ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

08 липня 2020 року Справа № 903/903/19

Господарський суд Волинської області у складі судді Дем`як В.М., за участю секретаря судового засідання Русинчук М.М., розглянувши справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю ПАРМА ГРУП

до відповідача: Фізичної особи підприємця Солодухи Віктора Миколайовича

про повернення майна (обладнання)

за участю представників сторін:

від позивача: Замлинський Станіслав Сергійович, ордер серія ВЛ №000013826, Алексюк Олег Анатолійович-директор, паспорт НЕ №501993

від відповідача: Курбай Людмила Миколаївна, ордер серія №000063292, Солодуха Віктор Миколайович -директор, паспорт НОМЕР_1 ;

свідок: ОСОБА_2 , паспорт НОМЕР_2

встановив: Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю ПАРМА ГРУП звернувся з позовом до Фізичної особи підприємця Солодухи Віктора Миколайовича, в якому просить зобов`язати повернути наступне обладнання:

- устаткування плівкозварювальне МТУ-15Т-Р, 2017 року випуску, балансовою вартість 83000 грн.;

- брикетна лінія, балансовою вартістю 660 000 грн., що складає із наступних компонентів та агрегатів:

- брикетувальна машина Ecobrik 2013 РТВ 1.00.00.000 1 шт.;

- електрична шафа-1шт.;

- бункер дозатор-1шт.;

- шнековий транспортер для тирси 1 шт.;

- витяжна установок для газів з вентилятором, трубопроводами

- автоматична торцувальна пила- 1 шт.;

- автоматична торцувальна пила Авалон - 1шт., вартістю 48 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору оренди обладнання №02-06-18 від 25.06.2018, в частині повернення майна власнику, оскільки доводить, що даний договір оренди в односторонньому порядку розірваний, а тому відсутні правові підстави утримання вищезазначеного майна у орендаря - ФОП Солодухи В.М.

Ухвалою господарського суду від 18.11.2019. відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 23.12.2019.

ТзОВ "ПАРМА ГРУП" подало заяву про забезпечення позову від 15.11.2019 за вх. № 01-60/44/19, в якій просить суд забезпечити позов шляхом вилучення за адресою м. Любомль, провулок Машівський, 3, координати в системі глобального позиціонування GPS (Global Positioning System) 51 12' 53.2"N 24 02' 39.9" E, 51 12' 53.7"N, 24 02' 42.1''E обладнання, а саме:

-устаткування плівкозварювальне МТУ-15Т-Р, 2017 року випуску, балансовою вартість 83000 грн.;

-брикетна лінія, балансовою вартістю 660 000 грн., що складає із наступних компонентів та агрегатів:

-брикетувальна машина Ecobrik 2013 РТВ 1.00.00.000 - 1 шт.;

-електрична шафа-1шт.;

-бункер - дозатор-1шт.;

-шнековий транспортер для тирси - 1 шт.;

-витяжка установок для газів з вентилятором, трубопроводами-автоматична торцувальна пила- 1 шт.;

-автоматична торцувальна пила - 1шт.;

-автоматична торцувальна пила "Авалон" - 1шт., вартістю 48 000 грн.

Ухвалою суду 18.11.2019 відмовлено в заяві про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 23.12.2019 відкладено розгляд справи на 09.01.2020 та зобов`язано ТзОВ Парма груп подати суду - оригінал договору № 02-06-18 від 25.06.2018 та оригінали актів виконаних робіт для огляду в судовому засіданні.

Ухвалою суду від 09.01.2020 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів до 17.02.2020, відкладено розгляд справи.

Ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 10.03.2020.

Ухвалою суду від 10.03.2020 відкладено судове засідання на 23.03.2020.

Згідно довідки від 16.03.2020 судове засідання 23.03.2020 не відбулось у зв`язку із запровадженням в Господарському суді Волинської області карантину на період з 17.03.2020 по 27.03.2020. Ухвалою суду від 16.03.2020 повідомлено сторін про призначення справи в судовому засіданні на 07.04.2020.

На офіційному сайті Господарського суду Волинської області учасники справи №903/903/19 повідомлені про те, що враховуючи введені обмежувальні карантинні заходи, справи призначені до розгляду на 07.04.2020 не відбудуться. Розгляд справи відкладено на 29 квітня 2020 на 10:45 год., зобов`язано сторін по справі виконати вимоги ухвали суду від 10.03.2020.

