СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" липня 2020 р. Справа № 917/200/20

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Крестьянінов О.О., суддя Фоміна В.О. , суддя Шевель О.В.

за участю секретаря судового засідання Ярітенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Соллі Плюс Полтава (вх. №1378П) на рішення господарського суду Полтавської області від 24.04.2020 (рішення ухвалено суддею Сірош Д.М. 24.04.2020 у приміщені господарського суду Полтавської області, повне рішення складено 24.04.2020) у справі №917/200/20

за позовом Приватного підприємства Сфера

до Товариства з обмеженою відповідальністю Соллі Плюс Полтава

про стягнення суми основного боргу, інфляційних та 3% річних

ВСТАНОВИЛА

Рішенням господарського суду Полтавської області від 24.04.2020 у справі №917/200/20 позов задоволено повністю; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Соллі Плюс Полтава на користь Приватного підприємства Сфера 170000,00 грн основного боргу, 18012,83 грн інфляційних, 8285,75 грн. 3% річних, 5700,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, 2944,47 грн. витрат по сплаті судового збору.

ТОВ Соллі Плюс Полтава звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 26.04.2020 у справі №917/200/20 та прийняти нову постанову, відмовивши у задоволенні позову в повному обсязі.

В обгрунтування апеляційної скарги відповідач, зокрема, зазначає, що ним визнається заборгованість перед позивачем за договором нежитлових приміщень від 11.07.2011 за січень 2018 на підставі рахунку-фактури №1 від 09.01.2018 у розмірі 85000,00 грн. Проте, на думку відповідача, суд безпідставно погодився з доводами позивача щодо наявності заборгованості за вказаним договором за лютий 2018 у розмірі 85000,00 грн. Так, ТОВ Соллі Плюс Полтава посилається на те, що ним відповідно до умов договору 27.12.2017 вручено позивачу попередження про відмову від договору, а тому договір оренди припинив свою дію з 01.02.2018. Починаючи з 01.02.2018 орендодавцем жодного разу не допущено представників орендаря до об`єкту оренди, про що складено відповідні акти. Вказані обставини свідчать, що відповідач фактично з 01.02.2018 не користувався орендованим майном по незалежним від нього причинам, оскільки позивач обмежив таке користування, а тому нарахування орендної плати та інших платежів за договором оренди за лютий 2018 є безпідставним. Крім того, відповідач посилається на порушення позивачем ст. 232 ГК України, ст. 256, 258, 261, 266 ЦК України при розрахунку штрафних санкцій.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 25.05.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою, повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться 09.07.2020.

05.06.2020 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення залишити без змін (вх. №5509).

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.07.2020 виправлено описки у вступній, описовій та резолютивній частинах ухвал Східного апеляційного господарського суду від 25.05.2020 та 08.07.2020 у справі №917/200/20 щодо дати оскаржуваного рішення, замінивши цифри 26.04.2020 на 24.04.2020.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та, з урахуванням часткового визнання позовних вимог за січень 2018 року, уточнив вимоги апеляційної скарги та просив скасувати рішення в частині задоволення позовних вимог за лютий 2018 року і прийняти в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог.

Представник позивача проти доводів та вимог апеляційної скарги заперечував та просив залишити її без задоволення, а рішення без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.

11.07.2011 між ТОВ Соллі Плюс Полтава (орендар) та ПП Сфера (орендодавець) укладено договір оренди нежитлових приміщень, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування 8/25 частин комплексу придорожнього обслуговування загальною площею 1036,1 кв. м, який знаходяться за адресою: м. Полтава, вул. Серьогіна, №4а, для здійснення діяльності, передбаченої його статутом (п. 1.1 договору). Згідно п. 1.2 договору строк його дії становить 7 років з 11.07.2011 по 11.07.2018.

Відповідно до п. 3.1 договору (в редакції договору про внесення змін та доповнень №2 від 30.03.2017) починаючи з 01.04.2017 та до закінчення терміну дії договору, за користування орендованим майном орендар сплачує щомісячно орендодавцю орендну плату у розмірі 85000,00 грн, у тому числі ПДВ 20%.

Орендна плата перераховується орендарем на розрахунковий рахунок орендодавця щомісячно не пізніше 10 днів з дня пред`явлення орендодавцем рахунку - фактури для здійснення оплати (п. 3.2 договору).

Згідно п. 4.1 договору орендар, зокрема, зобов`язується своєчасно вносити орендну плату.

Одностороння відмова від цього договору не допускається (п. 6.4 договору).

Цей договір припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; банкрутства орендаря; загибелі орендованого майна (п. 6.5 договору).

