ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" липня 2020 р. Справа №914/1867/18

м.Львів

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого (судді-доповідача) Бойко С.М.,

суддів Матущака О.І.,

Якімець Г.Г.,

секретар судового засідання Кришталь М.Б.,

явка учасників справи:

від позивача - не з`явився;

від відповідача-1 - не з`явився;

від відповідача-2 - не з`явився;

від відповідача-3 - не з`явився;

від третьої особи - Филик О.З. (ордер ЛВ№137634 від 08.07.2020);

розглянув апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Іваницької Галини Романівни б/н, б/д

на рішення Господарського суду Львівської області від 09.12.2019, м. Львів, повний текст складено - 19.12.2019, суддя Манюк П.Т.,

за позовом фізичної особи-підприємця Іваницької Галини Романівни, с. Гірне, Стрийський район, Львівської області,

до відповідача-1 Стрийської міської ради, м. Стрий, Львівська область,

до відповідача-2 ОСОБА_1 , с. Грабовець, Стрийський район, Львівська область,

до відповідача-3 ОСОБА_2 , м. Стрий, Львівська область,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ОСОБА_3 , м. Стрий, Львівська область,

про визнання недійсним рішення Стрийської міської ради №404 від 20.12.2013 (з урахуванням змін, які внесені рішенням №520 від 17.06.2014),

визнання недійсною додаткової угоди;

визнання неправомірними дій Стрийської міської ради;

визнання поновленим договір оренди земельної ділянки шляхом укладення додаткової угоди

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У жовтні 2018 року в Господарський суд Львівської області звернулась фізична особа-підприємець Іваницька Галина Романівна (далі по тексту ФОП Іваницька Г.Р.) з позовом до Стрийської міської ради, ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 ) та ОСОБА_2 (далі по тексту ОСОБА_2 ), в якому просить:

1)визнати недійсним та скасувати пункту 4 рішення Стрийської міської ради №404 від 20.12.2013 (з урахуванням змін, що внесені пунктом 2.10 рішення №520 від 17.06.2014), яким розірвано договір оренди земельної ділянки від 25.03.2014, площею 0,0126 га, кадастровий номер :06:014:0025, укладений з підприємцями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що знаходиться в АДРЕСА_1 , та вилучено цю земельну ділянку з користування і передано до земель запасу Стрийської міської ради;

2)визнати недійсною додаткову угоду від 25.03.2014, що укладена між Стрийською міською радою та підприємцями ОСОБА_1 й ОСОБА_2 , про розірвання договору оренди землі від 18.12.2008 за реєстраційним номером 95 (з урахуванням змін, які внесені додатковою угодою від 08.07.2010 за реєстраційним номером 41);

3)визнати неправомірними дії Стрийської міської ради щодо відмови в поновленні (продовженні) терміну оренди земельної ділянки площею 0,0126 га, розташованої у АДРЕСА_1, кадастровий номер :06:014:0025;

4)визнати поновленим на той самий строк і на тих самих умовах договір оренди землі від 15.10.2008 за реєстраційним номером 95 (з урахуванням змін, які внесені додатковою угодою від 08.07.2010 за реєстраційним номером 41), шляхом укладення додаткової угоди до нього, проект (редакцію) якої наведено в позовній заяві.

Позовні вимоги мотивовані тим, що набувши право власності на об`єкт незавершеного будівництва, приміщення магазину, готовністю 53%, що знаходиться на АДРЕСА_1 у м. Стрий, до позивача на підставі ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України перейшло право користування земельною ділянкою площею 0,0126 га на якій розміщена будівля магазину.

Оскаржувані рішення органу місцевого самоврядування та укладений на його виконання договір про розірвання договору оренди земельної ділянки з особами, які продали позивачу незавершене будівництво порушують її право на користування цією землею з метою обслуговування, тому просить суд визнати такі дії неправомірними, а договір оренди землі визнати поновленим в редакції позивача.

