РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.07.2020Справа № 907/72/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Нечая О.В., за участю секретаря судового засідання Яценко Я.М., розглянувши у загальному позовному провадженні матеріали справи № 907/72/19

за позовом Державного підприємства "Макарівське лісове господарство"

(08001, Київська обл., Макарівський район, смт. Макарів, вул. Леніна, буд. 17/1; ідентифікаційний код: 00992160)

до 1) Закарпатської митниці ДФС

(88000, Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Собранецька, буд. 20; ідентифікаційний код: 39515893)

2) Державної казначейської служби України

(01601, м. Київ, вул. Бастіонна, буд. 6; ідентифікаційний код: 37567646)

про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 571 559,87 грн

Представники сторін:

від позивача: Ганенко Р.А., ордер серії АІ № 1024620 від 19.02.2020;

від відповідача-1: не з`явились;

від відповідача-2: не з`явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У лютому 2019 року Державне підприємство "Макарівське лісове господарство" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Закарпатської області з позовом до Закарпатської митниці ДФС (далі - відповідач-1) про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 571 559,87 грн.

Позовні вимоги мотивовані протиправною бездіяльністю Закарпатської митниці ДФС, яка полягала у неприйнятті рішення щодо пропуску через митний кордон України та затриманні вантажу позивача, який знаходився у вагонах №67673939, №66183518, №60680568, №64029184, перевезення яких здійснювало АТ "Українська залізниця", понад 30-денний строк, встановлений ч. 1 ст. 199 Митного кодексу України, внаслідок чого позивачу було завдано матеріальну шкоду.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 19.02.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 907/72/19, вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 13.03.2019.

01.03.2019 до Господарського суду Закарпатської області від Закарпатської митниці ДФС надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач-1 проти позову заперечує, вказує, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності та розміру шкоди, завданої відповідачем-1, не доведено причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) відповідача-1 та сплатою перевізнику (АТ "Українська залізниця") плати за надані послуги, матеріали справи, на думку відповідача-1, не містять преюдиційних судових рішень, якими встановлено неправомірність дій (бездіяльності) відповідача-1 за визначений позивачем період використання вагонів, відповідач-1 зазначає про необхідність застосування до спірних правовідносин положень статті 321 Митного кодексу України щодо 180-денного строку перебування вантажу під митним контролем. Відповідач-1 також заперечує проти стягнення шкоди з рахунків митниці, оскільки за приписами чинного законодавства України відшкодування шкоди відбувається з рахунків Державного бюджету України, а не з рахунків органу, який завдав шкоди. Крім того, відповідач-1 заперечує проти стягнення з нього понесених позивачем витрат на оплату судового збору та витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

У підготовчому засіданні 13.03.2019 судом було оголошено перерву до 28.03.2019.

14.03.2019 до Господарського суду Закарпатської області від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач заперечує проти доводів відповідача-1, викладених у відзиві, зазначає, що позивачем надано належні докази на підтвердження понесених ним витрат, наявності причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю відповідача-1 та завданою позивачу шкодою, що також встановлено судовим рішенням у справі № 911/1200/17, яке набрало законної сили, факт протиправної бездіяльності Закарпатської митниці ДФС також встановлено у судовому порядку. Щодо доводів відповідача-1 про незаконність вимоги позивача про стягнення шкоди з відповідача-1 позивач вказав на необхідність застосування до спірних правовідносин положень ч. 2 ст. 30 Митного кодексу України, відповідно до якої шкода, завдана митними органами, відшкодовується цими органами у порядку, встановленому законом.

У підготовчому засіданні 28.03.2019 судом було оголошено перерву до 15.04.2019.

15.04.2019 до Господарського суду Закарпатської області від позивача надійшло клопотання про залучення Державної казначейської служби України до участі у справі в якості співвідповідача.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 06.05.2019 продовжено строк підготовчого провадження до 20.05.2019, призначено підготовче засідання на 17.05.2019.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 17.05.2019 залучено Державну казначейську службу України (далі - відповідач-2) до участі у справі в якості співвідповідача та відкладено підготовче засідання на 11.06.2019.

03.06.2019 до Господарського суду Закарпатської області від позивача надійшло клопотання з додатками.

05.06.2019 до Господарського суду Закарпатської області від відповідача-1 надійшло клопотання з додатками.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 27.06.2019 призначено підготовче засідання на 24.09.2019.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 24.09.2019 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 23.10.2019.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 23.10.2019 оголошено перерву у судовому засіданні до 22.11.2019.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 22.11.2019 оголошено перерву у судовому засіданні до 02.12.2019.

28.11.2019 до Господарського суду Закарпатської області від позивача надійшло клопотання про передачу справи № 907/72/19 за позовом Державного підприємства "Макарівське лісове господарство" до Закарпатської митниці ДФС, Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 571 559,87 грн за виключною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 02.12.2019 матеріали справи № 907/72/19 передано до Господарського суду міста Києва за виключною підсудністю.