Ухвалою Господарського суду Волинської області суду від 29.04.2020 розгляд справи відкладено на час дії карантину.

Враховуючи те, що Постановою Кабінету Міністрів України № 343 від 04.05.2020 дозволено відновити діяльність адвокатам, ухвалою суду від 28.05.2020 призначено судове засідання у справі на 10.06.2020.

Згідно оголошення розміщеного на сайті Судової влади України від 08.06.2020 робота Господарського суду Волинської області з 09.06.2020 тимчасово зупинена з ціллю проведення дезінфекції приміщень і профілактичних заходів, а тому судове засідання 10.06.2020 у справі №903/903/19 не відбулось, про що помічником судді складено відповідну довідку про неможливість проведення судового засідання.

У зв`язку з тим, що у Господарському суді Волинської області закінчено проведення санітарно-епідеміологічних та профілактичних заходів, з 16.06.2020 суд відновив роботу у звичайному режимі однак, із дотриманням окремих карантинних обмежень, зокрема, маскового режиму, температурного скринінгу, обмеженого доступу відвідувачів суду та інше.

Ухвалою суду від 16.06.2020 призначено справу до судового розгляду по суті на 08.07.2020 на 15:00 год.

В судовому засіданні щодо обставин вигрузки обладнання заслухано свідка ОСОБА_2 .

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив позов задоволити.

Крім того, подав заяву за вх.№01-57/4069/20 від 03.07.2020 про долучення до матеріалів справи документів:

- Ухвалу Волинського апеляційного суду від 18.05.2020 у справі №161/3193/20;

- Контракту продажу на виплату частини брикетної лінії від 21.06.2018;

- Доповнення №1 від 30.06.2020 до контракту продажу на виплату частини брикетної лінії від 21.06.2018;

- Платіжне доручення про часткову оплату брикетної лінії.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши наявні у справі письмові докази, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд встановив наступне.

Регулювання відносин, що виникають у зв`язку із набуттям, здійсненням права власності на майно та його захистом здійснюється Конституцією України, Господарським кодексом України(далі - ГК України), Цивільним кодексом України іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як слідує із матеріалів справи, 25 червня 2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю ПАРМА ГРУП (орендодавець) та Фізичною особою підприємцем Солодухою Віктором Миколайовичем (орендар) укладено договір №02-06-18 оренди обладнання.(Т1, а.с. 197)

Пунктом 1.1 договору визначено, що орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування:

1.1.1 Устаткування плівкозварювальне МТУ -15Т-Р, 2017 випуску, орендар підтверджує, що майно є придатним до використання за його цільовим призначенням та немає дефектів та недоліків.

Вказане в п.1.1.1 договору майно перебуває у власності орендаря, балансова вартість майна становить 83 000,00 з ПДВ.

1.1.2. Брикетна лінія:

- брикетувальна машина Ecobrik 2013 РТВ 1.00.00.000 1 шт.;

- електрична шафа-1шт.;

- бункер дозатор-1шт.;

- шнековий транспортер для тирси 1 шт.;

- витяжна установок для газів з вентилятором, трубопроводами

- автоматична торцувальна пила- 1 шт.;

Орендар підтверджує, що майно є придатним до використання за його цільовим призначенням та немає дефектів та недоліків.

В пункті 1.1.2 договору визначено, що майно перебуває у власності орендаря. Балансова вартість майна становить 660 000 грн. з ПДВ.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що мета оренди - це є виготовлення брикетів паливних Піні-кей на виконання умов договору №03-06-18 купівлі-продажу продукції від 25.06.2018.

Згідно з п.п 3.1, 3.2, 3.3, 3.4 договору визначено, що приймання - передача майна здійснюється повноважними представниками сторін. Майно повинно бути передано орендодавцем та прийнято орендарем впродовж 3 днів з моменту підписання договору. Майно вважається переданим в оренду з моменту підписання акту приймання-передачі.

Пунктом 4.1, 4.2 договору сторони погодили, що з метою належного виконання сторонами умов договору №03-06-18 купівлі-продажу продукції від 25.06.2018 в період з моменту підписання даного договору по 26.12.2019 включно майно передається на умовах позички, а орендна плата за цей період не нараховується та не сплачується. Починаючи з 27.12.2019 орендна плата за майно становить ____грн. в місяць та сплачується орендарем до10 числа місяця, наступного за місяцем оренди.

