ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" липня 2020 р. Справа № 911/1060/20

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді Горбасенка П.В. за участі секретаря судового засідання Куракси Ю.І., розглянувши у місті Києві у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України

до Комунально-побутового підприємства Теплоенергопостач Ірпінської міської ради

про стягнення 1 449 136,67 грн

За участю представників:

від позивача: Поліщук В.О.;

від відповідача: Пономаренко Н.О.

Обставини справи:

27.04.2020 до канцелярії Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі позивач) до Комунально-побутового підприємства «Теплоенергопостач» Ірпінської міської ради (далі відповідач) про стягнення 1 449 136,67 грн заборгованості, з яких: 868 400,62 грн пені, 460 150,30 грн інфляційних втрат та 120 585,75 грн 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору постачання природного газу № 1084/16-ТЕ-17 від 21.12.2015 в частині своєчасного розрахунку за отриманий природний газ.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.04.2020 позовну заяву передано до розгляду головуючому судді Горбасенку П.В.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 28.04.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 911/1060/20 та призначено підготовче засідання на 22.05.2020.

20.05.2020 через канцелярію Господарського суду Київської області надійшов відзив на позовну заяву № 180 від 20.05.2020 (вх. № 9741/20), згідно якого представник відповідача визнав вимоги позивача безпідставними, необґрунтованими та недоведеними, тобто такими, що не підлягають задоволенню. Даний відзив прийнято судом.

20.05.2020 через канцелярію Господарського суду Київської області надійшло клопотання № 179 від 20.05.2020 (вх. № 9744/20), згідно якого представник відповідача просить суд зменшити нарахований позивачем розмір пені на 90 %.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 22.05.2020 розгляд справи в порядку загального позовного провадження у підготовчому засіданні відкладено на 12.06.2020.

04.06.2020 до канцелярії Господарського суду Київської області від позивача надійшла відповідь на відзив № 14/4-3754-20 від 02.06.2020 (вх. № 11040/20), згідно якої останній не погодився із доводами, викладеними у відзиві на позовну заяву. Дана відповідь на відзив прийнята судом.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 12.06.2020 закрито підготовче провадження у справі № 911/1060/20 та призначено справу до розгляду по суті у судовому засіданні на 19.06.2020.

17.06.2020 до канцелярії Господарського суду Київської області від відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив (вх. № 12046/20), згідно якого останній визнав, що відповідь на відзив не спростовує доводів відповідача, не доводить правомірності та обгрунтованості вимог позивача. Означене заперечення на відповідь на відзив прийнято судом.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 19.06.2020 розгляд справи по суті відкладено на 10.07.2020.

07.07.2020 до канцелярії Господарського суду Київської області від позивача надійшло пояснення № 14/4-4283-20 від 01.07.2020 (вх. № 13784/20), згідно якого останній заперечив проти доводів відповідача. Дане пояснення прийнято судом.

У судовому засіданні 10.07.2020 представник позивача повністю підтримав задоволення позовних вимог, представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши промови (заключні слова) представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

21.12.2015 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (Постачальник) та Комунально-побутовим підприємством "Теплоенергопостач" Ірпінської міської ради (Споживач) укладено договір постачання природного газу № 1084/16-ТЕ-17, за умовами якого постачальник зобов`язався поставити споживачеві в період з 01 січня 2016 року по 31 березня 2016 року природний газ, а споживач оплатити його на умовах договору.

Згідно п. 6.1. договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Згідно п. 12. договору договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу з 01.01.2016 до 31.03.2016, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Суд встановив, що позивачем, на виконання п. 1.1. договору постачання природного газу № 1084/16-ТЕ-17 від 21.12.2015 за період з січня 2016 року по квітень 2016 року поставлено, а відповідачем прийнято від позивача природний газ на загальну суму 7 961 304,73 грн, що підтверджується підписаними та скріпленими печатками обох сторін договору аками приймання-передачі природного газу від 31.01.2016, 29.02.2016, 31.03.2016, 30.04.2016, копії яких наявні в матеріалах справи.

Відповідач свої зобов`язання за договором виконав неналежним чином, розрахувався за отриманий природний газ з простроченням строку, встановленого п. 6.1. договору, що підтверджується випискою по операціях підприємств, наданою НАК «Нафтогаз України», банківськими виписками, копії яких наявні в матеріалах справи, внаслідок чого на момент ухвалення судового рішення борг відповідача перед позивачем за поставлений згідно договору постачання природного газу № 1084/16-ТЕ-17 від 21.12.2015 природний газ відсутній.