Супровідним листом № 01-18/50/20 від 13.01.2020 матеріали справи № 907/72/19 скеровано до Господарського суду міста Києва.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 16.01.2020, справу № 907/72/19 передано на розгляд судді Нечаю О.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.01.2020 справу № 907/72/19 прийнято до свого провадження суддею Нечаєм О.В., постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження, підготовче засідання призначено на 19.02.2020.

03.02.2020 до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача-1 надійшло клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.02.2020 виправлено описку в ухвалі Господарського суду міста Києва про прийняття справи до провадження та призначення підготовчого засідання від 21.01.2020 у справі № 907/72/19 та відмовлено у задоволенні клопотання відповідача-1 про участь у підготовчому судовому засіданні 19.02.2020 о 15:30 год. в режимі відеоконференції.

У підготовче засідання 19.02.2020 з`явився представник позивача, представники відповідачів у підготовче засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи.

У підготовчому засіданні 19.02.2020 судом було оголошено перерву до 11.03.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.02.2020, в порядку статей 120 - 121 Господарського процесуального кодексу України, відповідачів було викликано в підготовче засідання на 11.03.2020.

У підготовче засідання 11.03.2020 представники сторін не з`явились, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи, 11.03.2020 на електронну адресу Господарського суду міста Києва надійшло клопотання позивача про проведення підготовчого засідання без участі його представника.

Враховуючи, що судом було здійснено усі необхідні та достатні дії для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 01.04.2020.

Судове засідання 01.04.2020 не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Нечая О.В. у відпустці.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.04.2020, в порядку статей 120 - 121 Господарського процесуального кодексу України, сторін було повідомлено про те, що судове засідання у справі № 907/72/19 призначено на 17.06.2020.

У судове засідання 17.06.2020 з`явився представник позивача, представники відповідачів у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, явка представників сторін у судове засідання обов`язковою судом не визнавалась.

Представник позивача надав суду усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

У судовому засіданні 17.06.2020 судом було оголошено перерву до 08.07.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.06.2020, в порядку статей 120 - 121 Господарського процесуального кодексу України, відповідачів було повідомлено про те, що судове засідання у справі № 907/72/19 призначено на 08.07.2020.

У судове засідання 08.07.2020 з`явився представник позивача, представники відповідачів у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, явка представників сторін у судове засідання обов`язковою судом не визнавалась.

Представник позивача позов підтримав, просив суд його задовольнити.

У судовому засіданні 08.07.2020 судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

29.12.2015 між позивачем (продавець) та SC "Prolisok" SRL (Румунія) (покупець) було укладено Контракт № 02/16, відповідно до якого продавець продає та відвантажує, а покупець купує та приймає на умовах DAF залізнична станція Батєво (Україна) станція Еперешеке (Румунія) деревину паливну, хвойну.

24.05.2016 позивачем, на виконання умов зазначеного контракту та на підставі рахукнів-фактур (інвойсів) № 370, № 371, № 372, № 373 було відвантажено SC "Prolisok" SRL деревину паливну на загальну суму 5 436,75 Євро (доставка залізничним транспортом, станція перетину кордону - Батєво).

Цього ж дня позивачем до Київської митниці ДФС було подано електронні митні декларації № 125130013/2016/446547, №125130013/2016/446548, №125130013/2016/446549, №125130013/2016/446550 від 24.05.2016, у яких позивачем до митного оформлення в митному режимі експорт були заявлені товари "дров`яна деревина (паливна) хвойних порід (сосна, Pinus silvestris) у вигляді колод, нескорена, свіжозрубана з кривизною та нерівною структурою деревини, кількість сучків необмежена, діаметром верхнього зрізу від 8 см і більше, довжиною 2 та 3 метри навалом, ГОСТ 3243-88 - Дрова, ДСТУ 4020-2-2001 - додаток Д", код УКТ ЗЕД 44011000, загальним об`ємом 217,47 кбм., вагою 152 200 кг.

До вказаних митних декларацій позивачем було додано пакет документів, що включав інвойс, специфікацію-накладну на відправлення деревини залізницею, пакувальний лист за формою № ЛГ-8, сертифікат про походження лісоматеріалів та виготовлених з них пиломатеріалів для здійснення експортних операцій, фіто-санітарний сертифікат, сертифікат на вміст радіоактивних речовин та калькуляцію ціни.

Вказані митні декларації №125130013/2016/446547, №125130013/2016/446548, №125130013/2016/446549, №125130013/2016/446550 від 24.05.2016 були прийняті митним органом для оформлення, про що свідчить відмітка номера штампа "Під митним контролем" у графі "D/J" вказаних митних декларацій.

У період з 28.05.2016 по 29.05.2016 до залізничної станції Батєво-Сортувальна пункту контролю "Батєво" прибули залізничні вагони №66183518, №60680568, №64029184, №67673939 із задекларованим позивачем вантажем.

