ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" липня 2020 р.м. ХарківСправа № 922/582/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання Васильєві А.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Подгородецького Тараса Костянтиновича, м. Київ
до Фізичної особи-підприємця Солоніцина Сергія, м. Харків
про стягнення коштів в розмірі 92310,00 грн.
за участю представників:

не з`явились.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Фізична особа-підприємець Подгородецький Тарас Костянтинович, м. Київ, звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Фізичної особи-підприємця Солоніцина Сергія, м. Харків, про стягнення заборгованості за договором про надання послуг у сфері комп`ютерного програмування від 20.12.2019 № 01/19, в розмірі 92310,00 грн.

Ухвалою господарського суду від 02.03.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 24.03.2020 об 11:45 год.

Ухвалами господарського суду, за клопотаннями представників сторін, розгляд справи неодноразово відкладався, зокрема, на підставі прийнятої 11.03.2020 Кабінетом Міністрів України постанову №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID-19" (з наступними змінами), відповідно до якої встановлено карантин на усій території України та для надання можливості скористуватись своїми правами на участь у судових засіданнях та надання до суду відповідних заяв по суті справи в строки, передбачені п. 4 ч. 2 Прикінцевих положень ГПК України.

У судове засідання 14.07.2020 представник позивача не з`явився, про причину неявки суд не повідомив. Про час та місце розгляду справи повідомлений належними чином.

Відповідач у судове засідання 14.07.2020 не з`явився, про причину неявки суд не повідомив. Про розгляд справи повідомлений належним чином. Представником відповідача подавались до суду неодноразові клопотання про відкладення розгляду даного спору, зокрема, з метою надання до суду відзиву на позов. Натомість, відповідач не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні. Відзив на позов не надав, заборгованість, з вимогою про стягнення якої звернувся до господарського суду позивач, не спростував.

У відповідності до ч. 9 ст. 165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч. 2 ст. 178 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень.

Оскільки відповідач своїм процесуальним правом участі у судовому процесі не скористався, відзиву на позовну заяву, у встановлений судом строк, без поважних причин, не надав, суд вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Крім того, у даному випадку, суд враховує, що за приписами ч. 1 ст. 9 ГПК України, ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу по суті.

Відповідно до ст. 219 ГПК України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

20 грудня 2019 року між Фізичною особою-підприємцем Подгородецьким Тарасом Костянтиновичем, м. Київ (позивач, замовник) та Фізичною особою Солоніциним Сергієм , м. Харків (відповідач, виконавець) укладено договір №01/19 про надання послуг у сфері комп`ютерного програмування, котрий був викладений Сторонами у паперовій формі та підписаний власноруч.

Відповідно до п. п. 1.1., 1.2. договору, відповідач зобов`язується надати позивачу послуги з комп`ютерного програмування, а саме вчинити сукупність дій з комп`ютерного програмування, у відповідності до наданих позивачем завдань з описом технічних вимог до результатів послуг, які можуть містити перелік, обсяги, строки та порядок надання послуг (технічне завдання), а позивач зобов`язується прийняти належним чином надані відповідачем послуги та оплатити їх відповідно до умов договору.

Відповідно до п. 1.3. договору, з метою обміну відомостями у межах договору та з метою ідентифікації сторін у межах договору, сторони визнають такі нікнейми одна одної у таких програмах (месенджерах):

Позивач:Відповідач:
ПрограмаАдреса/нікнеймПрограмаАдреса/нікнейм
e-mail:ІНФОРМАЦІЯ_1e-mail:ІНФОРМАЦІЯ_4
JIRAІНФОРМАЦІЯ_2JIRAІНФОРМАЦІЯ_5
Telegram:ІНФОРМАЦІЯ_3Telegram:ІНФОРМАЦІЯ_5

