ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
"13" липня 2020 р.Справа № 922/400/20
Господарський суд Харківської області у складі:
судді Калініченко Н.В.
при секретарі судового засідання Казмерчук Т.М.
за участю представників учасників судового процесу:
позивача - Мартіна Л.Г., адвокат, ордер серія ХВ № 147000043 від 07 лютого 2020 р.,
третьої особи - не з`явився.
за позовом ОСОБА_1 , м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Аста-Плюс», м. Харків,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову, на стороні відповідача - Управління державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Департаменту реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради, м. Харків,
про визнання недійсними окремі пункти Статуту та рішення загальних зборів засновників,-
здійснюється фіксування судового процесу технічними засобами - програмно апаратним комплексом "Діловодство суду", серійний номер диска CD-R 922/400/20.
В провадженні господарського суду Харківської області за правилами загального позовного провадження, перебувала справа № 922/400/20 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аста Плюс", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Управління державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Департаменту реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради, про визнання недійсними окремих пунктів Статуту та рішення загальних зборів засновників.
06 липня 2020 року, ухвалою господарського суду Харківської області, призначено судове засідання на 13 липня 2020 року для вирішення питання про судові витрати відповідача у даній справі.
13 липня 2020 року представник позивача не заявив (ані в письмовому, ані в усному вигляді) заяви про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката відповідача.
Розглянувши заяву відповідача про розподіл судових витрат за правничу допомогу, вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви відповідача, з огляду на таке.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 2 статті 126 Кодексу). У частині 3 статті 126 цього Кодексу передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
З аналізу судових рішень Верховного Суду вбачається, що сторона у справі має право подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу до прийняття касаційною інстанцією постанови по суті справи (додаткова постанова КГС ВС від 27 червня 2018 року у справі № 911/1803/17).
За змістом пункту 1 частини другої статті 126 ГПК України понесені стороною у справі судові витрати на правничу допомогу визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Роботи та послуги адвоката, витрати, про відшкодування яких заявлено вимогу, мають бути виконані саме тим адвокатом, з яким укладено договір про надання правової допомоги, інакше суд не має підстав для вирішення питання про їх відшкодування.
16 березня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "Аста-Плюс" (клієнт, відповідач у справі) та адвокатом Янковським Станіславом Анатолійовичем укладено договір про надання правової допомоги (приєднання до договору про надання правової допомоги), за умовами якого адвокат зобов`язується виключно за предметом договору надати допомогу щодо представництва, захисту та інтересів клієнта, іншої правової допомоги, та послуг, які визначаються у договорі, а клієнт зобов`язується оплатити зазначену послугу, в порядку та на умовах, визначених основним договором (який, як свідчить преамбула даного договору, укладений клієнтом з адвокатським об`єднанням "Альянс Адвокатів").
Даний договір є договором приєднання до договору про надання правової допомоги від 16 березня 2020 року, який укладений клієнтом з адвокатським об`єднанням "Альянс Адвокатів".
Сторонами договору у пункті 3.1 договору узгоджено, що вартість послуг адвоката відповідно до цього договору визначається основним договором.
Тобто, як то передбачено сторонами, наявний в матеріалах справи договір про надання правової допомоги (приєднання до договору про надання правової допомоги) від 16 березня 2020 року, є відсилочним договором до договору про приєднання до договору про надання правової допомоги від 16 березня 2020 року. Суд зазначає, що договору до договору про приєднання до договору про надання правової допомоги від 16 березня 2020 року представником відповідача, до матеріалів справи не представлено.
В матеріалах справи наявна додаткова угода до договору про надання правової допомоги від 16 березня 2020 року, яка встановлює у пункті 1.1. договору, що за надання правової допомоги (участі в суді першої інстанції у справі № 922/400/20) починаючи з 16 березня 2020 року клієнт здійснює фіксовану оплату правової допомоги адвокатського об`єднання "Альянс Адвокатів" у розмірі 10 000,00 грн.
Як-то передбачено у довідці-рахунку № 02 про розмір коштів, що підлягають сплаті адвокатському об`єднанню "Альянс Адвокатів" від 05 травня 2020 року сума, що підлягає виплаті Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "Аста-Плюс" адвокатському об`єднанню "Альянс Адвокатів" підлягає перерахуванню після ухвалення судового рішення в першій інстанції.
