ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"15" липня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/1507/20

Господарський суд Одеської області у складі: суддя Волков Р.В.,

При секретарі судового засідання Прижбило О.В.,

розглядаючи справу №916/1507/20,

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6, м. Київ, 01601, ),

до відповідача: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Білий Будинок" (проспект Академіка Глушка, будинок 32, м. Одеса, 65121, )

про стягнення 36824,11 грн.

Представники сторін:

Від позивача: не з`явився;

Від відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Білий Будинок" про стягнення 36824,11 грн.

Ухвалою від 01.06.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 01.07.2020.

15.06.2020 від відповідача надійшли заперечення щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження (вх.№15173/20).

23.06.2020 відповідачем подано відзив на позовну заяву (вх.№16194/20), а також заяву про застосування строків позовної давності (вх.№16193/20).

30.06.2020 від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх.№16746/20).

01.07.2020 ухвалою суду заяву відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження (вх.№15173/20 від 15.06.2020) залишено без задоволення. Розгляд справи відкладено на 15.07.2020, про що повідомлено сторін ухвалою.

02.07.2020 позивачем подано відповідь на відзив (вх.№17187/20).

13.07.2020 від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача (вх.№18118/20).

У судове засідання 15.07.2020 представники сторін не з`явились, судом складено та підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що між сторонами було укладено Договір №7064/18-ТЕ-23 постачання природного газу, на виконання якого позивачем було поставлено природного газу на загальну суму 1 720 347,97 грн., вказує, що оплату відповідач здійснював несвоєчасно, чим порушив умови Договору.

У відзиві відповідачем зазначається про невизнання позовних вимог у повному обсязі. Вказує про те, що позивачем було надано до позову копію листа щодо перенесення переплати по договору №8053/1718-ТЕ від 25.09.2017 у сумі 200148,93 грн. в оплату природного газу по договору №7064/18-ТЕ-23.

Зазначає, що в актах приймання-передачі природного газу за період жовтень 2018-вересень 2019, які позивач надсилав відповідачу, відсутні будь-які посилання на наявність заборгованості, а наприкінці 2018 та 2019 років позивачем не було проведено звірки розрахунків щодо наявної заборгованості.

Посилається на те, що п.9.1. Договору передбачено наявність консультацій у разі виникнення розбіжностей, і що відповідач сподівався саме на такі консультації, підписуючи договір, позивачем не надано доказів того, що він намагався розв`язати розбіжності, які виникли за договором, шляхом проведення переговорів та консультацій.

Зазначає, що Договором передбачено черговість погашення заборгованості з метою недопущення накопичення заборгованості зі сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань та відсотків річних, однак, сальдо по підприємству складає 1 720 347,97 грн, тому незрозуміло, звідки могла виникнути заборгованість.

Вважає, що у випадку, якщо позивачем запропоновано такий складний та постійно змінюваний договір, він повинен щорічно допомагати іншій стороні договору здійснювати звірку розрахунків. Досудове врегулювання надало б змогу врегулювати вказане питання.

Зазначає, що Цивільним кодексом передбачено укладення окремого договору про збільшення строку позовної давності, а між позивачем та відповідачем такий договір не укладено. Вважає, що пеня, 3% річних та інфляційні витрати можуть бути застосовані, починаючи з 28.05.2019 протягом одного року від дати звернення позивача з позовом до суду.

Посилається на ч.6 ст. 232 ГК України, відповідно до якої нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконане, отже, нарахування мало бути припинено 28.11.2019.

У відповіді на відзив позивач посилається на положення ст. 6 ЦК України, домовленість про збільшення строку позовної давності відповідає за змістом і формою вимогам законодавства. Сторонами погоджено збільшення строку позовної давності до 5 років.

Також посилається на ст. 233 ГК України, відповідно до якої суд має право зменшувати розмір санкцій.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

П.1 ст.202 ЦК України встановлює, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься і в ст.193 ГК України, яка регламентує, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або зміну його умов, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 12 Закону України "Про ринок природного газу" постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами. Постачання природного газу здійснюється за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем, крім випадків, передбачених цим Законом. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як встановлено судом, 04.10.2018 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (Постачальник) та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Білий Будинок» (Споживач) було укладено Договір постачання природного газу №7064/18-ТЕ-23 (далі Договір), згідно з яким постачальник зобов`язався поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язався оплатити його на умовах цього Договору.

