ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

09.07.2020р. Справа №905/691/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім "Світлоприлад", м.Запоріжжя

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Добропіллявугілля", м.Добропілля

про стягнення заборгованості в сумі 57771,92 грн.

Суддя Г.В. Левшина

при секретарі судового засідання Ламановій А.В.

Представники сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

В засіданні суду брали участь:

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Торгівельний дім "Світлоприлад", м.Запоріжжя, позивач, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Добропіллявугілля", м.Добропілля, про стягнення заборгованості в сумі 57771,92 грн., у тому числі основний борг в сумі 47605,68 грн., пеня в сумі 877,69 грн., 3% річних в сумі 125,09 грн., інфляція в сумі 61,46 грн., судовий збір в сумі 2102,00 грн., витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн.

Щодо визначеної позивачем ціни позову по справі, суд вважає зазначити наступне.

За приписами п.3 ч.3 ст.162 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.163 Господарського процесуального кодексу України ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення проводиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належить витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.123 Господарського процесуального кодексу України).

Зважаючи на наведене, позивачем безпідставно включено судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу до ціни позову, оскільки останні відносяться до судових витрат.

Таким чином, ціна поданого позивачем до суду позову становить 48669,92 грн., у тому числі основний борг в сумі 47605,68 грн., пеня в сумі 877,69 грн., 3% річних в сумі 125,09 грн., інфляційні в сумі 61,46 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором поставки №8166-ДУ-УМТС-Т від 24.05.2019р. в частині своєчасної та повної оплати отриманого товару за видатковими накладними.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 15.04.2020р. по справі №905/691/20 відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 13.05.2020р. об 11:50 год.

04.05.2020р. на електронну адресу суду від відповідача надійшло клопотання від 04.05.2020р. про продовження строку подання відзиву на позовну заяву по справі №905/691/20.

12.05.2020р. на електронну адресу суду від відповідача надійшло клопотання від 12.05.2020р. про відкладення судового засідання, у зв`язку з запровадженим карантином в Україні.

Ухвалою суду від 13.05.2020р. задоволено клопотання відповідача від 12.05.2020р. про відкладення судового засідання та відкладено розгляд справи на 11.06.2020р.

10.06.2020р. на електронну адресу суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення судового засідання.

У судове засідання 11.06.2020р. представники сторін не з`явились.

Ухвалою від 11.06.2020р. задоволено клопотання відповідача від 10.06.2020р. про відкладення судового засідання, розгляд справи призначено на 23.06.2020 року о 12:00 год.

Ухвалою від 23.06.2020р. відкладено розгляд справи на 09.07.2020 року о 10:45 год.

06.07.2020р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву від 03.07.2020р., в якому останній заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись на наступне:

- наразі українська енергетика знаходиться у кризовій ситуації. Проблеми мають усі ТЕС в Україні, а як наслідок і вугледобувні підприємства країни, що призвело до виникнення дефіциту оборотних засобів, ускладнення управління зобов`язаннями компанії, унеможливлення своєчасної оплати за поставлену продукцію. На думку відповідача, збитковість вітчизняної енергетики, яка викликана вищеописаними обставинами, є обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає, більше того, може називатися форс-мажорною обставиною та такою, яка об`єктивно не може бути усунена жодною із сторін;

- при вирішенні питання про розподіл судових витрат по справі суд має враховувати такі критерії: нескладність спору, достатній для надання правової допомоги стаж роботи адвоката, неспіврозмірність затраченого часу виконуваній роботі. У зв`язку з цим, керуючись ч.6 ст.126 ГПК України, відповідачем заявлено клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

08.07.2020р. позивачем на електронну адресу суду надано відповідь на відзив, за змістом якої вважає заперечення відповідача безпідставними та необґрунтованими.

В судове засідання 09.07.2020р. сторони не з`явилися.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання згідно з ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Аналогічні положення містяться в ч.1 ст.265 Господарського кодексу України, відповідно до якої за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договорів поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

24.05.2019р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Торгівельний дім "Світлоприлад", м.Запоріжжя (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля», м.Добропілля, м.Білицьке (покупець), був укладений договір №8166-ДУ-УМТС-Т, за умовами якого позивач (постачальник) зобов`язався поставити у власність покупцю продукцію та обладнання продовольчо-технічного призначення, в асортименті, кількості, в терміни, за ціною та якісними характеристиками, узгодженими сторонами в специфікаціях до договору, які є невід`ємною частиною договору, а покупець зобов`язання прийняти та оплатити поставлену в його власність продукцію згідно з умовами даного договору (п.п.1.1-1.2 договору).