Досліджуючи надані відповідачем докази на підтвердження надання професійної правничої допомоги, суд доходить висновку, що наданих доказів достатньо для встановлення факту надання адвокатом Янковським Станіславом Анатолійовичем професійної правничої допомоги відповідачу у даній справі.
Чинне господарське процесуальне законодавство не ставить у залежність розподіл витрат особи на професійну правничу допомогу, на користь якої ухвалено рішення, від факту оплати нею цих послуг на рахунок адвоката.
Враховуючи зазначене, суд вважає, що витрати відповідача на професійну правничу допомогу підлягають розподілу.
За змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу).
Витрати, понесені відповідачем в даній справі на професійну правничу допомогу адвоката, не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже розмір таких витрат має відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
За приписами статті 126 Господарського процесуального кодексу України, суд, при розподілі судових витрат, в тому числі витрат на правничу допомогу адвокатом, має виходити з конкретних особливих обставин справи, з доказів, поданих заявником клопотання про розподіл судових витрат, які можуть свідчити про підставність різних сум коштів, що потрачені заявником на правничу допомогу.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 стаття 126 Кодексу).
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Кодексу).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. (частина 6 статті126 Кодексу).
Тобто, за наявності заперечень іншої сторони суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Однак, по даній справі позивачем не заявлено клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу).
Водночас, суд відзначає, що для включення всієї суми гонору у відшкодування за рахунок позивача, відповідно до положень статті 126 Господарського процесуального кодексу України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати відповідача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2019 у справі № 922/445/19 сформувала правовий висновок щодо визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат та зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат, господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Зазначена позиція суду щодо застосування статті 129 Господарського процесуального кодексу України узгоджується із позицією Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеною у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, та позицією касаційного господарського суду, викладеною у постанові від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1785/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 908/374/19, від 25 червня 2019 року у справі 916/1340/18.
Відповідно до частини 1 статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Отже, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи. Даний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у справі № 910/8682/18 від 14 листопада 2018 року від якого об"єднана палата у постанові від 03 листопада 2019 року у справі №922/445/19 не відступила через відмінність у нормативно-правовому регулюванні.
Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19.
Відповідно до статті 632 ЦК України та Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні.
Відсутність у договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.
У постанові КГС ВС від 06 березня 2019 року у справі № 922/1163/18 Верховний Суд звернув увагу, що визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити із встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з положеннями статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".
При цьому, системний аналіз норм законодавства визначає дві форми винагороди (гонорара) адвоката - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Із додаткової угоди до договору про надання правової допомоги від 16 березня 2020 року, вбачається, що сторонами (адвокатом та клієнтом) узгоджено фіксовану оплату правової допомоги адвокатського об`єднання "Альянс Адвокатів" у розмірі 10 000,00 грн. Представником відповідача представлено звіт до договору від 16 березня 2019 року про надання правової допомоги від 08 травня 2020 року з якого слідує, що для представництва інтересів клієнта адвокатом надано наступний перелік послуг:
- правова консультація (16 березня 2020 року),
- вивчення документів (16 березня 2020 року),
- складання та подання його до господарського суду Харківської області (далі-Суд) (16 березня 2020 року),
- участь в судовому засіданні у справі № 922/400/20 (16 березня 2020 року),
- ознайомлення з матеріалами справи в суді (16 березня 2020 року),
- вивчення матеріалів справи (18 березня 2020 року),
- вивчення судової практики по даній категорії справи (19 березня 2020 року),
- складання та подання до суду клопотання про перенесення розгляду справи на інший день (07 квітня 2020 року),
- складання та подання до суду (на вимогу суду) листа, щодо витребуваних доказів у справі, з доказами у додатках (07 квітня 2020 року),
- складання відзиву на позовну заяву у справі № 922/400/20 (06 травня 2020 року),
- направлення відзиву на позов з додатками на адресу позивача (08 травня 2020 року),
- подання відзиву на позовну заяву до суду (08 травня 2020 року),
- подальше надання всієї необхідної правової допомоги у справі № 922/400/20 аж до ухвалення судового рішення в суді першої інстанції.