До Договору було укладено Додаткові угоди:

- №1 від 26.10.2018, №2 від 29.10.2018, якими змінено п.2.1, п.п.3.8-3.9, п.12.1.;

- №3 від 06.11.2018, якою змінено п.2.1., п.п.5.2., 5.3, підпункти 1 та 3 пункту 6.3., п.12.1;

- №4 від 30.11.2018, якою розділи 1-12 Договору викладені у новій редакції (а.с.33-42);

- №5 від 15.03.2019, якою зазначено, що деякі пункти договору застосовуються сторонами з 01.03.2019, а деякі пункти з 01.03.2019 втрачають свою чинність;

- №6 від 20.03.2019, якою викладено п.2.1. Договору у новій редакції;

- №7 від 26.03.2019, якою по тексту замінено назву постачальника на Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»;

- №8 від 25.04.2019, якою змінено п.2.1. Договору;

- №9 від 10.05.2019, якою доповнено п.2.1. Договору, змінено п.2.4. Договору, п.2.10.1, 4.2, 6.1., 11.1 Договору;

- №10 від 23.05.2019, якою внесено зміни до п.2.1.;

- №10/2 від 23.05.2019, якою внесено зміни до п.2.1., п.2.6., п.3.1., п.3.8, п.3.9.1, розділу 4, п.6.2, п.9.3, п.11.1 Договору;

- №12 від 24.06.2019 від 24.06.2019, якою внесено зміни до п.4.2.2., п.4.4.2 Договору;

- №13 від 24.06.2019, якою внесено зміни до п.2.1. Договору;

- №14 від 25.07.2019, якою внесено зміни до п.2.1. Договору;

- №15 від 25.07.2019, якою внесено зміни до п.4.2., п.4.4. Договору;

- №16 від 23.08.2019, якою внесено зміни до п.4.2., п.4.4. Договору;

- №17 від 23.08.2019, якою внесено зміни до п.2.1. Договору;

- №18 від 12.09.2019, якою внесено зміни до п.4.2., п.4.4. Договору;

- №19 від 24.09.2019, якою внесено зміни до п.2.1. Договору.

Відповідно до абз.1,2 п.6.1. (з 30.11.2018 абз.1,2 п.5.1.) Договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

П.7.2. Договору передбачений обов`язок Споживача своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та порядку, що передбачені цим Договором. З 30.11.2018 у Договорі викладено п.6.2 Договору, у якому встановлено, що споживач зобов`язаний прийняти газ в кількості, зазначеній в п.2.1. Договору, своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та порядку, що передбачені цим Договором.

Як встановлено судом, на виконання умов Договору позивачем було передано відповідачу природний газ на загальну суму 1 720 347,97 грн. грн., про що свідчать наявні в матеріалах справи акти приймання-передачі природного газу (а.с. 60-71).

Однак відповідач в порушення прийнятих на себе зобов`язань за отриманий природний газ розрахувався несвоєчасно, що підтверджується довідкою по операціях з відповідачем (а.с.18-19) та не спростовано відповідачем.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписами ч.1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 343 ГК України встановлено, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з п.8.2. Договору у разі прострочення споживачем оплати згідно п. 6.1. цього Договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Як вбачається із Додаткової угоди №4 від 30.11.2018, якою розділи 1-12 Договору викладені у новій редакції, п. 7.2. Договору передбачено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пунктів 5.1., 5.6. цього Договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Відповідно до п.10.3. Договору, строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років.

Згідно з Додатковою угодою №4 даний пункт під номером 9.3 викладений наступним чином: «Строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років.»

Згідно з Додатковою угодою №10/2 пункт 9.3. викладений у наступній редакції: «Строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, збитків становить п`ять років.»

Відповідно до ч.1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Серед загальних засад цивільного законодавства встановлено свободу договору (ст. 3 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Сторонами підписано договір без зауважень, у матеріалах справи не міститься доказів того, що п.10.3. (надалі п.9.3 Договору) визнаний недійсним чи змінений, таким чином, судом встановлено, що сторонами збільшено позовну давність відповідно до вимог ст. 259 ЦК України.

Відповідно до частини 5 статті 261 цього Кодексу за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За змістом статті 266 Цивільного кодексу України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до частин 3, 4 статті 267 зазначеного Кодексу позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Судом встановлено, що строк позовної давності, збільшений сторонами стосовно вимог, зокрема, про стягнення, пені, інфляційних втрат та 3% річних, до 5 років, і на час подання позову не сплив.