Згідно з п.4.1 договору поставка продукції здійснюється партіями в асортименті, кількості, по цінах, з якісними характеристиками та в строки, узгоджені сторонами в специфікаціях до даного договору.

Умови поставки продукції, DDP згідно з Інкотермс 2010 з урахуванням умов та застережень, які містяться в даному договорі та/або відповідних специфікацій до нього (п.4.2 договору).

Відповідно до п.4.3 договору постачальник зобов`язаний надати покупцю наступні документи: рахунок; податкову накладну; видаткову накладну; відповідні товаросупровідні накладні (залізничну/товарно-транспорту накладну); інші товаросупровідні документи, передбачені сторонами у відповідних специфікаціях до договору.

Згідно з п.4.7 договору датою поставки вважається дата вказана представником покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником.

Даний договір вступає в силу з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін. Сторони дійшли згоди, що у випадку належного виконання обома сторонами своїх зобов`язань, строк дії договору встановлюється до 31.12.2019р. включно (п.8.1 договору).

Сторонами підписано специфікації до договору поставки від 25.06.2019р., 22.07.2019р., 10.09.2019р., 16.10.2019р., 01.11.2019р., в яких узгоджено найменування продукції, що має бути поставлена позивачем відповідачу, її кількість, якість та вартість, строки поставки.

На виконання умов договору №8166-ДУ-УМТС-Т від 24.05.2019р. позивач поставив відповідачу товар за видатковими накладними: №1019 від 27.09.2019р. на суму 3903,60 грн. з ПДВ; №1109 від 23.10.2019р на суму 4464,00 грн. з ПДВ; №1110 від 23.10.2019р. на суму 2976,00 грн. з ПДВ; №1242 від 09.12.2019р. на суму 2208,00 грн., №1243 від 09.12.2019р. на суму 2820,00 грн. з ПДВ; №1244 від 09.12.2019р. на суму 3072,00 грн. з ПДВ; №1273від 17.12.2019р. на суму 7352,52 грн. з ПДВ; №1088 від 16.10.2019р. на суму 3003,30 грн. з ПДВ; №1104 від 23.10.2019р. на суму 931,38 грн. з ПДВ; №1255 від 11.12.2019р. на суму 16874,88 грн. з ПДВ, всього поставлено позивачем товар на суму 47605,68 грн.

Матеріалами справи підтверджується, що товар був поставлений та прийнятий відповідачем згідно нарядів на отримання ТМЦ без зауважень та заперечень стосовно кількості та якості поставленого товару, про що свідчить підпис представника відповідача на видаткових накладних.

Факт постачання позивачем товару у вищевказаному розмірі з боку відповідача не спростований.

Відповідно до вимог ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписом ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п.5.4 договору розрахунки за продукцію поставлену постачальником по даному договору, здійснюється покупцем шляхом безготівкового перерахунку грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 5 робочих днів з 90 календарного дня з дати поставки відповідної продукції на основі отриманого покупцем рахунку і при умові надання постачальником належним чином оформлену податкову накладну і документів, передбачених розділом 4 даного договору, якщо інший більший строк відстрочки не передбачений у відповідній специфікації. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця.

За умовами специфікацій розрахунки за продукцію здійснюються в порядку та строки, передбаченими договором.

Отже, відповідач мав оплатити товар за накладною у строк: №1019 від 27.09.2019р. до 08.01.2020р.; №1109 від 23.10.2019р. до 26.01.2020р.; №1110 від 23.10.2019р. до 26.01.2020р; №1242 від 09.12.2019р. до 13.03.2020р., №1243 від 09.12.2019р. до 13.03.2020р.; №1244 від 09.12.2019р. до 13.03.2020р.; №1273від 17.12.2019р. до 22.03.2020р.; №1088 від 16.10.2019р. до 19.01.2020р.; №1104 від 23.10.2019р. до 26.01.2020р.; №1255 від 11.12.2019р. до 16.03.2020р.

За висновками суду, свої зобов`язання щодо своєчасної та повної сплати позивачу вартості товару, строк оплати якого настав, а саме грошових коштів в сумі 47605,68 грн. всупереч ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України відповідач не виконав.