Правовими підставами позову зазначає ст.ст. 203, 215, 377 Цивільного кодексу України, ст. 120 Земельного кодексу України та ст.ст. 7, 31 Закону України «Про оренду землі».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 09.12.2019 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що позивачем невірно обраний спосіб захисту порушених прав, оскільки до спірних правовідносин про перехід права власності на незавершене будівництво не застосовуються приписи 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України, які регулюють перехід права користування землею внаслідок продажу об`єкта нерухомості.

Місцевий господарський суд дійшов до висновку, що факт здійснення державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва не змінює правового статусу такого майна, що не є нерухомим майном, звідси перехід до позивача права власності на об`єкт незавершеного будівництва не потягнув за собою виникнення у позивача в силу закону права оренди на землю, яка належала попереднім користувачам (відповідачам-2,3).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати зазначене рішення та прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги в повному обсязі, у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що право власності на об`єкт незавершеного будівництва, готовністю 53%, ФОП Іваницька Г.Р. набула 04.12.2012 (з моменту укладення договору купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва), а тому внаслідок набуття у встановленому порядку право власності на об`єкт незавершеного будівництва, згідно положень ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України, в силу закону отримала право на користування спірною земельною ділянкою.

Враховуючи положення ст. 376 ЦК України апелянт вважає, що об`єкт незавершеного будівництва є будівлею, внаслідок відчуження якої виникає перехід прав на землю (право слідування).

Вказує на помилковість висновків суду першої інстанції про відсутність у позивача права на спірну земельну ділянку, оскільки нею набуто у встановленому законом порядку право власності, спершу на об`єкт незавершеного будівництва, а пізніше і на завершене, де без першого права і не виникло б наступне.

В судове засідання 08.07.2020 з`явився представник третьої особи.

Інші сторони у справі або їх уповноважені представники в судове засідання не з`явилися, причин неявки не повідомили.

Ухвала Західного апеляційного господарського суду від 24.06.2020, якою учасників справи повідомлено, що розгляд апеляційної скарги на 08.07.2020, направлена 26.06.2020, а вручена Стрийській міській раді, ФОП Попів О.І., ОСОБА_3 та ФОП Іваницькій Г.Р. - 27.06.2020. Вказана ухвала не вручена ФОП Борис Ю.З., хоча надіслана за належною адресою останнього, що підтверджується відстеженням поштового відправлення №230.

При цьому, апеляційний господарський суд виконав зазначену процесуальну дію щодо повідомлення учасників справи про дату, час та місце слухання справи не менше ніж п`ять днів до дати слухання справи, що відповідає вимогам ч. 4 ст. 120 ГПК України.

Окрім того, вищезазначена ухвала суду від 24.06.2020 направлялась на адреси учасників справи, які зазначені в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

За цими ж адресами надсилались інші ухвали суду від 20.01.2020 (про залишення апеляційної скарги без руху), від 10.02.2020 (про відкриття апеляційного провадження), від 11.03.2020 (про призначення справи до розгляду), від 18.03.2020 (про відкладення розгляду справи), від 27.05.2020 (про відкладення розгляду справи), від 24.06.2020 (про виправлення описки), які вручені учасникам справи, що підтверджується відповідними повідомлення про вручення поштового повідомлення (а.с.90, 106-109, 121-125, 139-142, 154-156, 169-172, т.3).

Згідно з ч. 7 ст. 11 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» суди безоплатно отримують відомості з Єдиного державного реєстру з метою здійснення ними повноважень, визначених законом, виключно в електронній формі через портал електронних сервісів у порядку, визначеному Міністерством юстиції України в Порядку надання відомостей з Єдиного державного реєстру, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

З вищенаведеного вбачається, що ухвала суду апеляційної інстанції, в якій учасників справи повідомлено про час, дату та місце розгляду справи надіслана їм за належними адресами та в строки визначені процесуальним законом.

Відповідно до частин третьої і сьомої статті 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами.

Ухвала Західного апеляційного господарського суду від 24.06.2020, якою учасників справи повідомлено, що розгляд апеляційної скарги відбудеться на 08.07.2020, опублікована на веб-сайті Єдиного державного реєстру судових рішень за посиланням: http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/90080840 .

