерційне балансування.

Позивач зазначає, що відповідач використав природний газ у квітні 2016 року в обсязі 2,077 саме з обсягів природного газу, придбаного позивачем у квітні 2016 року у ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", на підтставі вищезазначених актів приймання-передачі.

Однак позивач не надав належних та допустимих доказів того, який конкретно обсяг природного газу використано АТ "Укртрансгаз" у квітні 2016 року для забезпечення виробничо-технологічних потреб та власних потреб, а який для забезпечення балансування та судом таких обставин не встановлено, тобто позивач не довів, що обсяг природного газу використаного відповідачем у квітні 2016 року взагалі у нього був та міг бути використаним.

Суд зазначає, що як позивач, так і відповідач а також і інші споживачі приймають природний газ у власність у загальному потоці у віртуальній точці у значенні Кодексу газотранспортної системи оператор газотранспортної системи .

Згідно Закону України "Про ринок природного газу" постачальником природного газу є суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із постачання природного газу.

У ст. 3 цього Закону передбачено, що ринок природного газу функціонує на засадах вільної добросовісної конкуренції, крім діяльності суб`єктів природних монополій, та за принципами, зокрема вільної торгівлі природним газом та рівності суб`єктів ринку природного газу незалежно від держави, згідно із законодавством якої вони створені, а також рівності прав на ввезення та вивезення природного газу на/з території України.

Наведені норми Закону дають підстави вважати, що у вільному потоці в газотранспортній системі транспортується природний газ різних суб`єктів ринку природного газу, які також мають на нього право власності.

Тому доводи позивача про те, що саме йому належить право власності на спірний природний газ в обсязі 2,077 тис. куб. м., які спожив відповідач у квітні 2016 року, суд вважає в межах спірних відносин безпідставними та належним чином не доведеними.

Докази, на які позивач посилається як на підставу своїх тверджень про безпідставне набуття відповідачем природного газу в обсязі 2,077 тис. куб. м., а саме звіт (алокації) ПАТ "Житомигаз" про фактичні обсяги розподілу природного газу по постачальниках за квітень 2016 року, зведений реєстр місячних обсягів газу за квітень 2016 року, інформація про споживачів, які використали природний газ із мереж операторів газорозподільних систем без підтверджених номінацій за квітень 2016 року не вказують та не підтверджують факту належності спірного обсягу природного газу саме позивачу.

Посилання позивача на той факт, що відповідач у квітні 2016 року спожив природний газ, зокрема, без підтвердженої третьою особою номінації на наступний місяць щодо планових обсягів постачання природного газу та за відсутності постачальників природного газу, не свідчить та не доводить, що спірний об`єм природного газу, спожитий відповідачем, належить саме позивачу.

Приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 76-79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

З огляду на викладені обставини, оскільки позивач належними та допустимими доказами не довів наявність умов, що є правовою підставою для застосування ст.ст. 1212, 1213, 1214 ЦК України, зокрема, що є власником природного газу, який відповідач без відповідної правової підстави спожив у квітні 20016 року, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову .

При цьому суд не надає оцінку правовідносинам, що склались між позивачем та третьою особою з приводу виділення номінацій за спірний період, оскільки вказане не є предметом спору у даній справі та може бути предметом окремого спору.

Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності суд вказує про наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Частиною 3 ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

(Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 372/1036/15-ц (провадження № 14-252цс18)

З урахуванням наведеного, скільки суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог, заява відповідача про застосування стоку позовної давності судом не застосовується.

В порядку ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволені позову.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 17.07.20

Суддя Сікорська Н.А.

Віддрукувати:

1- у справу

2- позивачу (рек.)

3,4- відповідачу ( АТ "Об`єднана гірничо - збагачувальна компанія" (03035, м. Київ, вул. Сурікова, будинок 3) ( рек.)

( 03038, м Київ, вул. М. Грінченко, 4, Бізнес-центр «Горизонт Парк» ( рек. )

5- філія "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат" Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо -хімічна компанія" (12110, Житомирська обл., Хорошівський р-н, смт. Іршанськ, вул. Шевченка, 1) (рек. )

6- третій особі Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія " Нафтогаз України " ( 01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6 ) ( рек. )