Згідно п. 2.1. договору відповідач розпочинає надання послуг після отримання опису послуги, котра має бути надана у технічному завданні. У свою чергу технічне завдання вважається наданим позивачем та прийняте відповідачем, якщо воно було надано та викладене у програмному забезпеченні JIRA. Відповідач ідентифікується у JIRA за допомогою погодженого сторонами нікнейму. Технічне завдання у JIRA викладається у формі завдання (issue), котре описує ті дії, котрі мають бути виконані відповідачем для надання послуги належним чином. Безпосередньо у самій програмі JIRA, для ідентифікатора відповідача було використано абревіатуру нікнейму ІНФОРМАЦІЯ_5, а саме «ІНФОРМАЦІЯ_6». Про це свідчить профіль користувача відповідача у програмі JIRA та котрий розташований за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_7.

На виконання п. 2.1. договору, за допомогою програмного забезпечення JIRA, позивачем було сформовано ряд Технічних завдань у JIRA, котрі були викладене у формі завдань (issue), як цього вимагає договір. Зокрема відповідач був зобов`язаний виконати такі завдання (issue):

Key (Ідентифікатор завдання)Status (Статус завдання)Created (Створення)Updated (Оновлено)Посилання на задачу
BF-59TO DO (До виконання)07/Jan (Січня)/2013/Jan (Січня)/20https://jira.to-the-moon-team-of-world-largest-exchange.com/browse/BF-59
BF-60TO DO (До виконання)07/Jan (Січня)/2014/Jan (Січня)/20https://jira.to-the-moon-team-of-world-largest-exchange.com/browse/BF-60
BF-61IN PROGRESS (у процесі)07/Jan (Січня)/2014/Jan (Січня)/20https://jira.to-the-moon-team-of-world-largest-exchange.com/browse/BF-61
BF-63IN PROGRESS (у процесі)07/Jan (Січня)/2021/Jan (Січня)/20https://jira.to-the-moon-team-of-world-largest-exchange.com/browse/BF-63
BF-64IN PROGRESS (у процесі)07/Jan (Січня)/2021/Jan (Січня)/20https://jira.to-the-moon-team-of-world-largest-exchange.com/browse/BF-64
BF-65TO DO (До виконання)07/Jan (Січня)/2014/Jan (Січня)/20https://jira.to-the-moon-team-of-world-largest-exchange.com/browse/BF-65
BF-66TO DO (До виконання)07/Jan (Січня)/2014/Jan (Січня)/20https://jira.to-the-moon-team-of-world-largest-exchange.com/browse/BF-66
BF-75TO DO (До виконання)11/Jan (Січня)/2013/Jan (Січня)/20https://jira.to-the-moon-team-of-world-largest-exchange.com/browse/BF-75
BF-78TO DO (До виконання)12/Jan (Січня)/2014/Jan (Січня)/20https://jira.to-the-moon-team-of-world-largest-exchange.com/browse/BF-78
BF-84TO DO (До виконання)13/Jan (Січня)/2014/Jan (Січня)/20https://jira.to-the-moon-team-of-world-largest-exchange.com/browse/BF-84
BF-92IN PROGRESS (у процесі)13/Jan (Січня)/2016/Jan (Січня)/20https://jira.to-the-moon-team-of-world-largest-exchange.com/browse/BF-92
BF-95TO DO (До виконання)13/Jan (Січня)/2013/Jan (Січня)/20https://jira.to-the-moon-team-of-world-largest-exchange.com/browse/BF-95

Згідно п. 4.2. договору, сторони зобов`язані щомісяця підписувати акти приймання-передавання наданих послуг, які є підставою для здійснення оплати винагороди відповідачу. Водночас, акти можуть підписуватись за фактично надані послуги не обмежуючись періодами, після надання частини послуг або усіх послуг повністю. Пунктом 4.3. договору встановлено - щомісячні акти сторони підписують у двох примірниках протягом перших 5 (п`яти) робочих днів наступного місяця за звітним.