Отже, сторони, що не з`явились в судове засідання та не забезпечили явку уповноважених представників, не були позбавлені об`єктивної можливості дізнатися про рух справи, що розглядається, користуючись засобами поштового зв`язку, відкритим безоплатним цілодобовим доступом до Єдиного державного реєстру судових рішень тощо, однак наданим їй процесуальним правом не скористалася.

Зважаючи на вищенаведене, апеляційний господарський суд дійшов до висновку, що позивач, відповідачі-1, 2, 3 належним чином повідомлені про час, дату та місце слухання справи, що в силу ч. 12 ст. 270 ГПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Представник третьої особи, який в судове засідання з`явився не заперечив проти можливості слухання справи за відсутності інших сторін або їх уповноважених представників.

Таким чином, враховуючи наведене, апеляційний господарський суд на підставі п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України розглядає справу за відсутності сторін та їх уповноважених представників, які в судове засідання не з`явились без поважних причин.

Згідно з ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника третьої особи, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи і заперечення, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин вбачається, що 04.12.2012 між фізичними особами-підприємцями ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (продавцями) та фізичною особою-підприємцем Іваницькою Г.Р. (покупцем) укладено договір купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва, готовністю 53%, що знаходиться по АДРЕСА_1 у м. Стрий та розташований на земельній ділянці площею 0,0126 га, цільове призначення якої - землі житлової та громадської забудови, кадастровий номер :06:014:0025. Вказаний договір нотаріально посвідчений.

05.11.2012 до укладення цього договору ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували право власності на об`єкт незавершеного будівництва, що розташований на земельній ділянці площею 0,0126 га, кадастровий номер :06:014:0025, що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно, реєстраційний № 38078047.

Окрім того, судами встановлено, що цим відповідачам на підставі рішення XVIII сесії V демократичного скликання Стрийської міської ради №310 від 23.09.2008 та договору оренди земельної ділянки, речове право на яку зареєстровано 18.12.2008 за №04:08:444:00095 надано в платне користування терміном на три роки земельну ділянку несільськогосподарського призначення - землі житлової та громадської забудови, площею 0,0126 га, яка знаходиться на куті вул. Б. Хмельницького та вул. Зелена в м. Стрий, для комерційних цілей, будівництва торгівельного об`єкта.

У пункті 3 договору оренди землі від 15.10.2008 (зареєстрований 18.12.2008 за №04:08:444:00095) зазначено, що на об`єкті оренди немає нерухомого майна та об`єктів інфраструктури.

04.03.2010 між Стрийською міською радою та фізичними особами-підприємцями Борисом Ю.З., Попівом О.І. було укладено додаткову угоду відповідно до умов якої орендодавець і орендарі, внесли зміни в п. 8 вищезазначеного договору оренди землі щодо терміну надання земельної ділянки на 10 років, по 23.09.2018 та умови щодо поновлення договору оренди, інші умови залишилися незмінними.

Судами встановлено, що на момент укладення з позивачем договору купівлі-продажу незавершеного будівництва ці відповідачі мали оформлене у встановленому порядку речове право користування земельною ділянкою площею 0,0126 га, кадастровий номер :06:014:0025.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено поняття державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень як офіційне визнання та підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 4 цього Закону державній реєстрації прав підлягає право власності на об`єкт незавершеного будівництва.

Згідно з пунктами 72-74 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України №703 від 22.06.2011 (чинного станом на 05.11.2012, коли за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєструвано право власності на об`єкт незавершеного будівництва) державна реєстрація права власності на об`єкт незавершеного будівництва проводиться за наявності державної реєстрації речового права на земельну ділянку, на якій розташований такий об`єкт, за заінтересованою особою. У разі проведення державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва заінтересованою особою є особа, яка здійснює його будівництво. Для проведення державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва заявник подає органові державної реєстрації прав: документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, та завірену в установленому порядку копію примірника кадастрового плану земельної ділянки на паперовому носії; документ, що відповідно до законодавства надає право на виконання будівельних робіт; документи, що зазначені у пункті 28 цього Порядку.