Згідно п.п 7.1 договору визначено, що згідно якого орендар зобов`язується безперешкодно допускати до майна представників орендодавця з метою перевірки його використання у відповідності до п.п 6.2 договору.

Відповідно до п.п. 5.1, 5.2,5.3 договору визначено, що строк оренди становить 1 рік і 6 місяців з моменту підписання даного договору. Строк оренди припиняється у випадку розірвання договору в порядку, передбаченому цим договором або чинним законодавством України. Даний договір розірванню в односторонньому порядку не підлягає за винятком випадків, коли одна із сторін систематичного порушує умови договору і свої зобов`язання.

Позивач доводить, що передав згідно договору оренди обладнання за №02-06-18 від 28.06.2018 на підставі акту приймання - передачі майна від 25.06.2018 ТзОВ «Парма-груп» - орендодавець передав а ФОП Солодуха В.М. - орендар прийняв майно. (Т.1, а.с. 198)

30.08.2019 ТзОВ «Парма-Груп» надіслав ФОП Солодусі В.М. вимогу №1 про розірвання договору оренди обладнання № 02-06-18 від 25.06.2018 в односторонньому порядку відповідно до п. 5.3 договору. (Т.1, а.с. 28-29)

Вимога відповідачем від 30.08.2019 була отримана 16.02.2019, що підтверджується витягом з «Укрпошти» про вручення поштового відправлення. (Т.1, а.с. 32)

Однак, відповідачем залишена без належного реагування.

24.09.2019 ТзОВ «Парма-Груп» направило ФОП Солодусі В.М. вимогу про повернення обладнання за №2, в якій визначив строк повернення майна до 29.09.2019. (Т.1, а.с. 33-34)

Вимога відповідачем від 24.09.2019 була вручена 25.09.2019, що підтверджується витягом з «Укрпошти» про вручення поштового відправлення. (Т.1, а.с. 36)

Проте, відповідачем також залишена без належного реагування.

За таких обставин, ТзОВ «Парма Груп» звернувся до суду із цивільно-правовою вимогою до ФОП Солодухи В.М. про повернення орендованого обладнання власнику, оскільки доводить, що даний договір оренди в односторонньому порядку розірваний.

Із матеріалів справи слідує, що строк дії договору оренди на який посилається позивач встановлено сторонами до 26.12.2019.

Між тим, ТзОВ «Парма Груп» з позовом звернувся до суду 15.11.2019, тобто договір оренди обладнання від 25.06.2018 за № 02-06-18 на момент звернення до суду був дійсний.

Однак, позивач доводить, що договір припинив достроково дію, у зв`язку з його розірванням в односторонньому порядку. При цьому посилається на вимогу №1 про розірвання договору оренди обладнання від 30.08.2019, та на вимогу про повернення майна за №2 від 24.09.2019.

Разом з тим, порядок дострокового розірвання договору встановлено ст. 651 ЦК України, ст. 188 ГК України та може додатково бути унормовано умовами договору.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 188 Господарського кодексу України (далі - ГК України) зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 291 ГК України одностороння відмова від договору оренди не допускається. Договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених ЦК України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Отже, за загальним правилом, встановленим як господарським, так і цивільним чинним законодавством, зміна та розірвання господарських договорів допускається лише за згодою сторін в порядку, встановленому ст. 188 ГК України, або у судовому порядку (у разі відсутності згоди іншої сторони, яка отримала вимогу/пропозицію про розірвання договору). Зміна та розірвання господарських договорів (припинення зобов`язання) саме в односторонньому порядку допускаються виключно з підстав, прямо передбачених відповідним законом або договором.

Судом встановлено, що п. 5.3 договору оренди від 25.06.2018 № 02-06-18 сторони визначили можливість припинення дії договору, коли одна із сторін систематичного порушує умови договору і свої зобов`язання.

Крім того, відповідно до п. 9.2 даного договору при недосягнення згоди, спір передається на розгляд господарського суду згідно чинного законодавства України.

Як вбачається з матеріалів справи ФОП Солодуха В.М. згоди на розірвання договору оренди обладнання від 25.06.2018 № 02-06-18 не надавав, а тому позивачем в силу закону не дотримано порядку одностороннього розірвання договору.

Отже, правові підставі для повернення майна за договором оренди обладнання від 25.06.2018 № 02-06-18, який не закінчив свою дію відсутні.