09.06.2016 Відділом митного оформлення №4 (Батєво) митного посту "Залізничний" Закарпатської митниці ДФС проведено огляд залізничних вагонів № 66183518, № 60680568, № 64029184, № 67673939, за результатами чого складений Акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №305010505/2016/ЗМК-09033, відповідно до якого у результаті митного огляду вантажу без його вивантаження ознак розміщення серед вантажу сторонніх вкладень не виявлено.

15.06.2016 було проведено зважування вагонів № 66183518, № 60680568, № 64029184, № 67673939, за наслідками чого складені акти за формою ГУ-23 № 711 № 712, № 713, № 714.

У ході зважування встановлено, що фактична маса вантажу нетто у вагоні №66183518 (ЕМД №125130013/2016/446547) становить 33580 кг, що на 3920 кг менше задекларованої (37500 кг, графа 38 ЕМД); фактична маса вантажу нетто у вагоні №60680568 (ЕМД №125130013/2016/446548) становить 32500 кг, що на 5300 кг менше задекларованої (37800 кг, графа 38 ЕМД); фактична маса вантажу нетто у вагоні №64029184 (ЕМД №125130013/2016/446549) становить 31560 кг, що на 5940 кг менше задекларованої (37500 кг, графа 38 ЕМД); фактична маса вантажу нетто у вагоні №67673939 (ЕМД 125130013/2016/446550) становить 33340 кг, що на 6060 кг менше задекларованої (39400 кг, графа 38 ЕМД).

Вказані обставини були розцінені посадовими особами Закарпатської митниці ДФС як порушення митних правил, що полягають у зазначені недостовірних даних у товаросупровідних та інших документах (відомостях), які подаються для митного контролю, що стало підставою для ініціювання додаткових заходів митного контролю.

16.06.2016 Відділом митного оформлення № 4 (Батєво) митного посту "Залізничний" Закарпатської митниці ДФС прийнято рішення про залучення до проведення митного контролю (огляду товару) спеціаліста Закарпатської торгово-промислової палати.

Згідно з експертними висновками Закарпатської ТПП від 14.09.2016 №В-811/1, №В-811/2, №В-811/3, №В-811/4, за наслідками зовнішнього огляду, замірів лісоматеріалів круглих та замірів штабелів згідно ДСТУ 4020-2-200 лісоматеріали круглі із деревини сосна відповідають вимогам дров по ГОСТ 3243-88, код УКТ ЗЕД 4401 10 00 00.

Незважаючи на те, що після проведення митного огляду вантажу жодних порушень митного законодавства не було виявлено, Закарпатська митниця ДФС продовжувала утримувати товар позивача та у встановлений законом строк не прийняла рішення про завершення митних формальностей щодо товару, який переміщувався у залізничних вагонах №66183518, №60680568, №64029184, №67673939.

Вказані обставини встановлені постановою Київського окружного адміністративного суду від 24.11.2016 у справі № 810/2399/16, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.07.2017 та постановою Верховного Суду від 15.05.2018.

Судовим рішенням у справі № 810/2399/16, яке набрало законної сили, визнано протиправною бездіяльність Закарпатської митниці ДФС України, яка полягає у неприйнятті рішення щодо пропуску через митний кордон України товару, митне оформлення якого проведене згідно з електронними митними деклараціями (форма МД-2) від 24.05.2016 №125130013/2016/446547, №125130013/2016/446548, №125130013/2016/446549, №125130013/2016/446550 та зобов`язано Закарпатську митницю ДФС завершити митні формальності щодо пропуску через митний кордон України товарів, вказаних у електронних митних деклараціях 24.05.2016 №125130013/2016/446547, №125130013/2016/446548, №125130013/2016/446549, №125130013/2016/446550.

За твердженнями позивача, внаслідок протиправної бездіяльності відповідача-1, яка полягала у неприйнятті рішення щодо пропуску через митний кордон України вантажу позивача, який знаходився у вагонах №66183518, №60680568, №64029184, №67673939, позивачу було завдано матеріальну шкоду.

Так, у період з 28.05.2016 по 22.10.2016, у зв`язку з проведенням Закарпатською митницею ДФС митних процедур, АТ "Українська залізниця" було нараховано позивачу плату за транспортні послуги, надані для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, а саме плату за користування вагонами, плату за зберігання вантажу, а також плату за додаткові послуги (плату за навантажувально-розвантажувальні роботи, плату за перевезення вантажу між залізничними станціями, плату за подавання/збирання вагонів з під`їзної колії).

Рішенням Господарського суду Київської області від 19.10.2017 у справі №911/1200/17, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.04.2018, стягнуто з ДП "Макарівське лісове господарство" на користь АТ "Українська залізниця" в особі Виробничого структурного підрозділу "Ужгородська дирекція залізничних перевезень Регіональної філії "Львівська залізниця АТ "Українська залізниця" заборгованість з оплати вартості транспортних послуг у розмірі 845 318,77 грн.

Як зазначає позивач та підтверджується матеріалами справи, в порядку примусового виконання судового рішення у справі № 911/1200/17 ним було перераховано на рахунок органу державної виконавчої служби грошові кошти в сумі 944 758,20 грн, що підтверджується платіжною вимогою-дорученням № 56703062 від 07.08.2018 та постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження ВП № 56703062 від 13.08.2018.

