ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" липня 2020 р. Справа№ 910/16724/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Іоннікової І.А.

Тарасенко К.В.

Розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2020 у справі № 910/16724/19 (суддя Смирнова Ю.М., повний текст рішення складено 19.02.2020, м. Київ)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група", м. Київ

до Фізичної особи-підприємця Гаврюшина Олександра Івановича, м. Київ

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Підприємство з іноземними інвестиціями "Віп-Рент", м. Київ

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_1 , м. Київ

про стягнення 20 913,00 грн

За результатом розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Гаврюшина Олександра Івановича (далі - відповідач) 20 913,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачем на підставі договору добровільного страхування № 28-0199-2700/15-2960 від 07.12.2015 внаслідок настання страхової події дорожньо-транспортної пригоди виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля Skoda, державний номер НОМЕР_1 , а тому позивачем відповідно до положень ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки ДТП сталася з вини працівника Фізичної особи-підприємця Гаврюшина Олександра Івановича (який керував автомобілем ГАЗ, державний номер НОМЕР_2 , та в момент ДТП знаходився при виконанні своїх трудових обов`язків), враховуючи, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника вказаного транспортного засобу застрахована не була, позивач, посилаючись на положення ст. 1172 Цивільного кодексу України вказує, що обов`язок з відшкодування шкоди покладається на відповідача.

Крім того, позивач вважає, що факт перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди підтверджено рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 06.06.2018 у справі № 760/27882/17-ц (провадження № 760/2797/18).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.12.2019 за вказаним позовом відкрито провадження у справі № 910/16724/19; вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи; залучено до участі у справі Підприємство з іноземними інвестиціями "Віп-Рент" третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача; залучено до участі у справі ОСОБА_1 третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

Короткий зміст заперечень Фізичної особи-підприємця Гаврюшина Олександра Івановича

У відзиві на позовну заяву відповідач проти заявлених позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що позивачем взагалі не надано будь-яких доказів того, що ОСОБА_1 перебував з відповідачем в трудових відносинах на момент ДТП.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.02.2020 у справі № 910/16724/19 у позові відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з того, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено факту перебування на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 у трудових відносинах з відповідачем та виконання ОСОБА_1 в момент дорожньо-транспортної пригоди своїх трудових обов`язків.

Крім того, місцевий господарський суд, з урахувавши положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, дійшов висновку про те, що судове рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 06.06.2018 у справі № 760/27882/17-ц (провадження № 760/2797/18) не має преюдиційного значення щодо обсягу прав та обов`язків Фізичної особи-підприємця Гаврюшина Олександра Івановича, які виникли у зв`язку з настанням ДТП, що сталася 22.04.2016.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із вказаним рішенням, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" (далі-скаржник/ПрАТ "СК "Українська страхова група") звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги ПрАТ "СК "Українська страхова група" обґрунтовані неповним дослідженням доказів наданих позивачем; неповним з`ясуванням обставин справи, що мають значення для справи; не вжиттям всіх необхідних заходів для повного та всебічного розгляду справи, порушенням місцевим господарським судом норм процесуального права, а саме - ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, а також порушення судом норм матеріального права, зокрема, ст.ст. 993, 1166, 1172, 1187, 1188, 1191 Цивільного кодексу України та ст.ст. 8, 27 Закону України «Про страхування».

Скаржник вважає, що місцевий господарський суд дійшов передчасного висновку про те, що рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 06.06.2018 у справі № 760/27882/17-ц (провадження № 760/2797/18) не має преюдиційного значення щодо обсягу прав та обов`язків Фізичної особи-підприємця Гаврюшина Олександра Івановича, які виникли у зв`язку з настанням ДТП, що сталася 22.04.2016.

Вказане, на думку позивача, місцевим господарським судом було не враховано, що призвело до помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

25.05.2020 від відповідача через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому останній просить залишити апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2020 у справі № 910/16724/19- без змін.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу позивача вказував на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підстави для його скасування - відсутні.

Також відповідач зазначає, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку з тим, що позивачем належним та допустимими доказами не доведено факту перебування на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 у трудових відносинах з відповідачем та виконання ОСОБА_1 в момент дорожньо-транспортної пригоди своїх трудових обов`язків.