Відповідно до п. 5.1. договору, загальна ціна договору визначається із сумарної вартості всіх актів, підписаних сторонами та оплачених позивачем протягом дії договору. Як зазначено у п. 5.2. договору, вартість послуг відповідача за конкретний вид послуг визначається сторонами в акті, що підписується сторонами та розраховується як сума загальної кількості часу, затраченого на надання послуг, протягом звітного періоду, помножена на вартість однієї звітної години надання послуг відповідача. Сторони договору погодились, що будь-які інші опосередковані докази витраченого відповідачем часу не можуть бути підставою для розрахунку розміру винагороди.

П. 5.3. договору визначає, що вартість однієї звітної години надання послуг відповідачем складає еквівалент 50 (п`ятдесят) доларів США, згідно курсу Національного банку України на день складання позивачем акту.

Припинення дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час його дії (п. 18.5. договору).

Договір набуває законної сили з дати його підписання сторонами та діє впродовж одного року але в будь-якому разі до повного виконання сторонами усіх зобов`язань згідно договору (п. 19.1. договору).

Згідно п.19.2. договору, договір може бути розірваний достроково на вимогу замовника за умови, що замовник письмово повідомив виконавцю про таке припинення дії договору за 30 календарних днів до дати припинення договору.

Зазначені вище завдання були надані у рамках проекту BF-Sprint #2, виконання котрого розпочате 14.01.2020 та завершено 21.01.2020. Як зазначено у описі проекту, його метою є запустити клієнтський API (набір чітко визначених методів для взаємодії різних компонентів програмного забезпечення), дати можливість клієнтам при підключенні взаємодіяти з тестовим середовищем через API, дати можливість відправляти коди (опціонально) за допомогою імейлу та API.

Як свідчать додані позивачем до матеріалів справи платіжне доручення № 5 від 23.12.2019 на суму 23000,00 грн., та квитанція № 41420636 від 15.01.2019 на суму 69310,00 грн., позивачем було здійснено два платежі на банківський рахунок відповідача на загальну суму 92310,00 грн.

Як зазначає позивач, звертаючись до господарського суду з даним позовом, у порушення взятих на себе зобов`язань, відповідач станом на 21.01.2020 послуги згідно договору не надав, а, отже, акти сторонами не складались та не підписувались.

Зазначені вище обставини і стали підставою для звернення позивача з даним позовом до господарського суду Харківської області за захистом свого порушеного права з вимогою про стягнення з відповідача на свою користь перерахованих на банківський рахунок відповідача, в рамках укладеного договору від 20.12.2019, грошових коштів в розмірі 92310,00 грн.

Позивач зазначає, що 13.02.2020 на адресу відповідача направлено претензію, якою було повідомлено відповідача про те, що виконання ним зобов`язання втратило інтерес для позивача у зв`язку із простроченням, а також про те, що договір є достроково розірваним. Відповідно до трекінгу відправлвень, що розташований на сторінці ПАТ «Укрпошта» https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html, за номером цінного листа 348), претензію було доставлено до точки видачі відповідачу 14.02.2020 15:46:28. Саме з цього моменту відповідач мав усі можливості ознайомитись з претензією та повідомленням про розірвання договору. Станом на 15.03.2020 визначений у п.19.2. договору 30-денний строк сплив. Таким чином, керуючись указаними вище нормами, позивач відмовився від приймання виконання простроченого відповідачем зобов`язання, а договір на момент розгляду справи, починаючи з 15.03.2020, вважається припиненим.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Ч. ч. 1, 4 ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

У відповідності із ст.173 ГК України та ст. 509 ЦК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконати її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства; сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 п. 4 ст. 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст. 193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Як слідує зі змісту договору, укладеному між сторонами даного спору, останній містить зобов`язання як з виконання роботи, так і з передачі її майнового результату, певно визначеного та віддільного від дій, а саме програмного продукту, у власність іншій особі (замовникові).