За доводами позивача, загальний строк, за який АТ "Українська залізниця" було нараховано позивачу плату за транспортні послуги щодо використання вагонів № 66183518, № 60680568, № 64029184, № 67673939 становить з 28.05.2016 по 22.10.2016, відтак позивачем заявлено до стягнення нараховані перевізником платежі за період з 27.06.2016 по 22.10.2016, тобто поза 30-денним строком, визначеним ч. 1 ст. 199 Митного кодексу України.

За розрахунком позивача, плата за користування вагонами № 66183518, № 60680568, № 64029184, № 67673939 за період з 27.06.2016 по 22.10.2016 становить 417 232,90 грн, плата за зберігання вантажу - 139 064,70 грн, плата за додаткові послуги - 15 262,27 грн, на підтвердження періоду нарахування, виду та обсягу послуг позивачем надано акт загальної форми № 10996 від 28.05.2016, заявку на проведення митного огляду вих. № 30/16 від 28.05.2016, акт загальної форми № 597 від 07.09.2016, акти загальної форми № 4647 від 08.09.2016, № 4648 від 08.09.2016, № 4649 від 08.09.2016, № 4650 від 08.09.2016, акти загальної форми № 231 від 17.09.2016, № 232 від 17.09.2016, № 233 від 17.09.2016, № 234 від 17.09.2016, а також Розрахунки АТ "Українська залізниця" по вагонах №66183518, №60680568, №64029184, №67673939.

З огляду на вище викладене, посилаючись на протиправну бездіяльність Закарпатської митниці ДФС, позивач звернувся до суду з цим позовом та просить суд стягнути матеріальну шкоду в загальному розмірі 571 559,87 грн.

Відповідач-1 - Закарпатська митниця ДФС заперечує проти позову з підстав:

- ненадання позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження наявності та розміру шкоди, завданої відповідачем-1, відсутності причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) відповідача-1 та сплатою перевізнику (АТ "Українська залізниця") плати за надані послуги;

- відсутності в матеріалах справи преюдиційних судових рішень, якими встановлено неправомірність дій (бездіяльності) відповідача-1 за визначений позивачем період використання вагонів;

- необхідності застосування до спірних правовідносин положень статті 321 Митного кодексу України щодо 180-денного строку перебування вантажу під митним контролем;

- неправомірності заявлених позивачем вимог щодо стягнення шкоди з рахунків митниці, оскільки за приписами чинного законодавства України відшкодування шкоди відбувається з рахунків Державного бюджету України, а не з рахунків органу, який завдав шкоди.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (пункт 8 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України).

Згідно з частинами 1 - 3 статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з частинами 1, 2 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до статті 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статтею 1174 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Отже, статтею 56 Конституції України, статтями 1173 та 1174 Цивільного кодексу України визначені спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи зазначених органів при здійсненні ними своїх повноважень.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавача шкоди.

Для настання деліктної відповідальності необхідним є встановлення судом складу цивільного правопорушення, а саме: а) протиправної поведінки заподіювача шкоди; б) наявності шкоди; в) причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача шкоди; г) вина.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміють понесені потерпілим матеріальні витрати, що виражаються у зменшенні майна в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов`язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки за загальним правилом, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Відсутність у діях особи умислу або необережності звільняє її від відповідальності, крім випадків, передбачених законом, коли відповідальність настає незалежно від вини.

Особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини.

Відповідно до ч. 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди.

Факт протиправної бездіяльності Закарпатської митниці ДФС, яка полягала у неприйнятті рішення щодо пропуску через митний кордон України та затриманні вантажу позивача, який знаходився у вагонах № 66183518, № 60680568, № 64029184, № 67673939, перевезення яких здійснювало АТ "Українська залізниця", понад 30-денний строк, визначений ч. 1 ст. 199 Митного кодексу України, встановлено постановою Київського окружного адміністративного суду від 24.11.2016 у справі № 810/2399/16, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.07.2017 та постановою Верховного Суду від 15.05.2018.

Згідно з ч. 1 ст. 199 Митного кодексу України граничний строк перебування товарів, транспортних засобів комерційного призначення у пунктах пропуску через державний кордон України не може перевищувати 30 днів, а для автомобільного транспорту - п`ять днів з моменту прибуття у пункт пропуску через державний кордон України для здійснення митних процедур.

При розгляді справи № 810/2399/16 судом було встановлено, що всупереч імперативній нормі ч. 1 ст. 199 Митного кодексу України залізничні вагони №66183518, №60680568, №64029184, №67673939 перебували на території залізничної станції Батєво-Сортувальна пункту контролю "Батєво" Закарпатської митниці ДФС більше 30 днів, відтак відповідачем-1 було порушено вимоги закону щодо митного оформлення товарів у вказаних вагонах. Суд наголосив, що Закарпатська митниця ДФС не вчинила дій, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи, а саме виконання мінімуму митних формальностей. Суд встановив, що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення статті 321 Митного кодексу України, згідно з ч. 4 якої граничний строк перебування товарів, транспортних засобів комерційного призначення під митним контролем до моменту поміщення цих товарів, транспортних засобів у відповідний митний режим не може перевищувати 180 календарних днів, оскільки вказана норма призначена виключно для визначення митного режиму, а не для проведення митних формальностей.