Предметом позову є вимоги про стягнення 868 400,62 грн пені, 460 150,30 грн інфляційних втрат та 120 585,75 грн 3 % річних.

Суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини поставки.

Частиною першою ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (абз. 2 ч. 1 ст. 175 ГК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Пунктом першим статті 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Суд встановив, що позивачем, на виконання п. 1.1. договору постачання природного газу № 1084/16-ТЕ-17 від 21.12.2015 за період з січня 2016 року по квітень 2016 року поставлено, а відповідачем прийнято від позивача природний газ на загальну суму 7 961 304,73 грн, що підтверджується підписаними та скріпленими печатками обох сторін договору актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2016, 29.02.2016, 31.03.2016, 30.04.2016, копії яких наявні в матеріалах справи; відповідач свої зобов`язання за договором виконав неналежним чином, розрахувався за отриманий природний газ з простроченням строку, встановленого п. 6.1. договору, що підтверджується випискою по операціях підприємств, наданою НАК «Нафтогаз України», банківськими виписками, копії яких наявні в матеріалах справи, внаслідок чого на момент ухвалення судового рішення борг відповідача перед позивачем за поставлений згідно договору постачання природного газу № 1084/16-ТЕ-17 від 21.12.2015 природний газ відсутній.

У зв`язку з простроченням виконання відповідачем грошового зобов`язання за договором постачання природного газу № 1084/16-ТЕ-17 від 21.12.2015, позивачем за період з 16.02.2016 по 25.11.2016 нарахована пеня в сумі 868 400,62 грн.

Частинами першою і третьою ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення.

У сфері господарювання згідно ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 ГК України застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 8.2. договору сторонами погоджено, що у разі невиконання споживачем умов пункту 6.1. договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу.

Враховуючи вищевикладене, періоди нарахування пені, що вказані позивачем в поданому ним розрахунку пені, арифметично вірний розмір пені, нарахованої за період з 16.02.2016 по 25.11.2016 становить загалом 868 400,62 грн. Відтак, вимога про стягнення 868 400,62 грн пені є обґрунтованою у розмірі 868 400,62 грн.

Також відповідачем подано заяву про застосування загальної позовної давності до вимог позивача щодо стягнення інфляційних втрат та 3 % річних.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі(ч. 1 ст. 259 ЦК України).

Суд встановив, що позивач звернувся з позовом до суду 24.04.2020, що підтверджується поштовим конвертом, у якому до суду надійшла позовна заява.

Згідно п. 6.1. договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Суд встановив, що прострочення відповідача з оплати за отриманий від позивача природний газ у січні 2016 року виникло 15.02.2016, у лютому 2016 року 15.03.2016, у березні 2016 року 15.04.2016 року, у квітні 2016 року 15.05.2016.

Доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності щодо вимог про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних є безпідставними, оскільки згідно умов п. 10.3. договору постачання природного газу № 1084/16-ТЕ-17 від 21.12.2015 строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років, а відтак позивачем не пропущено збільшену за згодою сторін позовну давність, як-то передбачено ч. 1 ст. 259 ЦК України.

У додаткових угодах до договору постачання природного газу № 1084/16-ТЕ-17 від 21.12.2015, зміну строку для звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості (відмінний від п`ятирічного строку, передбаченого п. 10.3. договору), сторони не погоджували.

Також суд звертає увагу відповідача на відсутність пропуску позивачем позовної давності до вимог про стягнення пені.

Також представником відповідача заявлено клопотання про зменшення розміру пені на 90 %.

У разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій (ст. 233 Господарського кодексу України).

Аналогічне право суду визначено у ч. 3 ст. 551 ЦК України, яка встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Судом встановлено, що прострочення, за яке нараховано пеню, інфляційні втрати та 3 % річних погашено у повному обсязі.

Відповідач пояснив, що стягнення великої суми неустойки спричинить збільшення заборгованості по заробітній платі працівникам комунального підприємства, невчасну сплату податків та зборів, що призведе до виникнення нових штрафних санкцій та судових процесів, у тому числі за новими позовами позивача; відповідач перебуває у важкому фінансовому становищі, у тому числі внаслідок несплати боргів населенням, бюджетними установами; діяльність відповідача спрямована на забезпечення теплом учбових закладів, дитячих садків, лікарень, інших об`єктів, а тому обставини, що зумовлюють зменшення пені є соціально значимими та винятковими.