Статтею 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За приписом ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

При несвоєчасній оплаті поставленої продукції покупець сплачує постачальнику неустойку у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки від вартості своєчасно неоплаченої продукції (п.6.8 договору).

Як встановлено, згідно умов договору позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню в сумі 877,69 грн. за період з 09.01.2020р. по 31.03.2020р.

За висновками суду, розрахунок пені є арифметично вірним, таким, що відповідає вимогам законодавства та матеріалам справи.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем також заявлено до стягнення 3% річних в сумі 125,09 грн. за період з 09.01.2020р. по 31.03.2020р., а також інфляційні за період з січня 2020р. по березень 2020р. в сумі 61,46 грн.

За результатами перевірки судом розрахунку трьох процентів річних є вірним та підлягає задоволенню.

Одночасно, щодо вимог позивача про стягнення інфляційних суд виходить з наступного.

Відповідно до п.3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Згідно вищенаведеного, розрахунок інфляційних витрат розраховується починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому платіж мав бути здійснений та за кожний наступний повний місяць. Тому, визначення позивачем в розрахунку інфляційних витрат січень 2020р. є неправомірним.

Водночас, суд здійснивши перевірку розрахунку інфляційних втрат встановив, що розмір їх є більшим, ніж заявлено позивачем до стягнення.

Відповідно до вимог ч.2 ст.237 Господарського процесуального кодексу України при ухвалені рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Матеріали справи не містять відповідної заяви про збільшення позовних вимог.

З огляду на вищезазначене, вимоги про стягнення інфляційних в сумі 61,46 грн. підлягають задоволенню у розмірі, визначеному позивачем.

Щодо посилання відповідача на збитковість діяльності підприємства, неможливість виконання прийнятих на себе зобов`язань в порядку статті 607 Цивільного Кодексу України, суд їх відхиляє з огляду на наступне.

Згідно із ст.129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

За змістом ст.13 Господарського процесуального кодексу України встановлений такий принцип господарського судочинства як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписом ст.76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції.

За висновками суду, відповідачем усупереч вимог ст.ст. 13. 74 Господарського процесуального кодексу України належних, допустимих, вирогідних та достовірних доказів в підтвердження обставин, викладених у відзиві на позов, до матеріалів справи не надано. Зокрема, не доведено жодними документами обставин непереборної сили, форс-мажорних обставин, та інші, які в розумінні Цивільного кодексу України, а також згідно з досягнутими домовленостями в розділі 7 договору №8166-ДУ-УМТС-Т від 24.05.2019р. можуть бути підставою для звільнення від відповідальності або одностороннього розірвання договору.

Згідно із ст.598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 607 Цивільного кодексу України передбачено такий випадок припинення зобов`язання як неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

Вказаною статтею унормовано, що обставини, які викликають неможливість виконання, можуть бути як юридичними, так і фактичними. Головна умова полягає в тому, що за такі обставини не буде відповідати жодна зі сторін зобов`язання.

Тому, посилання відповідача на дані положення цивільного законодавства є неправомірним.

Відповідно до ст.42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Згідно з абз.5 ч.1 ст.44 Господарського кодексу України принципами підприємницької діяльності є комерційний розрахунок та власний комерційний ризик.

За таких обставин, саме по собі важке становище в українському енергетичному ринку не є підставою для звільнення його учасників від виконання прийнятих на себе зобов`язань, оскільки негативні фінансові наслідки соціально-економічної кризи в державі стосуються всіх господарюючих суб`єктів, в тому числі, позивача.

При цьому, відносини між сторонами виникли в кінці травня 2019р., коли роздрібний ринок електроенергії був частково запущений, відповідні наслідки демонополізації вже мали місце. Проте, відповідач прийняв на себе зобов`язання, які по теперішній час не виконав.

За таких обставин, виходячи з того, що позовні вимоги доведені позивачем та обґрунтовані матеріалами справи, враховуючи, що відповідач заперечень проти позову не надав, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі в сумі 48669,92 грн., у тому числі основний борг в сумі 47605,68 грн., пеня в сумі 877,69 грн., 3% річних в сумі 125,09 грн., інфляція в сумі 61,46 грн.

Судовий збір підлягає віднесенню на відповідача.

Позивачем також заявлено до стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, окрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч.2 ст.126 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно із ч.3 ст.126 Господарського процесуального кодексу України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст.126 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Принцип «розумного обґрунтування» розміру оплати юридичної допомоги набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати - обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка, тощо.