З цих підстав, суд відхиляє доводи відповідача-1 щодо необхідності застосування до спірних правовідносин положень статті 321 Митного кодексу України щодо 180-денного строку перебування вантажу під митним контролем.

За приписами ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Встановлені постановою Київського окружного адміністративного суду від 24.11.2016 у справі № 810/2399/16, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.07.2017 та постановою Верховного Суду від 15.05.2018 обставини, відповідно до приписів вищевказаних положень чинного законодавства України, не підлягають повторному доказуванню.

Враховуючи вищевикладене, суд визнає безпідставними посилання відповідача-1 на відсутність в матеріалах справи преюдиційних судових рішень, якими встановлено неправомірність дій (бездіяльності) Закарпатської митниці ДФС за визначений позивачем період використання вагонів.

При цьому, суд звертає увагу, що як при розгляді справи № 810/2399/16, так і при розгляді цієї справи Закарпатською митницею ДФС не надано доказів того, що відповідач-1, затримуючи вагони № 66183518, № 60680568, № 64029184, № 67673939 та допускаючи бездіяльність щодо здійснення митних формальностей у строк, що не може перевищувати 30 днів, діяв у спосіб та в межах повноважень, визначених Митним кодексом України.

Отже, наявність вини Закарпатської митниці ДФС при розгляді цієї справи щодо завдання позивачу шкоди відповідачем-1 не спростовано та, за змістом ч. 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України, вина останнього презюмується.

За доводами позивача, загальний строк, за який АТ "Українська залізниця" було нараховано позивачу плату за транспортні послуги щодо використання вагонів № 66183518, № 60680568, № 64029184, № 67673939 становить з 28.05.2016 по 22.10.2016, відтак позивачем заявлено до стягнення нараховані перевізником платежі за період з 27.06.2016 по 22.10.2016, тобто поза 30-денним строком, визначеним ч. 1 ст. 199 Митного кодексу України.

Рішенням Господарського суду Київської області від 19.10.2017 у справі №911/1200/17, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.04.2018 стягнуто з ДП "Макарівське лісове господарство" на користь АТ "Українська залізниця" в особі Виробничого структурного підрозділу "Ужгородська дирекція залізничних перевезень Регіональної філії "Львівська залізниця АТ "Українська залізниця" заборгованість з оплати вартості транспортних послуг у розмірі 845 318,77 грн.

Визначаючи правові підстави та періоди нарахування сум, які були стягнуті з позивача на користь АТ "Українська залізниця", та з яких складається розмір заявленої позивачем до стягнення шкоди у цій справі, судом враховано наступне.

Відповідно до частини 1 статті 4 Митного кодексу України митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку; митні формальності - сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і митними органами, а також автоматизованою системою митного оформлення з метою дотримання вимог законодавства України з питань митної справи.

Статтею 218 Митного кодексу України передбачено, що строки здійснення митних формальностей щодо залізничного рухомого складу визначаються керівником митного органу за погодженням з іншими контролюючими органами та адміністрацією залізниці, а в пункті пропуску (пункті контролю) через державний кордон України - крім того, з керівником відповідного органу охорони державного кордону України.

Розвантажувальні, навантажувальні, перевантажувальні та інші операції, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, проводяться підприємствами залізниці за рахунок власників товарів або уповноважених ними осіб.

Згідно з частинами 1, 2 статті 325 Митного кодексу України за письмовою заявою власника товарів або уповноваженої ним особи та з дозволу митного органу можуть здійснюватися навантаження, вивантаження, перевантаження, усунення пошкоджень упаковки, розпакування, упакування, перепакування, зважування та визначення інших істотних характеристик товарів, що перебувають під митним контролем, взяття проб та зразків таких товарів, зміна ідентифікаційних знаків чи маркування на цих товарах або їх упаковці, транспортних засобах комерційного призначення, а також заміна транспортного засобу комерційного призначення. Зазначені операції здійснюються за рахунок власника товарів, що переміщуються через митний кордон України, або уповноваженої ним особи. У разі відмови у наданні дозволу на здійснення зазначених операцій митний орган зобов`язаний невідкладно письмово повідомити особу, яка звернулася із заявою про надання такого дозволу, про причини і підстави відмови.

У встановлених цим Кодексом випадках митні органи з власної ініціативи або з ініціативи правоохоронних органів мають право у письмовій формі вимагати від осіб, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України, проведення операцій, передбачених частиною першою цієї статті. У такому разі витрати на проведення зазначених операцій відшкодовуються органом, з ініціативи якого вони проводилися. Якщо в результаті проведення таких операцій виявлено порушення законодавства України, витрати на проведення зазначених операцій відшкодовуються власником товарів, транспортних засобів комерційного призначення або уповноваженими ними особами.