Таким чином, надаючи правову кваліфікацію відповідним спірним договірним правовідносинам сторін, суд доходить висновку, що між Фізичною особою - підприємцем Подгородецьким Тарасом Костянтиновичем і Фізичною особою - підприємцем Солоніциним Сергієм було укладено договір підряду, адже його умовами було передбачено створення програмного продукту, тобто певного результату, який є віддільним від особи виконавця (підрядника), має самостійну майнову цінність й може використовуватись у діяльності замовника певний час після вчинення виконавцем дій щодо створення такого програмного продукту.

Таким чином, укладений між Фізичною особою - підприємцем Подгородецьким Тарасом Костянтиновичем і Фізичною особою - підприємцем Солоніциним Сергієм договір повністю відповідає ознакам, викладеним у ст. 837 ЦК України, відповідно до якої за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу; договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Суд також зауважує, що аналогічна позиція щодо кваліфікації договору, за яким передбачається створення комп`ютерної програми, як договору підряду, була висловлена Вищим господарським судом України у постанові від 09 червня 2009 року у справі № 12/204.

Як свідчать матеріали справи, згідно п. 2.1. договору відповідач розпочинає надання послуг після отримання опису послуги, котра має бути надана у технічному завданні. У свою чергу технічне завдання вважається наданим позивачем та прийняте відповідачем якщо воно було надано та викладене у програмному забезпеченні JIRA. Відповідач ідентифікується у JIRA за допомогою погодженого сторонами нікнейму. Технічне завдання у JIRA викладається у формі завдання (issue), котре описує ті дії, котрі мають бути виконані Відповідачем для надання Послуги належним чином. Безпосередньо у самій програмі JIRA, для ідентифікатора Відповідача було використано абревіатуру нікнейму ІНФОРМАЦІЯ_5, а саме «ІНФОРМАЦІЯ_6». Про це свідчить профіль користувача Відповідача (додається до матеріалів справи) у програмі JIRA та котрий розташований за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_7.

Відповідно до підпункту 1. ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру.

Згідно підпункту 7. ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.

Згідно ч. 3. ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», термін «електронний документ» вживається у значенні, наведеному в Законі України «Про електронні документи та електронний документообіг».

Згідно ст. 5 Законі України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Відповідно до ст. 8. Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документообіг здійснюється відповідно до законодавства України або на підставі договорів, що визначають взаємовідносини суб`єктів електронного документообігу. Частиною 2 ст. 16 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», якщо в процесі організації електронного документообігу виникає необхідність у визначенні додаткових прав та обов`язків суб`єктів електронного документообігу, що не визначені законодавством, такі права та обов`язки можуть встановлюватися цими суб`єктами на договірних засадах.

На виконання п. 2.1. договору, за допомогою програмного забезпечення JIRA, позивачем було сформовано ряд технічних завдань у JIRA, котрі були викладене у формі завдань (issue), як цього вимагає договір.

Як вбачається з матеріалів справи, зазначені вище завдання були надані у рамках проекту BF-Sprint #2, виконання котрого розпочате 14.01.2020 та завершено 21.01.2020. Як зазначено у описі проекту, його метою є запустити клієнтський API (набір чітко визначених методів для взаємодії різних компонентів програмного забезпечення), дати можливість клієнтам при підключенні взаємодіяти з тестовим середовищем через API, дати можливість відправляти коди (опціонально) за допомогою імейлу та API.

Як свідчать додані позивачем до матеріалів справи платіжне доручення № 5 від 23.12.2019 на суму 23000,00 грн., та квитанція № 41420636 від 15.01.2019 на суму 69310,00 грн., позивачем було здійснено два платежі на банківський рахунок відповідача на загальну суму 92310,00 грн.