Також, суд враховує, що заявлена до стягнення з відповідача сума штрафних санкцій є достатньо великою для відповідача, а відповідач перебуває у тяжкому фінансовому становищі, що підтверджується наданими суду інформацією про фінансово-економічний стан підприємства № 177 від 20.05.2020, звітом про витрати на виробництво та фінансові показники діяльності підприємств від надання послуг теплопостачання за 2016 рік, балансом (звітом про фінансовий стан) за 2016 р., звітом про витрати на виробництво та фінансові показники діяльності підприємств від надання послуг теплопостачання за 2017 рік, балансом (звітом про фінансовий стан) за 2017 р., звітом про витрати на виробництво та фінансові показники діяльності підприємств від надання послуг теплопостачання за 2020 рік, балансом (звітом про фінансовий стан) за 2020 р. Наведені обставини свідчать про відсутність факту завдання позивачу значних збитків.

Враховуючи вищевикладене та те, що відповідач повністю розрахувався за отриманий природний газ, норми Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, договору, кризові явища у вітчизняній економіці, зважаючи на специфіку діяльності відповідача, тяжкий фінансовий стан останнього, а також те, що відповідачем є комунальне підприємство, з метою виконання судового рішення, суд вирішив зменшити розмір пені на 90 %, до 86 840,06 грн пені.

У зв`язку з простроченням виконання відповідачем зобов`язання за договором постачання природного газу № 1084/16-ТЕ-17 від 21.12.2015, позивачем за період з 01.03.2016 по 31.01.2017 нараховано 460 150,30 грн інфляційних втрат та 120 585,75 грн 3 % річних за період з 16.02.2016 по 27.02.2017.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та процентів річних не є штрафними санкціями, а є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (виплати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи вищевикладене, періоди нарахування інфляційних втрат та 3 % річних, що вказані позивачем в поданому ним розрахунку інфляційних втрат та 3 % річних, арифметично вірний розрахунок інфляційних втрат, нарахованих за період з 01.03.2016 по 31.01.2017 та 3 % річних, нарахованих за період з 16.02.2016 по 27.02.2017 складає 460 150,30 грн інфляційних втрат та 120 585,75 грн 3 % річних. Відтак, вимоги про стягнення з відповідача 460 150,30 грн інфляційних втрат та 120 585,75 грн 3 % річних підлягають задоволенню повністю.

Посилання відповідача на постанову Кабінету Міністрів України № 20 від 11.01.2005 оцінюються судом критично, оскільки жодної оплати по договору постачання природного газу № 1084/16-ТЕ-17 від 21.12.2015 в порядку постанови КМУ № 20 від 11.01.2005 не було отримано, що підтверджується довідко по операціям.

Заперечення відповідача не відсутність у відповідача об`єктивної можливості впливати на збільшення щоденних надходження з посиланням на постанову Кабінету Міністрів України № 217 від 18.06.2014 є безпідставними, оскільки пунктом 6.3. договору постачання природного газу № 1084/16-ТЕ-17 від 21.12.2015 не обмежена можливість відповідача здійснювати розрахунки з позивачем лише рахунками з спеціальним режимом використання, а тому відповідач мав можливість оплатити заборгованість власними або кредитними коштами.

Усі інші твердження та доводи позивача та відповідача не спростовують вищевикладених висновків суду.

Разом із тим, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів позивача та відповідача, які викладені останніми у позовній заяві, відзиві на позов, відповіді на відзив, заперечені на відповідь на відзив та поясненнях позивача у судовому рішенні, суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги про стягнення 86 840,06 грн пені, 460 150,30 грн інфляційних втрат та 120 585,75 грн 3 % річних є обґрунтованими, підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами і відповідно підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 129 ГПК України, покладаються судом на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 237-239, 240 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до Комунально-побутового підприємства Теплоенергопостач Ірпінської міської ради про стягнення 1 449 136,67 грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунально-побутового підприємства Теплоенергопостач Ірпінської міської ради (08200, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Ярославська, буд. 9; ідентифікаційний код 32973584) на користь Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6; ідентифікаційний код 20077720) 86 840 (вісімдесят шість тисяч вісімсот сорок гривень) 06 коп. пені, 460 150 (чотириста шістдесят тисяч сто п`ятдесят гривень) 30 коп. інфляційних втрат, 120 585 (сто двадцять тисяч п`ятсот вісімдесят п`ять гривень) 75 коп. 3 % річних та 21 737 (двадцять одну тисячу сімсот тридцять сім гривень) 05 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог про стягнення пені відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається учасниками справи до Північного апеляційного господарського суду або через Господарський суд Київської області до Північного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено: 16.07.2020

Суддя П.В.Горбасенко