ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"22" липня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/2130/20

Господарський суд Одеської області у складі судді Невінгловської Ю.М. розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю „Торговий дім „Сокар Україна" про забезпечення позову вх. ГСОО №2-3199/20 подану по справі №916/2130/20:

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „Торговий дім „Сокар Україна" (01030, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 52-А);

до відповідача: Акціонерне товариство „Одеський припортовий завод" (адреса місцезнаходження: 65481, Одеська обл., м. Южне, вул. Заводська, 3; адреса для листування: а/с №304 Головпоштамт, м. Одеса, 65001);

про визнання недійсним рішення та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: 22.07.2020 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю „Торговий дім „Сокар Україна" звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до відповідача - Акціонерного товариства „Одеський припортовий завод", в якій просить суд визнати недійсним рішення Правління Акціонерного товариства „Одеський припортовий завод" за результатами розгляду кваліфікаційних пропозицій учасників процедури відбору замовника робіт з переробки давальницької сировини та послуг з відвантаження готової продукції для Акціонерного товариства „Одеський припортовий завод", оголошеного 19 червня 2020 р., оформлене протоколом від 17.07.2020р. №40, в частині відхилення кваліфікаційної пропозиції ТОВ „Торговий дім „Сокар Україна" та зобов`язати відповідача допустити учасника ТОВ „Торговий дім „Сокар Україна" до участі у електронному аукціоні в рамках процедури відбору замовника робіт з переробки давальницької сировини та послуг з відвантаження готової продукції для АТ «ОПЗ», оголошеній 19 червня 2020 р., а також покласти на відповідача судові витрати.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на незаконне відхилення відповідачем пропозиції позивача, чим порушено його право на прийняття участі у процедурі відбору та право бути визнаним переможцем, як таке, що суперечить Порядку проведення відбору, шляхом повного ігнорування наданих позивачем документів.

Разом з позовною заявою позивачем було подано до суду заяву про забезпечення позову (вх. ГСОО №2-3199/20), в порядку ст.ст. 136-137 Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до змісту заяви про забезпечення позову, позивач просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони Акціонерному товариству „Одеський припортовий завод" вчиняти дії в рамках проведення відбору за процедурою відбору замовника робіт з переробки давальницької сировини та послуг з відвантаження готової продукції для АТ „ОПЗ", оголошеній 19 червня 2020 р. (порядок проведення відбору затверджено протоколом Наглядової ради АТ „ОПЗ" від 18.06.2020 №17/2020), в тому числі, але не виключно, заборонити проводити електронний аукціон, визначати та оформлювати результати процедури відбору, укладати, підписувати та виконувати договори про постачання сировини у вигляді природного газу для переробки.

Так, в обґрунтування поданої заяви позивач посилається на те, що предметом спору у справі №916/2130/20 є немайнові вимоги до відповідача з приводу визнання недійсним відповідних рішень відповідача в частині відхилення кваліфікаційної пропозиції позивача, як учасника відповідного відбору.

Так, як зазначає позивач, ТОВ „Торговий дім „Сокар Україна" прийняло участь у Процедурі відбору, оголошеною відповідачем у справі, подавши документи кваліфікаційної пропозиції, як вказує позивач, у повній відповідності до Порядку проведення відбору та в належні строки. Однак, згідно повідомлення АТ „ОПЗ" від 20.07.2020 та інформації, розміщеної на офіційному сайті відповідача за посиланням http://www.opz.odessa.net/ замовником прийнято рішення про відхилення кваліфікаційної пропозиції та недопущення товариства позивача до участі у електронному аукціоні.

Дане рішення позивач вважає неправомірним, необґрунтованим та непослідовним з огляду на наступне:

За результатами вивчення умов відбору, визначених Порядком проведення відбору, ТОВ «Торговий дім «Сокар Україна» направив звернення замовнику щодо внесення змін до Порядку проведення відбору в частині можливості розгляду пропозиції ТОВ «Торговий дім «Сокар Україна» та її допуску до аукціону з урахуванням наявності досвіду поставок мінеральних добрив у афілійованих компаній Групи SOCAR або виключення вимоги про наявність досвіду постачання мінеральних добрив як такої, що носить дискримінаційний характер та обмежує конкуренцію.