Натомість, як встановлено судом та не спростовано відповідачем, у порушення взятих на себе зобов`язань, відповідач станом на 21.01.2020 не надав суду жодних доказів того, що робота, щодо виконання якої між Фізичною особою - підприємцем ФОП Подгородецьким Т.К. та ФОП Солоніциним С. було укладено відповідний договір і для виконання якої за цим договором позивачем було сплачено відповідачу грошові кошти у сумі 92310,00 грн., виконана відповідачем, а її результат переданий позивачу і прийнятий ним.

Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо виконання договору, правові наслідки таких дій визначаються нормами ЦК України (п. 8 ст. 181 ГК України).

В свою чергу в силу ч.1 ст. 538 ЦК України виконання свого обов`язку однією зі сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання.

За загальним правилом, визначеним ч. 2 вказаної норми при зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту.

Ч. 3 ст. 538 ЦК України передбачено, що у разі невиконання однією із сторін у зобов`язані свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або не виконає його в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Суд зазначає, що вказане правило має загальний характер та розповсюджується на будь - які зустрічні зобов`язання, до яких відносяться і зобов`язання, які випливають із договору підряду.

При цьому за приписами ч. 4 ст. 538 ЦК України, якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок.

Відповідно до ч. 3 ст. 612 ЦК України, якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Відповідно до ч.1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Ст. 611 ЦК України встановлює правові наслідки порушення зобов`язання, зокрема у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ч. 2 цієї ж статті вказано, що виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1. ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 3 указаної статті визначено, у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Як вбачається зі змісту ч. 2 ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Отже, за змістом наведених норм розірвання господарського договору може бути вчинено як за згодою сторін, так і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак окремі договірні відносини допускають можливість одностороннього розірвання договору. Повноваження сторони на одностороннє розірвання договору можуть бути передбачені законом або безпосередньо у договорі та можуть бути узалежнені від вчинення/невчинення сторонами договору певних дій, так і без будь-яких додаткових умов (безумовне право сторони на відмову від договору).

Одностороння відмова від договору не потребує узгодження та як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання. У випадках, коли права на односторонню відмову у сторони немає, намір розірвати договір може бути реалізований лише за погодженням з іншою стороною, оскільки одностороннє розірвання договору не допускається, а в разі недосягнення сторонами домовленості щодо розірвання договору - за судовим рішенням на вимогу однієї із сторін.

Указану позицію Верховний суд у складі суддів Касаційного господарського суду висловив у п.6.2. Постанови від 16 березня 2020 року у справі № 910/2051/19.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 849 ЦК України, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Згідно п.19.2. договору, укладеному між сторонами даного спору, встановлено, що договір може бути розірваний достроково на вимогу замовника за умови, що замовник письмово повідомив виконавцю про таке припинення дії договору за 30 календарних днів до дати припинення договору.

Позивач скористався своїм правом та надіслав 13.02.2020 на адресу відповідача претензію, цінним листом з описом вкладеного. Указаною претензією було повідомлено відповідача про те, що виконання ним зобов`язання втратило інтерес для позивача у зв`язку із простроченням, а також про те, що договір є достроково розірваним. Відповідно до трекінгу відправлень, що розташований на сторінці ПАТ «Укрпошта» https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html, за номером цінного листа 348), претензію було доставлено до точки видачі відповідачу 14.02.2020 15:46:28. Саме з цього моменту відповідач мав усі можливості ознайомитись з претензією та повідомленням про розірвання договору. Станом на 15.03.2020 визначений у п.19.2. договору 30-денний строк сплив.

Отже, керуючись указаними вище нормами позивач відмовився від приймання виконання простроченого відповідачем зобов`язання, а договір на момент розгляду справи, починаючи з 15.03.2020, вважається припиненим.

Згідно ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19) зроблено висновок, що «предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України».

У ч. 3 ст. 651 ЦК України встановлено, що у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до ч. 4 ст. 653 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

У п. 3 ч. 3 ст. 1212 ЦК України передбачено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.