У відповідності до ст. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998, Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (ст. 3 Статуту).

Згідно зі статтею 119 Статуту за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під`їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб`єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами.

Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати.

Зазначена плата стягується також з вантажовідправників, вантажоодержувачів у разі затримки вагонів (контейнерів), пов`язаної з митним оформленням.

Відповідно до п. 3 Правил користування вагонами та контейнерами, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 25 лютого 1999 № 113, та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 15 березня 1999 за № 165/3458 (з наступними змінами, далі - Правила користування вагонами та контейнерами) облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46 (додаток 1), Відомістю плати за користування контейнерами форми ГУ-46к (додаток 11), які складаються на підставі Пам`яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45 (додаток 2), Пам`яток про видачу/приймання контейнерів форми ГУ-45к (додаток 8), Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами (додаток 12), Актів про затримку вагонів форми ГУ-23а (додаток 3), Актів загальної форми ГУ-23 (додаток 6). За договором між вантажовласником і залізницею всі ці документи можуть оформлятися і надаватися в електронному вигляді. Порядок здійснення електронного документообігу під час перевезення вантажів залізничним транспортом у внутрішньому сполученні регламентується додатком до договору про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги.

Пунктом 4 Правил користування вагонами та контейнерами визначено, що відомості плати за користування вагонами, контейнерами складаються на вагони, контейнери, що подаються під навантаження та вивантаження, є документами обліку часу перебування вагонів, контейнерів у пунктах навантаження та вивантаження та на під`їзних коліях і містять розрахунки платежів за користування вагонами, контейнерами. Плата за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу нараховується за Відомостями плати за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу (додаток 10), які оформляються на підставі Пам`яток про подавання/забирання вагонів. Відомості плати за користування вагонами, контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу, Пам`ятки про подавання/забирання вагонів, Пам`ятки про видачу/приймання контейнерів, Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами оформляються в електронному або паперовому вигляді. На вимогу вантажовласника йому надається копія Пам`ятки про подавання/забирання вагонів, Пам`ятки про видачу/приймання контейнерів.

За змістом п. 1.8 розділу ІІІ Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги та Коефіцієнтів, що застосовуються до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26 березня 2009 № 317, та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 квітня 2009 за № 340/16356 (з наступними змінами, далі - Збірник тарифів) за маневрову роботу, що виконується локомотивом залізниці не одночасно з подачею або забиранням вагонів на вимогу власника під`їзної колії, вантажовласника або порту, яка оформлена пам`яткою про подавання/забирання вагонів (форми ГУ-45), із зазначенням у ній часу, протягом якого виконувалась маневрова робота, нараховується збір у розмірі 292,6 грн за кожні півгодини роботи локомотива, рахуючи неповні півгодини за повні. До такої роботи належать: переставляння вагонів з одного вантажного фронту на інший, переміщення вагонів на фронті; подача вагонів на ваги і для дозування; прибирання вагонів після зважування та дозування; у випадках, коли навантаження або вивантаження виконується в присутності локомотива залізниці (подача стисненого повітря від локомотива тощо); інша маневрова робота з вагонами на станціях, під`їзних коліях та інших місцях незагального користування.

Пунктом 9 Правил зберігання вантажів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 № 644, та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2000 за № 866/5087 (з наступними змінами, далі - Правила зберігання вантажів) визначено, що за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки.

Факт затримки вантажу засвідчується актом загальної форми.

Виходячи з положень наведених вище нормативно-правових актів України, позивач як власник вантажу у вагонах № 66183518, № 60680568, № 64029184, № 67673939 був зобов`язаний оплачувати транспортні послуги, надані АТ "Українська залізниця", здійснені під час проведення митного контролю на залізничному транспорті, незалежно від факту виявлення або не виявлення незаконного переміщення товару під час здійснення такого контролю.

Судом враховано, що плата за користування вагонами, плата за зберігання вантажу, плата за маневрову роботу з першого по тридцятий день затримки кожного вагону є витратами, що повинні бути понесені саме позивачем відповідно до вказаних положень законодавства України, натомість плата за користування вагонами, плата за зберігання вантажу, плата за маневрову роботу, починаючи з тридцять першого по останній день затримки кожного вагону фактично є збитками позивача.

За розрахунком позивача, плата за користування вагонами № 66183518, № 60680568, № 64029184, № 67673939 за період з 27.06.2016 по 22.10.2016 становить 417 232,90 грн, плата за зберігання вантажу - 139 064,70 грн, плата за додаткові послуги - 15 262,27 грн.