Треті особи не скористалися своїм правом згідно з ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України та не надали суду письмового відзиву на апеляційну скаргу, що згідно з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Частиною 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.04.2020 апеляційну скаргу ПрАТ «СК «Українська страхова група» передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Разіна Т.І., судді: Іоннікова І.А., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.04.2020 у справі № 910/16724/19 апеляційну скаргу ПрАТ "СК "Українська страхова група" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2020 у справі № 910/16724/19 залишено без руху.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.05.2020 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/16724/19; розгляд апеляційної скарги ПрАТ "СК "Українська страхова група" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2020 у справі № 910/16724/19 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

З матеріалів справи вбачається, що 07.12.2015 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Українська страхова група", як страховиком та Підприємством з іноземними інвестиціями "Віп-Рент", як страхувальником було укладено генеральний договір №28-0199-2700/16-AVIS (надалі - Договір), об`єктом страхування за яким є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням майном, зокрема, автомобілем Skoda, державний номер НОМЕР_1 , на випадок настання страхових випадків, зокрема, пошкодження чи знищення транспортного засобу або його частин внаслідок ДТП.

22.04.2016 о 08 год 40 хв. по проспекту Червонозоряному, 6-А, в місті Києві сталася ДТП, а саме: ОСОБА_1 , керуючи автомобілем ГАЗ, державний номер НОМЕР_2 , під час руху заднім ходом не забезпечив безпеку маневру, не звернувся за допомогою до інших осіб, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Skoda, державний номер НОМЕР_1 .

Внаслідок ДТП транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

ДТП сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_1 п.п. 10.9, 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, що підтверджується постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 24.05.2016 у справі № 3/3189/16, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Місцевим господарським судом встановлено, що відповідно до акта № БН-0000443 з надання послуг по ремонту автомобіля від 24.05.2016, складеного ремонтною організацією - Товариством з обмеженою відповідальністю "Бровари моторс" вартість відновлювального ремонту автомобіля Skoda, державний номер НОМЕР_1 , внаслідок пошкодження транспортного засобу в результаті ДТП склала 20 913,00 грн.

На підставі страхового акта № ДККА-50372 від 02.06.2016, у відповідності до розрахунку суми страхового відшкодування, визначеного вказаним актом, та заяви страхувальника про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування позивач, виконуючи свої зобов`язання за Договором, здійснив відшкодування завданої шкоди внаслідок спірної ДТП шляхом перерахування коштів у сумі 20 913,00 грн на рахунок страхувальника, що підтверджується платіжним дорученням № 10113 від 02.06.2016.

Із постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 24.05.2016 у справі № 3/3189/16 вбачається, що транспортний засіб - автомобіль ГАЗ, державний номер НОМЕР_2 , водієм якого спричинено ДТП, що потягнуло завдання шкоди власнику автомобіля Skoda, державний номер НОМЕР_1 , знаходився під керуванням ОСОБА_1 .

Місцевим господарським судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля ГАЗ, державний номер НОМЕР_2 , на момент ДТП застрахована не була.

Позивачем до матеріалів справи було надано копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , згідно з яким транспортний засіб ГАЗ, державний номер НОМЕР_2 , зареєстровано за Гаврюшиним Олександром Івановичем .

Як убачається з матеріалів справи, рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 06.06.2018 у справі №760/27882/17-ц (провадження № 760/2797/18) було відмовлено у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" про стягнення суми відшкодування саме з ОСОБА_1 з тих підстав, що на момент ДТП ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Фізичною особою-підприємцем Гаврюшиним Олександром Івановичем та знаходився при виконанні своїх трудових обов`язків.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ОСОБА_1 , з вини якого сталося ДТП, на момент ДТП перебував у трудових відносинах з Фізичною особою-підприємцем Гаврюшиним Олександром Івановичем та знаходився при виконанні своїх трудових обов`язків, а відтак, за твердженням позивача, в силу ст. 1172 Цивільного кодексу України обов`язок з відшкодування шкоди покладається на відповідача.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, з наступних підстав.

У зв`язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику, позивач набув право вимоги до особи відповідальної за заподіяний збиток, оскільки відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

У постанові Солом`янського районного суду м. Києва від 24.05.2016 у справі № 3/3189/16 встановлено, що транспортний засіб - автомобіль ГАЗ, державний номер НОМЕР_2 , водієм якого спричинено ДТП, що потягнуло завдання шкоди власнику автомобіля Skoda, державний номер НОМЕР_1 , знаходився під керуванням ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно із п.п.1, 3 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем ГАЗ, державний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , встановлена у судовому порядку.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля ГАЗ, державний номер НОМЕР_2 , на момент ДТП застрахована не була.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

З аналізу ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України слідує, що відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, наступає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків.

Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 25.07.2019 у справі № 914/820/17.

У ч. 3 ст. 2 ГПК України визначено, що однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Вказана правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18.