Листом від 06.07.2020 № 5 АТ «ОПЗ» повідомило про можливість підтвердження відповідності кваліфікаційним вимогам шляхом надання додаткових документів, що вказують на наявність досвіду постачання міндобрив у афілійованих компаній Групи SOCAR.

При цьому, на виконання даної вимоги, у складі документів кваліфікаційної пропозиції ТОВ „Торговий дім „Сокар Україна" надало всі необхідні та додаткові відомості разом з їх документальним підтвердженням.

На думку позивача, невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти відповідні дії, спрямовані на продовження в рамках проведення відбору за процедурою відбору замовника робіт з переробки давальницької сировини та послуг з відвантаження готової продукції для АТ „ОПЗ" у подальшому унеможливить виконання рішення суду та відновлення порушених прав позивача та законних інтересів ТОВ „Торговий дім „Сокар Україна". При цьому, позивач наполягає, що невжиття таких заходів матиме наслідком імовірне укладення та виконання договорів за результатами незаконно проведеної Процедури відбору, що, в свою чергу, призведе до необхідності приведення сторін договору про закупівлю у попередній стан. Таким чином, за твердженням позивача, невжиття чи несвоєчасне вжиття заходів із забезпечення позову призведе до неможливості захисту порушених прав та законних інтересів ТОВ „Торговий дім „Сокар Україна" та унеможливить їх відновлення в повному обсязі в майбутньому.

Згідно з ч.1 ст.140 Господарського процесуального кодексу України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Розглянувши вказану заяву, суд дійшов висновку про її задоволення, з огляду на таке:

Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Частиною першою статті 2 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з частиною першою статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії.

Отже, питання задоволення заяви сторони у справі про застосування заходів до забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити висновок щодо утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову.

Системний аналіз положень частини 1 статті 136 і 137 Господарського процесуального кодексу України дає підстави дійти висновку, що під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені у частинах 2, 5, 6, 7 статті 137 Господарського процесуального кодексу України).

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Господарським процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

За приписами ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України „Про міжнародні договору України" і ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами документів, ратифікованих законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас ст. 17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Н. проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Також суд звертає увагу, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 02.09.2019 у справі № 917/137/19.

Судом взято до уваги, що вжиття заходів забезпечення позову, які просить вжити позивач, зберігає баланс інтересів сторін а також, наявний прямий зв`язок між обраними заявником заходом забезпечення позову і предметом майбутнього позову, а саме обраний захід забезпечення позову спроможний забезпечити ефективний захист прав та інтересів заявника.

У контексті ч. 12 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які полягають в (або мають наслідком) припиненні, відкладенні, зупиненні чи іншому втручанні у проведення конкурсу, аукціону, торгів, тендера чи інших публічних конкурсних процедур, що проводяться від імені держави (державного органу), територіальної громади (органу місцевого самоврядування) або за участю призначеного державним органом суб`єкта у складі комісії, що проводить конкурс, аукціон, торги, тендер чи іншу публічну конкурсну процедуру, суд зазначає, що відповідна процедура відбору проводиться не від імені держави (державного органу), територіальної громади (органу місцевого самоврядування) або за участю призначеного державним органом, а також відсутні докази того, що замовлення процедури відбору було здійснено відповідачем від імені держави (державного органу), територіальної громади (органу місцевого самоврядування) або за участю призначеного державним органом суб`єкта.

При цьому судом встановлено, згідно положень статуту АТ „ОПЗ" товариство не відповідає за зобов`язаннями держави, а держава не відповідає за зобов`язаннями товариства (п. 4.11 статуту). Товариство самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями всім належним йому майном, на яке у відповідності до чинного законодавства може бути звернено стягнення (п. 4.10 статуту). Товариство здійснює вільний вибір видів господарської діяльності, самостійно формує програми та напрями своєї діяльності, обирає постачальників та споживачів продукції, робіт і послуг, якщо інший 5 порядок вибору видів діяльності, постачальників та споживачів продукції, робіт і послуг не передбачений чинним законодавством. Товариство самостійно визначає ціни на власну продукцію (товари, послуги, роботи), якщо інше не передбачено ліцензійними умовами щодо окремих видів діяльності, які здійснює Товариство та законодавством України (п. 4.14 статуту).