Порядок набуття права власності на новостворене майно та об`єкти незавершеного будівництва врегульований статтею 331 ЦК України (в редакції Кодексу, чинній на момент укладення договору купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва з ФОП Іваницькою Г.Р.), за приписами частини другої право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Одночасно частиною 3 статті 331 ЦК України (в редакції Кодексу, чинній на момент укладення договору купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва з ФОП Іваницькою Г.Р.) передбачено, що до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна) (абзац перший).

Що стосується об`єкта незавершеного будівництва, то за визначенням частини 3 статті 331 ЦК України він за своєю суттю є сукупністю будівельних матеріалів, які також є майном, що належить забудовнику (особі, яка на законних підставах здійснює відповідне будівництво). З метою отримання можливості укладення цивільно-правових договорів (купівлі-продажу, застави тощо) щодо такого майна (сукупності будівельних матеріалів), тобто можливості набути відповідні цивільні права та обов`язки власника майна, забудовник вправі, до завершення будівництва та досягнення його кінцевої мети у вигляді створення нерухомого майна, здійснити державну реєстрацію права власності на об`єкт незавершеного будівництва. А тому державна реєстрація права власності на об`єкт незавершеного будівництва попередніми власниками не вплинула на визначення будівлі магазину як об`єкта незавершеного будівництва і не створила умови для переходу від них до Іваницької (позивача ) права користування земельної ділянки на тих самих умовах, що було визначено за ними.

Вирішуючи одне із спірних у цій справі питань, а саме питання правового статусу об`єкта незавершеного будівництва, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Відповідно до частин 1, 2 статті 120 ЗК України (в редакції Кодексу, чинній на момент укладення договору купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва з ФОП Іваницькою Г.Р.) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

В момент набуття права власності ФОП Іваницькою Г.Р. на об`єкти незавершеного будівництва, стаття 120 ЗК України діяла в новій редакції, а саме нею було визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення (ч.1). Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були в попереднього землекористувача (ч.2). Істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти. Укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов`язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номеру (ч.6).

Підсумовуючи наведене апеляційний господарський суд зазначає, що аналіз вказаних положень цивільного та земельного законодавства дає підстави для наступних висновків:

-правила переходу прав на земельну ділянку, що передбачені статтею 120 ЗК України може застосовуватись виключно у випадку набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, тобто об`єкт нерухомості, який знаходиться на такій земельній ділянці;

-факт здійснення державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва не змінює правового статусу такого майна та не перетворює сукупність будівельних матеріалів на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок, будівлю, споруду тощо) в розумінні статті 181 та частини 2 статті 331 ЦК України;

-таким чином, у випадку відчуження розміщених на земельній ділянці об`єктів незавершеного будівництва, наведені приписи статей 120 ЗК України та ст.377 ЦК України не застосовуються.

Ці висновки щодо застосування статей 120 ЗК України та ст.377 ЦК України узгоджуються з правовим висновком, який викладений у постанові Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 26.02.2020 у справі №914/1658/15, який в силу ч. 4 ст. 236 ГПК України враховується апеляційним судом.

За таких обставин посилання апелянта на норми статей 120 ЗК України та 377 ЦК України про те, що ним набуто право власності на магазин, незавершений будівництвом, готовністю 53%, що знаходиться по АДРЕСА_1 у м. Стрий, а відтак до позивача перейшло право користування земельною ділянкою площею 0,0126 га на якій розміщений зазначений магазин не відповідають як встановленим обставинам по справі так і нормам вказаних приписів законодавства.

Апеляційний суд звертає увагу, що позивач до завершення будівництва, здачі його в експлуатацію та державної реєстрації (21.11.2016) набув право власності лише на об`єкт незавершеного будівництва і фактично був лише власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. І з проведенням державної реєстрації незавершеного будівництва попередніми власниками не відбулася зміна із статусу незавершеного будівництва на об`єкт нерухомого майна.