Отже, з урахуванням наведеної вище сутності принципу змагальності саме ПрАТ "СК "Українська страхова група", як позивач у справі та особа, яка стверджує обставину того, що Фізична особа - підприємець Гаврюшин Олександр Іванович повинна була відшкодувати витрати, які пов`язані з виплатою позивачем страхового відшкодування страхувальнику, а також мав довести належними та допустимими доказами факт того, що ОСОБА_1 на момент ДТП був працівником Фізичної особи-підприємця Гаврюшина Олександра Івановича і в момент ДТП знаходився при виконанні своїх трудових обов`язків

В якості доказу підтвердження своїх вимог позивач посилається виключно на те, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 06.06.2018 у справі № 760/27882/17-ц (провадження №760/2797/18) було відмовлено у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" про стягнення суми відшкодування саме з ОСОБА_1 з тих підстав, що на момент ДТП ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Фізичною особою-підприємцем Гаврюшиним Олександром Івановичем та знаходився при виконанні своїх трудових обов`язків.

Місцевим господарським судом вірно було враховано те, що відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 06.06.2018 у справі № 760/27882/17-ц (провадження № 760/2797/18) у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" до ОСОБА_1 про стягнення 20 913,00 грн було відмовлено.

В рішенні Солом`янського районного суду м. Києва від 06.06.2018 у справі № 760/27882/17-ц зазначено, зокрема, таке: "Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль марки "ГАЗ 5312" д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував відповідач, належить на праві власності Гаврюшину О.І . Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру відомостей про фізичну особу - підприємця, Гаврюшин О.І. здійснює підприємницьку діяльність, в тому числі посередництво в розміщенні реклами в засобах масової інформації, рекламні агентства. Відповідач у судовому засіданні зазначив, що він перебуває в трудових відносинах з Гаврюшиним О.І. і дорожньо-транспортна пригода мала місце під час виконання ним своїх трудових обов`язків."; "Представник позивача в судовому засіданні перебування відповідача в момент дорожньо-транспортної пригоди в трудових відносинах не заперечував."; "Представник позивача, не заперечуючи перебування відповідача в момент ДТП при виконанні трудових обов`язків, заявляти клопотання про заміну відповідача відмовився, вважаючи сам його особою, яка має відповідати за позовом.".

Відтак, зі змісту рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 06.06.2018 у справі № 760/27882/17-ц слідує, що про перебування ОСОБА_1 на момент ДТП у трудових відносинах з Фізичною особою-підприємцем Гаврюшиним Олександром Івановичем вказав сам ОСОБА_1 (як відповідач у справі № 760/27882/17-ц) і представник Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" (позивач у справі № 760/27882/17-ц) у судовому засіданні цього не заперечував.

В свою чергу, Фізична особа-підприємець Гаврюшин Олександр Іванович не був учасником справи № 760/27882/17-ц, а в рамках даної справи обставини щодо існування між ним та ОСОБА_1 трудових правовідносин відповідачем категорично заперечуються.

Відтак, з огляду на положення ст. 75 ГПК України суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок місцевого господарського суду про те, що судове рішення у справі № 760/27882/17-ц не має преюдиційного значення щодо обсягу прав та обов`язків Фізичної особи-підприємця Гаврюшина Олександра Івановича, які виникли у зв`язку з настанням ДТП, що сталася 22.04.2016.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 78, ч. 1 ст. 79 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, належними та допустимими доказами підтвердження факту перебування у трудових відносинах ОСОБА_1 з відповідачем може бути, трудовий договір, наказ про зарахування працівника ( ОСОБА_1 ) на роботу, належним чином завірений витяг з трудової книжки про прийняття ОСОБА_1 на роботу тощо.

Однак, як зазначалось вище, таких доказів позивач не надав.

Крім того, у разі неможливості подання таких доказів, позивач не був позбавлений права заявити відповідне клопотання у порядку ст. 89 ГПК України про витребування у відповідача доказів перебування ОСОБА_1 на момент ДТП у трудових відносинах з відповідачем.

Як убачається з матеріалів справи, клопотань про витребування таких доказів позивачем заявлено не було.

В свою чергу, подане позивачем рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 06.06.2018 у справі № 760/27882/17-ц не може вважатися беззаперечним доказом, який би підтверджував факт перебування на момент ДТП ОСОБА_1 у трудових відносинах з Фізичною особою-підприємцем Гаврюшиним Олександром Івановичем та виконання ним в момент ДТП своїх трудових обов`язків

Однак, як вірно було встановлено місцевим господарським судом, що позивачем в порушення вимог ст.ст. 77-79 ГПК не підтверджено суду належними та допустимими доказами факту перебування на момент ДТП ОСОБА_1 у трудових відносинах з Фізичною особою-підприємцем Гаврюшиним Олександром Івановичем та виконання ним в момент ДТП своїх трудових обов`язків.