На підтвердження періоду нарахування, виду та обсягу послуг позивачем надано акт загальної форми № 10996 від 28.05.2016, заявку на проведення митного огляду вих. № 30/16 від 28.05.2016, акт загальної форми № 597 від 07.09.2016, акти загальної форми № 4647 від 08.09.2016, № 4648 від 08.09.2016, № 4649 від 08.09.2016, № 4650 від 08.09.2016, акти загальної форми № 231 від 17.09.2016, № 232 від 17.09.2016, № 233 від 17.09.2016, № 234 від 17.09.2016, а також Розрахунки АТ "Українська залізниця" по вагонах №66183518, №60680568, №64029184, №67673939.

У позовній заяві міститься детальний опис витрат позивача щодо оплати вартості наданих АТ "Українська залізниця" транспортних послуг, а саме плати за користування вагонами, плати за зберігання вантажу, плати за додаткові послуги.

Судом перевірено розрахунок вказаних витрат та встановлено правомірність визначення позивачем розміру шкоди у вигляді плати за користування вагонами за період з 27.06.2016 по 22.10.2016 - 417 232,90 грн (2 832 год. х 16 грн/год. х 4 вагони х 2,302); щодо розміру шкоди у вигляді плати за зберігання вантажу за період з 27.06.2016 по 22.10.2016 судом встановлено часткову обґрунтованість розрахунку позивача, а саме розмір плати за зберігання вантажу у вагоні № 66183518 становить 34 750,99 грн (34 т х 4 грн/т х 111 х 2,302), розмір плати за зберігання вантажу на відкритих складах 876,60 грн (34 т х 1,6 грн/т х 7 х 2,302), що разом становить 35 627,59 грн; розмір плати за зберігання вантажу у вагоні № 60680568 становить 34 032,77 грн (33 т х 4 грн/т х 112 х 2,302), розмір плати за зберігання вантажу на відкритих складах 729,27 грн (33 т х 1,6 грн/т х 6 х 2,302), що разом становить 34 762,04 грн; розмір плати за зберігання вантажу у вагоні № 67673939 становить 35 552,09 грн (32 т х 4 грн/т х 108 х 2,302), розмір плати за зберігання вантажу на відкритих складах 121,50 грн (32 т х 1,6 грн/т х 10 х 2,302), що разом становить 35 673,59 грн.

Розмір плати за зберігання вантажу за період з 27.06.2016 по 22.10.2016 у вагоні №64029184 (33 001,40 грн) не перевищує розрахованого позивачем та заявленого до стягнення розміру шкоди.

Матеріалами справи також підтверджується понесення позивачем витрат на додаткові послуги АТ "Українська залізниця", а саме плати за навантажувально-розвантажувальні роботи за всіма вагонами в сумі 8 776,27 грн; плати за перевезення вантажу від Станції Батьово до станції Чоп для здійснення митних процедур за всіма вагонами в сумі 4 060,00 грн; плати за подавання/збирання чотирьох вагонів з під`їзної колії в сумі 2 426,00 грн.

Таким чином, обґрунтованою є шкода в загальному розмірі 571 559,79 грн.

Під час розгляду справи № 911/1200/17 судом було встановлено, що АТ "Українська залізниця" у період з травня по жовтень 2016, у зв`язку із проведенням Закарпатською митницею ДФС відповідних митних процедур, було надано ДП "Макарівське лісове господарство" транспортні послуги (користування вагонами, маневрова робота, зберігання вантажу у вагонах, зважування вантажу, навантажувально-розвантажувальні роботи, подавання/забирання вагонів до підїзної колії, тощо) щодо використання вагонів №66183518, №60680568, №64029184, №67673939 на загальну суму 845 318,77 грн, що підтверджується відповідними розрахунками сум за користування вагонами та інших послуг, актами загальної форми, заявками на подачу вагонів, витягами із книги обліку контрольних зважувань та перевірки кількості вантажу у вагонах, актами про проведення огляду та іншими документами, наявними у матеріалах справи.

Судом встановлено, що позивачем в порядку примусового виконання судового рішення у справі № 911/1200/17 було перераховано на рахунок органу державної виконавчої служби грошові кошти в сумі 944 758,20 грн, що підтверджується платіжною вимогою-дорученням № 56703062 від 07.08.2018 та постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження ВП № 56703062 від 13.08.2018.

Наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою Закарпатської митниці ДФС та завданою позивачу шкодою у вигляді понесених позивачем витрат на оплату послуг АТ "Українська залізниця" прослідковується з огляду на те, що фактично витрати з оплати вартості наданих перевізником транспортних послуг, а саме плати за користування вагонами, плати за зберігання вантажу, плати за маневрову роботу за період з 27.06.2016 по 22.10.2016 по вагонам №66183518, №60680568, №64029184, №67673939 було понесено позивачем внаслідок протиправного неприйняття відповідачем-1 рішення щодо пропуску вантажу, належного позивачу, через митний кордон України у строк, встановлений ч. 1 ст. 199 Митного кодексу України.

З огляду на вищенаведене, суд відхиляє як безпідставні посилання відповідача-1 щодо ненадання позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження наявності та розміру шкоди, завданої відповідачем-1, відсутності причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) відповідача-1 та сплатою перевізнику (АТ "Українська залізниця") плати за надані послуги.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини від 23 червня 1993 у справі "Руїс-Матеос проти Іспанії").