Судами встановлено, що 21.11.2016 Іваницька Г.Р. зареєструвала право приватної власності на будівлю магазину, загальною площею 128,3 кв.м, що знаходиться по АДРЕСА_1 у м. Стрий, на підставі Виписки із рішення Стрийської міської ради Львівської області від 20.09.2012 № 266, Декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 22.04.2013 № ЛВ 14, зареєстрованої Інспекцією ДАБК у Львівській області та Технічного паспорта виданого 02.04.2013 Стрийським МБТІ Львівської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 112, номер запису - 17601765). Зазначене підтверджується інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 23.02.2018 № 115190075.

Отже, оскільки право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то право власності на об`єкт нерухомого майна-приміщення магазину в позивача виникло з моменту державної реєстрації цього речового права.

Аналіз положень статті 331 ЦК України у системному зв`язку з нормами статей 177 - 179, 182 цього Кодексу, частини 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації.

Предметом спору є вимога позивача про визнання недійсним та скасування пункту 4 рішення Стрийської міської ради №404 від 20.12.2013 (з урахуванням змін, що внесені пунктом 2.10 рішення №520 від 17.06.2014), яким розірвано договір оренди земельної ділянки від 25.03.2014, площею 0,0126 га, кадастровий номер :06:014:0025, укладений з підприємцями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що знаходиться в АДРЕСА_1 , та вилучення земельної ділянки з користування і передачі до земель запасу Стрийської міської ради; визнання недійсною додаткової угоди від 25.03.2014, що укладена між Стрийською міською радою та підприємцями ОСОБА_1 й ОСОБА_2 , про розірвання договору оренди землі від 18.12.2008 за реєстраційним номером 95 (з урахуванням змін, які внесені додатковою угодою від 08.07.2010 за реєстраційним номером 41); визнання неправомірними дії Стрийської міської ради щодо відмови позивачеві в поновленні (продовженні) терміну оренди земельної ділянки площею 0,0126 га, розташованої у АДРЕСА_1, кадастровий номер :06:014:0025; визнання поновленим на той самий строк і на тих самих умовах договір оренди землі від 15.10.2008 за реєстраційним номером 95 (з урахуванням змін, які внесені додатковою угодою від 08.07.2010 за реєстраційним номером 41), шляхом укладення додаткової угоди до нього, проект (редакцію) якої наведено в позовній заяві.

20.12.2013 XXІ сесією VI демократичного скликання Стрийської міської ради Львівської області було прийнято рішення №404, відповідно до п.4. якого вирішено розірвати договір оренди землі укладеного з підприємцям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (реєстр. № 95 від 18.12.2008) та додаткову угоду до договору оренди землі реєстр. № 41 від 08.07.2010 на земельну ділянку у м. Стрий, кут вул. Б. Хмельницького та вул. Зелена, площею 0,0126 га, кад. № :06:014:0025 та вилучити земельну ділянку з їх користування і передати до земель запасу Стрийської міської ради.

В подальшому, 17.06.2014 XXVІ сесією VI демократичного скликання Стрийської міської ради Львівської області було прийнято рішення №520, відповідно до п. 2. якого вирішено внести зміни в рішення XXІ сесії VI демократичного скликання від 20.13.2013 № 404, а саме, п. 4 викласти в такій редакції: "Розірвати договір оренди землі підприємцям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 25.03.2014 р. кадастровий номер :06:014:0025 на земельну ділянку в м. Стрий по вул. Б. Хмельницького, площею 0,0126 га та вилучити земельну ділянку з користування і передати до земель запасу Стрийської міської ради (копія виписки з даного рішення міститься в матеріалах справи).

Судами встановлено, що позивач звертався до відповідача-1 із заявою від 08.07.2016 про підписання додаткової угоди про заміну сторони в договорі оренди землі від 15.10.2008, з наданням підписаного позивачем примірника додаткової угоди. У відповідь на вказане звернення відповідач-1 листом від 21.07.2016 №3.8/1224 повідомив позивача про те, що на підставі рішення сесії Стрийської міської ради від 20.12.2013 №404 договір оренди землі від 15.10.2008 розірвано, а земельна ділянка передана до земель запасу Стрийської міської ради. У зв`язку із зазначеним, позивачу було відмовлено в укладенні додаткової угоди.