Мотиви прийняття або відхилення аргументів, викладених позивачем в апеляційній скарзі

Посилання заявника апеляційної про те, що факт перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди підтверджено рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 06.06.2018 у справі № 760/27882/17-ц (провадження № 760/2797/18) є необґрунтованими, оскільки положеннями ч. 4 ст. 75 ГПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом; водночас Фізичну особу-підприємця Гаврюшина Олександра Івановича у справі № 760/27882/17-ц не було визначено ні у статусі співвідповідача, ні в якості третьої особи.

Слід також враховувати, що відповідно до ч. 7 ст. 75 ГПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду.

Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, викладених в оскаржуваному рішенні.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі ст.ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності та наявні у справі матеріали, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що позовні вимоги ПрАТ "СК "Українська страхова група" належними чином недоведені та необґрунтовані.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч. 1 ст. 276 ГПК України).

Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду в розумінні ст. 277 ГПК України, з викладених в апеляційній скарзі обставин.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд зазначає, що рішення місцевого господарського суду прийняте з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2020 у справі № 910/16724/19, та, відповідно апеляційна скарга ПрАТ "СК "Українська страхова група" є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат

Судовий збір за подачу апеляційної скарги у відповідності до ст. 129 ГПК України покладається судом на скаржника.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить суд стягнути з позивача на користь відповідача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 000,00 грн.

Частиною 3 ст. 123 ГПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В обґрунтування розміру заявленої суми витрат на правничу допомогу, відповідач зазначає, що ним 19.12.2019 було укладено договір про надання правової допомоги № 20 з АО "Мороз, Торкаєнко та Партнери" щодо представництва його інтересів в цій справі.

Так, до відзиву на апеляційну скаргу позивача відповідачем додано: додаток № 3 до договору про надання правової допомоги № 20 від 19.12.2019, квитанцію від 27.05.2020.

З матеріалів справи вбачається, що 19.12.2019 було укладено договір про надання правової допомоги № 20 з АО "Мороз, Торкаєнко та Партнери" (вказана копія договору додана відповідачем до відзиву на позовну заяву).

За змістом п 1.1 вищевказаного договору, предметом договору є: надання правової допомоги, послуг адвоката з представництва прав та інтересів Фізичної особи-підприємця Гаврюшина Олександра Івановича в Господарському суді міста Києва під час розгляду справи № 910/16724/19.

Відповідно до п.п. 2.1, 2.2 договору про надання правової допомоги № 20 від 19.12.2019 розмір гонорару та порядок оплати договору: згідно додатків до цього договору; якщо в п.2.1 договору не визначено іншого, гонорар сплачується клієнтом у розмірі 100% до початку судового розгляду справи (вчинення будь-яких інших дій, які "Адвокатське об`єднання" здійснює для виконання умов договору).

У п. 3. додатку № 3 до договору про надання правової допомоги № 20 від 19.12.2019 його сторони погодили, що вартість послуг адвокатського об`єднання зі складання та подання відзиву на апеляційну скаргу у справі № 910/16724/19 становить 1 000,00 грн.

Наданою відповідачем квитанцією 0.0..1 від 27.05.2020 на суму 1 000,00 грн підтверджується здійснення відповідачем оплати послуг за договором про надання правової допомоги № 20 від 19.12.2019.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що вищенаведені докази є достатніми та підтверджують факт понесення відповідачем витрат на правничу допомогу у даній справі на стадії апеляційного провадження на зазначену ним суму.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України"). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Судом враховується, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю; суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Частиною 4 ст. 126 ГПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, у розумінні ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно за клопотанням іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Позивачем після подання відповідачем відзиву на апеляційну скаргу не подано до суду жодних клопотань про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, заявлених до стягнення відповідачем.

Таким чином, за відсутності поданого позивачем клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, у суду відсутні підстави зменшувати розмір таких витрат.

Вказані витрати є витратами пов`язаними з розглядом справи, є обґрунтованими доведеними доказами в розумінні ст. 76-79 ГПК України, а тому вони підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2020 у справі № 910/16724/19 залишити без змін.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" (03038, м. Київ, Солом`янський район, вулиця Федорова Івана, будинок 32 літ. А, ідентифікаційний код 30859524) на користь Фізичної особи-підприємця Гаврюшина Олександра Івановича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 000 (одну тисячу) грн 00 коп.

4. Доручити Господарського суду міста Києва у порядку ст. 327 Господарського процесуального кодексу України видати відповідний наказ.

5. Справу № 910/16724/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

6. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді І.А. Іоннікова

К.В. Тарасенко