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

Однією із засад здійснення господарського судочинства, відповідно до частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Принцип рівності сторін у процесі, в розумінні "справедливого балансу" між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 33 Рішення Європейського суду з прав людини віл 27.10.1993 у справі "Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів").

У п. 26 Рішення Європейського суду з прав людини від 15.05.2008 у справі "Надточій проти України" суд нагадує, що принцип рівності сторін як один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

Згідно з частинами 1, 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Статтями 14, 15 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Позивач у поданій до суду позовній заяві просить суд стягнути матеріальну шкоду із Закарпатської митниці ДФС.

У своїх заявах по суті справи позивач вказує на необхідність застосування до спірних правовідносин положень статті 30 Митного кодексу України, відповідно до якої посадові особи та інші працівники митних органів, які прийняли неправомірні рішення, вчинили неправомірні дії або допустили бездіяльність, у тому числі в особистих корисливих цілях або на користь третіх осіб, несуть кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та іншу відповідальність відповідно до закону.

Шкода, заподіяна особам та їх майну неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю митних органів або їх посадових осіб чи інших працівників при виконанні ними своїх службових (трудових) обов`язків, відшкодовується цими органами, організаціями у порядку, визначеному законом.

Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження" (далі - рішення суду), та особливості їх виконання встановлені Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

Відповідно до статті 2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Згідно з частиною 1 статті 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Згідно зі статтею 25 Бюджетного кодексу України Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

За приписами частини 1 статті 43 Бюджетного кодексу України при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Пунктом 9 Прикінцевих та Перехідних положень Бюджетного кодексу України установлено, що до законодавчого врегулювання безспірного списання коштів бюджету та відшкодування збитків, завданих бюджету відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) за рахунок коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) в межах бюджетних призначень за рішенням суду у розмірі, що не перевищує суми реальних збитків, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 215 від 15.04.2015, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Аналіз зазначених вище норм чинного законодавства України свідчить про те, що управління наявними коштами Державного бюджету України, зокрема безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду входить до компетенції Державного казначейства України.

Отже, при розгляді справ за позовами про відшкодування шкоди, заподіяної діями (бездіяльністю) органів доходів і зборів, судам слід враховувати, що співвідповідачами у таких справах є відповідні органи Державної казначейської служби України, до компетенції яких належить казначейське обслуговування бюджетних коштів. До того ж, не вимагається наявність порушення вказаними органами прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 26.07.2018 у справі № 907/769/17.

Суд звертає увагу, що за клопотанням позивача до участі у справі в якості співвідповідача було залучено Державну казначейську службу України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Цивільного кодексу України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Відповідно до статті 170 Цивільного кодексу України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Отже, виходячи із положень частини другої статті 2, статті 170 Цивільного кодексу України, враховуючи наведені норми Господарського процесуального кодексу України, у разі коли відповідний орган державної влади вступає у цивільні правовідносини і є зобов`язаною особою по відношенню до іншої особи у таких правовідносинах, то боржником є держава Україна як учасник цивільних відносин в особі відповідного органу.

З огляду на викладене, в силу вищевказаних положень чинного законодавства України, шкода, завдана протиправною бездіяльністю Закарпатської митниці ДФС, має бути відшкодована позивачу з Державного бюджету України.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Зважаючи на викладене, всі інші доводи та міркування сторін, зазначені в їхніх заявах по суті справи, судом визнаються такими, що не спростовують вищевказаних висновків суду.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено часткову обґрунтованість заявленого позову, відтак до стягнення з Державного бюджету України на користь позивача підлягає матеріальна шкода, завдана протиправною бездіяльністю Закарпатської митниці ДФС, в розмірі 571 559,79 грн.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 1, 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Як встановлено судом, при поданні позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 8 573,40 грн.

Згідно з п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

З огляду на вищенаведене, у суду відсутні правові підстави щодо здійснення розподілу витрат по сплаті судового збору в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд звертає увагу, що у позовній заяві, відповіді на відзив, про що також наголошено представником позивача в судовому засіданні 08.07.2020, позивач зробив заяву про намір подати докази на підтвердження понесення таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, відтак розподіл вказаних витрат судом не здійснюється.

Керуючись статтями 129, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, буд. 6; ідентифікаційний код: 37567646) на користь Державного підприємства "Макарівське лісове господарство" (08001, Київська обл., Макарівський район, смт. Макарів, вул. Леніна, буд. 17/1; ідентифікаційний код: 00992160) матеріальну шкоду, завдану протиправною бездіяльністю Закарпатської митниці ДФС, в розмірі 571 559 (п`ятсот сімдесят одна тисяча п`ятсот п`ятдесят дев`ять) грн 79 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до пункту 4 розділу Х "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк на апеляційне оскарження, визначений статтею 256 Господарського процесуального кодексу України, продовжується на строк дії такого карантину.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 20.07.2020

Суддя О.В. Нечай