Тлумачення ч. 3 ст. 651, ч. 4 ст. 653, п. 3 ч. 3 ст. 1212 ЦК України свідчить, що якщо одна із сторін договору передала у власність іншій стороні певне майно (сплатила кошти) і судом встановлено порушення еквівалентності зустрічного надання внаслідок невиконання або неналежного виконання своїх обов`язків однієї із сторін, сторона, що передала майно (сплатила кошти), має право вимагати повернення переданого іншій стороні в тій мірі, в якій це порушує погоджену сторонами еквівалентність зустрічного надання. Тобто, якщо сторона яка вчинила виконання, проте не отримала зустрічного надання в обсязі, який відповідає переданому майну (сплаченим коштам) і згодом відмовилася від договору, то вона може вимагати від сторони, яка порушила договір і не здійснила зустрічне надання, повернення майна (коштів) на підставі п. 3 ч. 3 ст. 1212 ЦК України.

Вказану позицію Верховний Суд, у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, висловлено у Поставові від 25 березня 2020 року у справі 537/4259/15-ц.

Отже, глава 83 ЦК України застосовується до зобов`язальних правовідносин, що виникли на підставі договору, але лише після того як указаний договір припинив свою дію - 15.03.2020.

Таким чином, на момент розгляду справи, кошти у розмірі 92310,00 грн., набуті відповідачем безпідставно і підлягають поверненню позивачу, у порядку глави 83 ЦК України.

Як випливає зі змісту договору від 20.12.2019, єдиною підставою для перерахунку коштів за договором, є підписаний сторонами акт, водночас, відповідачем так і не було створено належної підстави для виникнення у нього права на отримані від позивача кошти у розмірі 92310,00 грн., оскільки послуги не були надані, жоден акт за договором не складався та не підписувався.

Водночас, у наслідок дій відповідача, котрі стали підставою для відмови позивача від договору у порядку ч. 3 ст. 612 ЦК України, договір був припинений.

На час вирішення даного спору, відповідачем не надано доказів належного виконання свого зобов`язання за договором від 20.12.2019 та надання позивачу належних послуг у визначений договором строк. Також відповідачем не надано суду доказів на підтвердження повернення перерахованих позивачем на його рахунок, згідно платіжного доручення № 5 від 23.12.2019 та квитанції № 41420636 від 15.01.2019 грошових коштів на загальну суму 92310,00 грн.

Отже, на момент подання позову у відповідача відсутні будь-які законні підстави для утримання у себе коштів позивача, котрі, як безпідставно набуте майно, відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України, мають бути повернуті позивачу.

Враховуючи викладене та те, що відповідно до ст. 526 ЦК України, ст. ст. 193, 198 ГК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк, відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно з вимогами закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, приймаючи до уваги викладені обставини, суд зазначає, що відповідач не спростовував викладені у позові вимоги та не скористався своїм процесуальним правом надати суду документи, які б підтверджували виконання ним свого зобов`язання за договором № 01/19 від 20 грудня 2019 року.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 73 ГПК України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними матеріалами справи, не спростованими відповідачем, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення на користь позивача грошових коштів у розмірі 92310,00 грн. підтверджені належними доказами, тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі ст. 129 ГПК України, судовий збір у розмірі 2102,00 грн., сплачений позивачем при зверненні до господарського суду, покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 61, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 73, 74, 76, 77, 79, 86, 123, 126, 129, 165, 232, 233, 236, 238, 240, 241, 242, 247, 252, 256 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Солоніцина Сергія ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Подгородецького Тараса Костянтиновича ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 ) заборгованість у розмірі 92310,00 грн., судовий збір в розмірі 2102,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 ГПК України та з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Позивач - Фізична особа-підприємець Подгородецький Тарас Костянтинович ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 );

Відповідач - Фізична особа-підприємець Солоніцин Сергій ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ).

Повне рішення складено 17.07.2020.

Суддя Р.М. Аюпова

справа № 922/582/20