Визначаючи розмір сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, повинні братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистки або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

При цьому, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.03.2020р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгівельний дім «Світлоприлад» (клієнт, позивач) та Діордієвим О .С. (адвокат) було підписано договір про надання правової допомоги, предметом якого є зобов`язання адвоката надати клієнту правову допомогу при розгляді в судах загальної юрисдикції всіх інстанцій справ, що стосуються замовника, а також представляти інтереси замовника в усіх підприємствах, установах, організаціях незалежно від їх підпорядкування, форм власності та галузевої приналежності (п.1.1).

Приймання передавання наданих послуг оформлюється актом, що підписується обома сторонами договору (п.2.3).

Вартість послуг адвоката за договором визначається в додатках (п.3.1).

Згідно з додатком до договору винагорода адвоката за надання правової допомоги за договором становить 1000,00 грн., за одну годину роботи. Винагорода адвоката за представництво інтересів замовника в судах загальної юрисдикції всіх інстанцій в одному судовому засіданні (в тому числі підготовчому) складає 1500,00 грн. за одне засідання незалежно від його тривалості. Після надання певного обсягу послуг за даним Договором Адвокат направляє Замовнику акт прийому-передачі наданих послуг, який повинен бути підписаний Замовником не пізніш 2-х днів від лати його отримання та повернутий Адвокату. Акт прийому-передачі наданих послуг може також бути підписаний сторонами в процесі надання послуг до закінчення надання всіх послуг за договором і передбачати авансові платежі.

Транспортні витрати Адвоката оплачуються Замовником окремо за фактом їх виникнення.

31.03.2020р. між сторонами підписаний акт приймання передавання наданих послуг за договором про надання правової допомоги від 02 березня 2020 року, за змістом якого Адвокатом надані наступні послуги: зібрано докази, вивчено та проаналізовано документи, надані Замовником для оформлення позовної заяви про стягнення заборгованості за договором № 8166-ДУ-УМТС-Т від 24.05.2019 року укладеним з ТОВ «ДТЕК ДОБРОПІЛЛЯВУГІЛЛЯ», здійснено консультацію Замовника щодо способу захисту його порушених прав, здійснено розрахунок суми втрат від інфляції, річних відсотків, та пені за період прострочення оплати за договором № 8166-ДУ-УМТС-Т від 24.05.2019 року, складено позовну заяву про стягнення суми заборгованості з ТОВ «ДТЕК ДОБРОПІЛЛЯВУГІЛЛЯ»», сформовано додатки до позову. Всього надано послуг на загальну суму 7000 (сім тисяч) грн. 00 коп.

Відповідно до ч.8 ст.129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно наданої позивачем квитанції прибуткового касового ордеру від 31.03.2020р. позивач сплатив адвокату 7000,00 грн. за правничу допомогу по даній справі.

За приписам ч.7 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно нижчою від суми, заявленої в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми.

За висновками суду, витрати на правничу допомогу підлягають стягненню у документально підтвердженому розмірі, а заперечення відповідача в цій частині та клопотання щодо зменшення витрат на правничу допомогу відхиляються як необґрунтовані, недоведені та спростовані матеріалами справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.13, 74, 76, 81, 129, 165, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний дім «Світлоприлад» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля», м.Добропілля, м.Білецьке про стягнення заборгованості в сумі 48669,92 грн., у тому числі основний борг в сумі 47605,68 грн., пеня в сумі 877,69 грн., 3% річних в сумі 125,09 грн., інфляція в сумі 61,46 грн., задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» (85043, Донецька область, м.Добропілля, м.Білецьке, вул.Красноармійська, б. 1А, ) на користь «Торгівельний дім «Світлоприлад» (69035, м.Запоріжжя, вул.Сєдова, 3, ) основний борг в розмірі 47605,68 грн., пеню в сумі 877,69 грн., 3% річних в сумі 125,09 грн., інфляцію в сумі 61,46 грн.., всього заборгованість в сумі 48669,92 грн., судовий збір в сумі 2102,00 грн., витрати на правничу допомогу в сумі 7000,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні 09.07.2020р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписано 13.07.2020р.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" внесено зміни до розділу 10 "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України та продовжено строк, в тому числі, на апеляційне оскарження, на строк дії карантину.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Г.В. Левшина