02.08.2018 позивач знову звернувся до відповідача-1 із заявою про продовження (поновлення) терміну оренди земельної ділянки у АДРЕСА_1, площею 0,0126 га, шляхом підписання додаткової угоди до договору оренди землі від 15.10.2008. Однак, відповідач-1 листом від 20.08.2018 № 3.8/1473 повідомив позивача, що у зв`язку із тим, що договір оренди землі від 15.10.2008 розірвано, продовжувати термін оренди земельної ділянки немає підстав.

За частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 140 Конституції України встановлено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Відповідно до ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Частиною 10 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

На підставі встановлених обставин по справі та вимог норм діючого законодавства судами зроблено висновок, що прийнятими рішеннями органу місцевого самоврядування не порушено права позивача, які б підлягали захисту по суду.

Отже, судами встановлено, що прийняті рішення органом місцевого самоврядування, що є предметом спору не порушують охоронювані законом права та інтереси позивача.

З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з висновками місцевого господарського суду про відмову в задоволенні позовних вимог та зазначає, що позивачем 04.12.2012 було набуто лише право власності на об`єкт незавершеного будівництва, (магазин, незавершений будівництвом, готовністю 53%), будівництво якого було завершено та зареєстровано право власності у встановленому порядку лише 21.11.2016, тому визнання недійсними рішень Стрийської міської ради за №404 від 20.12.2013 «Про затвердження проектів землеустрою та зміни цільового призначення щодо відведення земельних ділянок та продовження, припинення права користування земельними ділянками» та за № 520 від 17.06.2014 «Про надання дозволу на виготовлення проектів відведення земельних ділянок, технічних документацій щодо встановлення меж для передачі у власність та оренду громадянам в межах м. Стрий та внесення змін в рішення сесії»; визнання недійсною додаткової угоди; визнання неправомірними дій Стрийської міської ради; визнання поновленим договору оренди шляхом укладення додаткової угоди, не відновлять права позивача, оскільки такі не порушені з врахуванням ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України, які до спірних правовідносин не застосовуються.

Апеляційний господарський суд відхиляє покликання апелянта на ст. 376 ЦК України, яка регулює відносини з приводу самочинного будівництва, оскільки такі не є предметом даного спору, а відтак не підлягають застосованню в даній справі.

Також, відхиляються доводи апелянта про те, що за ФОП Іваницької Г.Р. не могло бути зареєстроване право власності на завершене будівництво без попереднього права власності на незавершене будівництво, оскільки такі не впливають на правильний висновок місцевого господарського суду про те, що факт здійснення державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва не змінює правового статусу такого майна та не перетворює сукупність будівельних матеріалів на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок, будівлю, споруду тощо) в розумінні статті 181 та частини 2 статті 331 ЦК України, а тому перехід до позивача права власності на об`єкт незавершеного будівництва не потягнув за собою виникнення автоматичного переходу права оренди на землю, яка належала попереднім власникам (відповідачам-2,3).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Апелянтом не спростовано наведених висновків суду першої інстанції, які тягли б за собою наслідки у вигляді скасування прийнятого судового рішення та не доведено неправильного застосування норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені місцевим господарським судом обставин по справі та його правильні висновки, а тому апеляційна скарга ФОП Іваницької Г.Р. підлягає залишенню без задоволення, а рішення місцевого господарського суду - без змін.

Заперечення третьої особи, наведені в судовому засіданні, узгоджуються з правильними висновками суду першої інстанції, а тому враховуються апеляційним господарським судом.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1-3 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи залишення апеляційної скарги без задоволення, апеляційний господарський суд дійшов до висновку про покладення на апелянта судового збору в розмірі 10 572,00 грн., який сплачений згідно з квитанцією за № 03-226110/1 від 03.02.2020.

Керуючись ст. ст. 236, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Іваницької Галини Романівни б/н та дати залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Львівської області від 09.12.2019 в справі №914/1867/18 залишити без змін.

Судовий збір в розмірі 10 572,00 грн. покласти на апелянта.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий-суддя: Бойко С.М.

Судді: Матущак О.І.

Якімець Г.Г.

Повний текст постанови підписано 17.07.2020.