В даному звіті, як було зазначено представником відповідача у судовому засіданні 13 липня 2020 року, наявна технічна описка, а саме замість Адвокатське об`єднання "Альянс Адвокатів", зазначено Адвокатське об`єднання "Колегія адвокатів України".
Суд зазначає, що дана технічна (випадкова) помилка, яка допущена під час письмово-вербального викладу тексту (помилка у найменуванні), не впливає на суть та зміст документа, оскільки даний документ був складений сторонами при повному та однозначному розумінні його умов, підтвердженням чого слугує проставлення підписів сторін (з боку відповідача - директор О.В Ткаченко, з боку об`єднання - голова В.С. Ткачова) та печаток організацій - Адвокатського об`єднання "Колегія адвокатів України" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "Аста-Плюс".
Як вже було зазначено вище, між відповідачем та адвокатом (адвокатським об`єднаням "Альянс Адвокатів") досягнута домовленість щодо фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару в сумі 10 000,00 грн.
Разом з тим, звіт до договору від 16 березня 2019 року про надання правової допомоги від 08 травня 2020 року не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат (додаткова постанова Верховного Суду від 11 грудня 2018 року у справі № 910/2170/18).
З огляду на складність справи, наданий адвокатом обсяг послуг у суді першої інстанції, затрачений ним час на надання таких послуг (підготовка цієї справи до розгляду в суді першої інстанції не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи; нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалось), на думку суду у даному випадку розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10 000,00 грн., стосовно якої подано заяву про розподіл, не відповідає критеріям реальності таких витрат, обґрунтованості та пропорційності до предмета спору з урахуванням ціни позову у розумінні приписів частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, а їх стягнення з відповідача становитиме надмірний тягар для останнього, що не узгоджується із принципом розподілу таких витрат, через що суд дійшов висновку про стягнення з позивача на користь відповідача 5 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції.
Даний правовий висновок суд обґрунтовує наступним.
Перш за все, суд враховує, що даний спір для кваліфікованого юриста є спором незначної складності, відноситься до категорії спорів, що виникають у сфері корпоративних відносин щодо якої наявна стала практика Верховного Суду у спірних правовідносинах. Крім того, спірні правовідносини регулюються нормами Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", нормами Цивільного кодексу України. Великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають.
Суд встановив, що матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження б яких адвокат витратив значний час. Так, до відзиву адвокатом додані повідомлення про проведення позачергових загальних борів учасників товариства з обмеженою відповідальністю № 01-08/01 від 01 серпня 2018 року, № 01-10/01 від 01 жовтня 2018 року, № 01-02/01 від 01 лютого 2019 року, № 19-04/01 від 19 квітня 2019 року, № 03-06/01 від 03 червня 2019 року, № 01-08/01 від 01 серпня 2019 року, № 15-11/01 від 15 листопада 2019 року. Крім того, відзив складається із двох сторінок (з обох боків) з викладенням обставин правовідносин та використання норм Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю".
Інші документи, зокрема статуту 2013 року Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "Аста Плюс"; рішення загальних зборів: протокол № 1 від 17 грудня 2013 року; протокол від 03 січня 2014 року, були надані представником відповідача на виконання ухвал господарського суду Харківської області від 19 лютого 2020 року та від 07 квітня 2020 року про витребування доказів.
Враховуючи конкретні обставини справи, суд, детально проаналізувши всі докази, зважаючи на зазначені положення законодавства, враховуючи принципи співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, тощо, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви відповідача про розподіл судових витрат і стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн.
В світлі викладеного, враховуючи системний аналіз пункту 1 частини 2 статті 126, суд, керуючись частиною 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд частково покладає на позивача витрати відповідача пов`язані із наданням правової допомоги.
Враховуючи викладене та керуючись статтями 123, 126, 129, 165, 236-238, 244 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Харківської області, -
Додаткова ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень цього Кодексу.
Повна ухвала складена "20" липня 2020 року.
Суддя Н.В. Калініченко
справа № 922/400/20