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що встановлена ч. 12 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України заборона не стосується вказаних правовідносин, оскільки відповідна процедура відбору проводиться відповідачем, як суб`єктом господарювання.

Разом з тим, суд враховує, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Враховуючи зазначене вище, суд вважає, що існує обґрунтоване припущення, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони вчиняти відповідачу певні дії у межах процедури відбору унеможливить ефективний захист або поновлення порушених прав позивача (у разі задоволення позову), за захистом яких він звернувся до суду та потребуватиме необхідності вжиття з боку останнього додаткових заходів правового захисту.

При цьому, суд безпосередньо враховує позицію Верховного суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 р. у справі №910/1040/18.

З огляду на вище викладене, оскільки заявником було належним чином обґрунтовано та доведено за допомогою належних, допустимих та достатніх доказів наявність обставин, з якими Господарський процесуальний кодекс України пов`язує можливість вжиття заходів забезпечення позову, суд вважає за необхідне задовольнити заяву Товариства з обмеженою відповідальністю „Торговий дім „Сокар Україна" про забезпечення позову, шляхом заборони Акціонерному товариству „Одеський припортовий завод" вчиняти дії в рамках проведення відбору за процедурою відбору замовника робіт з переробки давальницької сировини та послуг з відвантаження готової продукції для АТ „ОПЗ", оголошеній 19 червня 2020 р. (порядок проведення відбору затверджено протоколом Наглядової ради АТ „ОПЗ" від 18.06.2020 №17/2020), в тому числі, але не виключно, заборонити проводити електронний аукціон, визначати та оформлювати результати процедури відбору, укладати, підписувати та виконувати договори про постачання сировини у вигляді природного газу для переробки.

Суд також зазначає про відсутність необхідності вирішення питання щодо зустрічного забезпечення станом на день вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому процесуальним законом не встановлено обов`язку суду вимагати від особи, яка звертається із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (ч. 1 ст. 141 ГПК України): відповідна вимога лише може висуватися судом з урахуванням обставин справи, але не визначається як неодмінна умова забезпечення позову. Аналогічна позиція викладена у Постанові КГС ВС від 19.02.2019р. у справі № 911/1695/18.

Водночас, суд зазначає, що відповідач не позбавлений права звернутися до Господарського суду Одеської області з клопотанням як про застосування зустрічного забезпечення, так і про скасування заходів забезпечення позову у разі надання відповідних доказів, які б спростовували необхідність застосування таких заходів.

Крім того, оскільки зазначені заходи вживаються судом як засіб забезпечення позову, тобто виключно до вирішення спору по суті, суд вважає не порушеними інтереси осіб, в зв`язку з чим суд доходить висновку щодо необхідності задоволення даної заяви позивача.

Керуючись ст.ст.136, 137, 140, 144, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1.Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю „Торговий дім „Сокар Україна" про забезпечення позову вх. ГСОО №2-3199/20 від 22.07.2020р. - задовольнити.

2. Заборони Акціонерному товариству „Одеський припортовий завод" (65481, Одеська обл., м. Южне, вул. Заводська, 3; ) вчиняти дії в рамках проведення відбору за процедурою відбору замовника робіт з переробки давальницької сировини та послуг з відвантаження готової продукції для АТ „ОПЗ", оголошеній 19 червня 2020 р. (порядок проведення відбору затверджено протоколом Наглядової ради АТ „ОПЗ" від 18.06.2020 №17/2020), в тому числі, але не виключно, заборонити проводити електронний аукціон, визначати та оформлювати результати процедури відбору, укладати, підписувати та виконувати договори про постачання сировини у вигляді природного газу для переробки.

Стягувачем за ухвалою є: Товариства з обмеженою відповідальністю „Торговий дім „Сокар Україна" (01030, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 52-А); ).

Боржником за ухвалою є: Акціонерне товариство „Одеський припортовий завод" (65481, Одеська обл., м. Южне, вул. Заводська, 3; )

Ухвала набрала законної сили 22.07.2020 року.

Ухвала дійсна для пред`явлення до виконання до органу державної виконавчої служби протягом строку, встановленого Законом України "Про виконавче провадження".

Ухвалу може бути оскаржено в порядку ст. 256 ГПК України.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя Невінгловська Юлія Михайлівна