Враховуючи встановлення судом факту несвоєчасного виконання відповідачем грошових зобов`язань, суд перевіривши розрахунок пені, сума якої становить 26874,65 грн., вважає його вірним, зробленим відповідно до умов Договору на підставі погодженої сторонами процентної ставки, а вимоги в цій частині цілком обґрунтованими.

Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат у сумі 4679,91 грн. та 3% річних у сумі 5269,55 грн., доданий позивачем до позовної заяви, суд вважає його вірним, а вимоги в цій частині цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

З урахуванням зазначеного вище, враховуючи наявність між сторонами домовленості щодо збільшення строків позовної давності, суд приходить до висновку про те, що позовна давність позивачем не пропущена, а відтак відсутні підстави для застосування наслідків, передбачених ст. 267 ЦК України.

Щодо посилання відповідача на порушення позивачем при нарахуванні штрафних санкцій вимог ч.6 ст. 232 ГК України, суд вказує наступне.

Відповідно до ч.6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Перевіривши розрахунок, судом встановлено, що позивачем нараховано пеню у межах шестимісячного строку, і жодний період нарахування пені за поставку у конкретному місяці не перевищує вказаний строк.

Відповідач вказує про те, що позивачем було надано до позову копію листа щодо перенесення переплати по договору №8053/1718-ТЕ від 25.09.2017 у сумі 200148,93 грн. в оплату природного газу по договору №7064/18-ТЕ-23, посилається на те, що вказаний лист та довідка по операціях з відповідачем свідчить про значні переплати відповідача.

Водночас, суд вказує, що жодною зі сторін зазначений лист не залучений до матеріалів справи, Договір №8053/1718-ТЕ від 25.09.2017 не є предметом дослідження у даній справі, відповідач спростовує факт здійснення перенесення оплати з одного договору в оплату природного газу по договору №7064/18-ТЕ-23, тому вказаним обставинам не надається оцінка.

Щодо того, що в актах приймання-передачі природного газу за період жовтень 2018-вересень 2019, які позивач надсилав відповідачу, відсутні будь-які посилання на наявність заборгованості, а також черговість погашення заборгованості з метою недопущення накопичення заборгованості зі сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань та відсотків річних, суд вказує, що стягнення пені, штрафів, інфляційних нарахувань та відсотків річних є правом кредитора, а не його безумовним обов`язком, а тому здійснення нарахування протягом дії договору не має проводитись постачальником автоматично.

Відносно посилання відповідача щодо консультацій у разі виникнення розбіжностей, і того, що відповідач сподівався саме на такі консультації, суд зазначає, що наявність прострочення за договором не є розбіжністю, а досудовий порядок врегулювання є правом сторін.

Стосовно вказівки про те, що позивач повинен щорічно допомагати іншій стороні договору здійснювати звірку розрахунків, суд вказує, що нормативно-правовими актами, як і вимогами договору не передбачено обов`язок постачальника здійснювати оформлення акту звірки розрахунків, до того ж акт звірки є двостороннім документом, а у матеріалах справи відсутні докази ініціювання зі сторони відповідачі відповідної звірки розрахунків.

Згідно з ч.1 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки. Господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Встановивши відповідні обставини, суд вирішує стосовно можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд (відповідний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18).

Відповідач у відзиві вказує про зменшення штрафних санкцій, однак, враховуючи недоведеність винятковості обставин для зменшення розміру штрафу, - суд не вважає за можливе зменшити розмір штрафу.

Згідно з ч.1 ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч.1 ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 11, 15, 16, 202, 525, 526, 530, 549, 610, 611, 625, 626, 712 ЦК України, ст.ст. 175, 193, 230, 343 ГК України, ст.ст. 73, 74, 75, 77, 79, 86, 91, 98, 129, 232, 233, 236, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6, м. Київ, 01601, ) до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Білий Будинок" (проспект Академіка Глушка, будинок 32, м. Одеса, 65121, ) про стягнення 36824,11 грн., - задовольнити.

2. Стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Білий Будинок" (проспект Академіка Глушка, будинок 32, м. Одеса, 65121, ) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6, м. Київ, 01601, ) 26874,65 грн. пені, 5269,55 грн. відсотків річних, 4679,91 грн. інфляційних втрат, 2102,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту з урахуванням положень п.4 розділу Х ГПК України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступна та резолютивна частина рішення проголошені в судовому засіданні 15.07.2020. Повний текст рішення складений та підписаний 15 липня 2020 р.

Суддя Р.В. Волков