ПП Сфера звернулося з позовом, в якому зазначало, що станом на 01.03.2018 у ТОВ Соллі Плюс Полтава за договором оренди нежитлових приміщень від 11.07.2011 виникла заборгованість з орендної плати в загальному розмірі 170000,00 грн. (а саме: за січень 2018 року - 85000,00 грн. на підставі рахунку-фактури № 1 від 09.01.2018; за лютий 2018 року - 85000,00 грн. на підставі рахунку-фактури № 34 від 28.02.2018), яку просило стягнути з відповідача, Крім того, на підставі ст. 625 ЦК України позивач нарахував на вказану заборгованість інфляційні втрати у розмірі 18012,83 грн. та три проценти річних у розмірі 8285,75 грн.

В свою чергу відповідач у відзиві на позов та в апеляційній інстанції позовні вимоги визнає частково, а саме: заборгованість по сплаті орендної плати за січень 2018 на суму 85000,00 грн.; інфляційні втрати - 9006,41 грн.; три проценти річних - 4142,87 грн. Вимоги про стягнення орендної плати за лютий 2018 у розмірі 85000,00 грн. та відповідні нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних на цю суму відповідач заперечує, оскільки договірні відносини щодо оренди нежитлових приміщень, за його твердженням, були припинені 01.02.2018 в день фактичного їх звільнення.

Враховуючи, що відповідачем оспорюється рішення суду тільки в частині не визнаних ним вимог, а саме в частині стягнення орендної плати за лютий 2018 у розмірі 85000,00 грн. та відповідних нарахувань інфляційних втрат та трьох процентів річних на цю суму, колегія суддів відповідно положень ст. 269 ГПК України перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у вказаних межах.

Надаючи правову кваліфікацію обставинам справи, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 627, 629 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 284 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Статтею 759 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ч. 1 ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до положень ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.07.2011 за актом приймання передачі нежитлового приміщення на виконання умов договору оренди від 11.07.2011 ПП «Сфера» передало, а ТОВ Соллі Плюс Полтава прийняло у строкове платне користування нежитлові приміщення загальною площею 1036,1 кв.м. (орендоване майно), які знаходяться за адресою: м. Полтава, вул. Серьогіна, 4а. В акті сторони зазначили, що строки оренди, порядок оплати, права та обов`язки сторін та порядок повернення майна визначаються договором оренди.

За умовами п. 2.3 договору орендар протягом трьох робочих днів після завершення дії цього договору повертає, а орендодавець приймає майно, визначене у пункті 1.1 цього договору. Повернення майна проводиться за актом приймання - передачі майна, який буде невід`ємною частиною договору.

Відповідно до ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Таким чином, законодавство у сфері відносин найму та укладений між сторонами договір оренди пов`язують припинення договору оренди (найму), зокрема, з фактом повернення об`єкта оренди орендодавцю, який в даному випадку оформлюється актом приймання - передачі майна.

Матеріали справи не містять акту приймання - передачі (повернення) орендованого майна. Відсутність відповідного акту і на теперішній час також підтверджується сторонами.

Разом з тим, відповідач стверджує, що договірні відносини щодо оренди нежитлових приміщень були припинені 01.02.2018 у зв`язку з відмовою відповідача від договору. Зокрема, відповідач зазначає, що 27.12.2017 він звернувся до позивача з листом, в якому з посиланням на п. 7.2 договору попереджав про відмову від договору оренди з 01.02.2018

Відповідно до п. 7.2 договору кожна із сторін має право у будь-який час відмовитися від договору, попередивши про це письмово другу сторону за один місяць.

Проте, зі змісту вказаного листа від 27.12.2017 вбачається, що відповідач повідомляв про свої наміри припинити користування орендованими приміщеннями з 01.02.2018, у зв`язку з чим, просив позивача укласти відповідний договір про припинення договору оренди з 01.02.2018 і посвідчити його нотаріально, а також прийняти майно та підписати акт повернення майна з оренди не пізніше дня, наступного за днем припинення користування майном. Тобто зазначений лист є фактично пропозицією щодо укладення угоди про дострокове припинення договору оренди.

Згідно пунктів 6.6, 6.7 договору він може бути розірваний за погодженням сторін. На вимогу однієї із сторін договір може бути достроково розірвано за рішенням суду з підстав, передбачених законодавчими актами України.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

В матеріалах справи відсутні докази розірвання договору як за погодженням сторін (відповідна нотаріально посвідчена угода), так і за рішенням суду. Відсутній також підписаний сторонами акт приймання-передачі (повернення) майна, як це передбачено пунктом 2.3 договору

Отже, колегія суддів не вбачає підстав вважати, що з 01.02.2018 договір оренди та зобов`язання відповідача щодо внесення орендних платежів припинилися.