Така правова позиція викладена у постанові колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 №916/1684/18, та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду №911/1635/19 від 29.04.2020.

Водночас, не можуть залишатись поза увагою суду обставини щодо укладення сторонами договору оренди обладнання від 25.06.2018 № 02-06-18 та акту приймання-передачі від 25.06.2018.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Спірний договір за своєю правовою природою є договором оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець (власник) передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Господарський договір відповідно до приписів ст. 181 ГК України викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладання господарських договорів у спрощений спосіб, тобто через обмін листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також способом підтвердження взяття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладання даного виду договорів.

В судовому засіданні та у поданих письмових поясненнях ФОП Солодуха В.М. заперечує факт укладення договору оренди обладнання №02-06-18 від 25.06.2018, оскільки доводить, що не підписував даний договір, а печатка проставлена на спірному договорі та акті не його.

Як вбачається із тексту договору №02-06-18 від 25.06.2018 та акту приймання передачі від 25.08.2018, підписи на них зі сторони ФОП Солодухи В.М. відрізняються від дійсних його підписів на інших документах, а саме:

-договору фасування продукції №04-04-19 від 25.06.2019 (Т.1 а.с. 77).

-додатку №1 від 27.07.2019 до договору фасування продукції №04-04-19 від 25.06.2019 (Т.1 а.с. 78).

-інвентаризаційного опису основних засобів (Т.1 а.с. 79-80)

Позивач таке заперечення підприємця спростовує наявністю на договорі оренди обладнання та акті приймання-передачі його печатки. В підтвердження доводів долучив експертний висновок від 24.12.2019 №350 (Т.1 а.с. 143-168)

Водночас, в силу приписів ч.3, ст.58 1 Господарського кодексу України визначено, що наявність або відсутність відбитка печатки суб`єкта господарювання на документі не створює юридичних наслідків.

Отже, відтиск печатки на договорі оренди обладнання за №02-06-18 від 25.06.2018 та акту приймання передачі від 25.08.2018 не є беззаперечним, належним та допустимим доказом , щодо факту укладення спірного правочину зі сторони ФОП Солодухою В.М.

Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Разом з тим частиною першою статті 328 ЦКУ передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Отже, за договором оренди лише власник має право здати в оренду майно, судом було досліджено обставини щодо набуття позивачем права власності на майно щодо, якого ним заявлено позов про повернення орендованого обладнання.

В підтвердження права власності на спірне майно позивач долучив видаткову накладну №287 від 06.11.2017; специфікацію до контракту від 21.06.2018, CMR № 104806 від 21.06.2018, митні декларації (форми МД №2,3), видаткову накладну №37 від 26.06.2017, оборотно-сальдову відомість по рахунку 10 за 2019. (Т.1, а.с. 14, 18, 20-23, 24, 27).

Водночас, документи бухгалтерського обліку та звітності не ідентифікують майно, що перебуває на балансі позивача, товаросупроводжувальні документи підтверджують факт вигрузки за адресою: провулок Машівський, 3, що не належить відповідачу, а доповнення №1 від 30.06.2020 до контракту продажу на виплату частинами брикетної лінії від 21.06.2018 складено в процесі розгляду справи №903/903/19.

Також не може залишитись поза увагою суду той факт, що в договорі №02-06-18 від 25.06.2018 в пункті 1.1.2 договору визначено, що майно перебуває у власності орендаря - ФОП Солодухи В.М.

За доводами позивача це помилково зазначено, однак в спростування вищезазначеного належних та допустимих доказів не подав.

Крім того, ухвала Любомльського районного суду Волинської області від 12.12.2019 про накладення арешту, як доказ того, що майно, яке є предметом спору знаходиться у відповідача на думку суду не підтверджує дану обставину, оскільки за вищезазначеним переліком майно не ідентифікується. Між тим, з 2015 ФОП Солодуха В.М. володіє подібним устаткуванням для виготовлення палетів, яке перебуває на балансі відповідача, що підтверджується інвентаризаційним описом основних засобів, договором купівлі-продажу від 18.11.2015 (Т.1, а.с. 79-80, 113-114)

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до положень статті 129 ГПК України, судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 129, 231, 236, 237, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законноїсили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення відповідно до ст. 256 ГПК України.

Повне рішення складено 13.07.2020

Суддя В. М. Дем`як