Окрім того, матеріали справи свідчать, що як у спірний період (лютий 2018), так і станом на час розгляду справи орендоване майно не було звільнено відповідачем, що підтверджується листуванням між сторонами.

Зокрема, у листі № 16 від 31.01.2018 відповідач повідомляв позивача про звільнення нежитлових приміщень, що знаходяться у користуванні на підставі договору оренди, просив оглянути та прийняти нежитлові приміщення, підписати відповідний акт приймання передачі та прибути 01.02.2018 до приватного нотаріуса для підписання договору про розірвання договору оренди нежитлових приміщень. Окремо відповідач повідомляв, що на даний час в орендованих приміщеннях знаходиться 22 одиниці майна, що належить ТОВ Соллі Плюс Полтава на праві приватної власності. У відповідь на вищезазначений лист позивач повідомив відповідача, зокрема, про те, що відповідачем повністю не звільнено орендовані приміщення; запропоновано у найкоротші строки спільно здійснити обстеження орендованих приміщень та території придорожнього обслуговування з метою складання відповідних актів, в тому числі і акту приймання передачі, а також зазначав про готовність розглянути пропозицію щодо придбання 22 одиниць належного відповідачу майна, за умови визначення реальної вартості такого майна з урахуванням фізичного зносу (лист №4 від 08.02.2018).

Про наявність в орендованому приміщенні обладнання ТОВ Соллі Плюс Полтава також свідчать його листи №30 від 20.02.2018, №218 від 29.05.2018, №224 від 06.06.2018, №391 від 30.10.2018, №454 від 21.11.2018. Крім того, про обставини знаходження майна відповідача в спірному приміщенні станом на час розгляду справи свідчить поданий відповідачем 25.03.2020 зустрічний позов про витребування майна з чужого незаконного володіння, який було повернуто ухвалою суду від 30.03.2020. Вказані обставини були підтверджені сторонами і в судовому засіданні.

Щодо посилань відповідача на положення ч. 6 чт. 762 ЦК України про наявність підстав для звільнення наймача від плати за лютий 2018, у зв`язку з неможливістю користування орендованим майном з 01.02.2018 з підстав обмеження позивачем допуску представників орендаря до об`єкту оренди, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч. 6 ст. 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Згідно ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Колегія суддів зазначає, що обов`язок підтвердити належними та допустимими доказами неможливість використання об`єкту оренди через обставини, за які він не відповідає, лежить на орендареві.

Надані відповідачем до матеріалів справи акти за спірний період (від 01.02.2018, 13.02.2018, 23.02.2018), в яких зазначалося про зміну замків та відсутність директора та працівників, складені тимчасовою комісією ТОВ Соллі Плюс Полтава в односторонньому порядку, а тому не можуть беззаперечно свідчити про вказані обставини. Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази вчинення відповідачем дій щодо намагання усунення перешкод, про які він зазначає (наприклад, звернення до правоохоронних органів щодо неправомірних дій позивача, якщо відповідач вважає їх такими).

В свою чергу позивач заперечує обставини недопущення працівників орендаря до об`єкту оренди. Навпаки за матеріалами справи, позивачем неодноразово викладалась пропозиція щодо спільного обстеження орендованих приміщень та підписання акту приймання передачі майна (листи №5 від 22.02.2018, № 12 від 05.06.2018).

Відповідачем підтверджуються обставини отримання від позивача рахунків про сплату орендної плати за січень та лютий 2018 у розмірі по 85000,00 грн. за кожний місяць.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо наявності підстав для стягнення з відповідача орендних платежів, зокрема, за лютий 2018 у сумі 85000,00 грн. з відповідними нарахуваннями інфляційних та трьох процентів річних.

Доводи відповідача щодо порушення позивачем положень ст. 232 ГК України, ст. 256, 258, 261, 266 ЦК України при розрахунку штрафних санкцій та не врахування вказаних обставин судом, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на те, що позивачем не нараховувались та не заявлялись до стягнення штрафні санкції, оскільки інфляційні та три відсотки річних не є такими.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі викладеного, враховуючи, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення господарського суду Полтавської області від 24.04.2020 у справі №917/200/20 - без змін.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 281-284 ГПК України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Соллі Плюс Полтава» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 24.04.2020 у справі №917/200/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 14.07.2020

Головуючий суддя О.О. Крестьянінов

Суддя В.О. Фоміна

Суддя О.В. Шевель