РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.07.2020 Справа № 910/51/20
Господарський суд міста Києва у складі судді Демидова В.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом Споживчого товариства «УТФ» (пр-т Оболонський, буд. 30, оф. 287, м. Київ, 04205) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» (вул. Пожарського, буд. 3, м. Київ, 02094) про стягнення 26965,72 грн,

Без виклику сторін

В С Т А Н О В И В:

До Господарського суду міста Києва надійшла зазначена позовна заява та передана судді Демидову В.О. відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Відповідно до заявлених позовних вимог позивач просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» на користь Споживчого товариства «УТФ» штрафні санкції у розмірі 26965,72 грн (пеня у розмірі 19529,48 грн, 3% річних у розмірі 3894,83 грн, інфляційні нарахування у розмірі 3541,41 грн); витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн та судовий збір у розмірі 1921,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.01.2020 позовна заява Споживчого товариства «УТФ» залишена без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали.

29.01.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про усунення недоліків позовної заяви з доданими до неї документами.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.02.2020 у вказаній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Копію ухвали про відкриття провадження позивач отримав 07.02.2020, а відповідач - 24.02.2020, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення.

06.03.2020 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву та клопотання про застосування строків позовної давності.

Частиною 1 статті 252 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно з ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позиції по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

Між Споживчим товариством «УТФ» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» (покупець) було укладено Договір поставки пшениці № 123/2018/КАМ/О від 28.02.2018 (далі - договір), відповідно до умов якого постачальник бере на себе зобов`язання здійснити поставку товару та передати його у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити постачальником товар належної якості та в обумовлені сторонами строки.

За умовами п. 3.1. договору поставка товару здійснюється постачальником на умовах терміну «DAP - DELIVERED AT PLACE» за адресою: 04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 98.

Пунктом 3.4. договору сторони погодили, що у момент поставки на кожну партію товару постачальник зобов`язаний надати покупцю оригінали наступних документів: сертифікат якості, в якому обов`язково повинні бути вказані показники безпеки; товарно-транспортна накладна (ТТН).

Після отримання від покупця реєстру надходження сировини, постачальник протягом 1 робочого дня надає покупцю наступні документи: оригінал рахунку-фактури; оригінал видаткової накладної (п. 3.5. договору).

Відповідно до п. 3.6. договору постачальник, в строки передбачені чинним законодавством, надсилає покупцю засобами електронного зв`язку податкову накладну, зареєстровану у Єдиному реєстрі податкових накладних та заповнену відповідно до вимог Податкового кодексу України.

Згідно з п. 5.3. договору для отримання оплати є необхідність виконання наступних умов:

- постачальник передає покупцю всю кількість товару згідно рахунку-фактури;

- сторони підписують належним чином оформлену видаткову накладну;

- постачальник передає покупцю повний пакет оригіналів документів, зазначених вп. 3.4., 3.5. даного договору.

Після виконання останньої з умов, зазначених в п. 5.3. договору: покупець сплачує 80% оплати вартості товару на розрахунковий рахунок постачальника протягом 7 робочих днів; остаточний розрахунок в розмірі 20% оплати вартості замовленого товару здійснюється протягом 3 робочих днів після того, як постачальник в строки передбачені чинним законодавством засобами електронного зв`язку надіслав покупцю податкову накладну, зареєстровану у Єдиному реєстрі податкових накладних, але в будь-якому разі не раніше строку, вказаного в п. 5.4.1. даного договору (п.п. 5.4, 5.4.1., 5.4.2 договору).

Пунктом 6.4. договору сторони визначили, що покупець за несвоєчасну оплату товару сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, за кожен день прострочення, але не більше 5% від загальної вартості неоплаченого товару. Таке відшкодування сплачується покупцем постачальнику не пізніше 5 робочих днів з дати отримання претензії або рахунку від постачальника.

Згідно з пунктом 8.1. договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до 31 грудня 2020 року.

Як зазначає позивач, ним було здійснено поставку товару: за накладною № 5 від 21.06.2018 на суму 170149,00 грн; за накладною № 7 від 22.06.2018 на суму 189333,00 грн; за накладною № 8 від 22.06.2018 на суму 218872,00 грн; за накладною № 11 від 20.09.2018 на суму 233105,00 грн; за накладною № 3 від 03.10.2018 на суму 233450,00 грн; за накладною № 4 від 21.10.2018 на суму 211715,00 грн; за накладною № 2 від 09.11.2018 на суму 223790,00 грн, а також за накладною № 8 від 26.11.2018 на суму 236094,00 грн. Крім того, позивачем додано до матеріалів справи рахунки-фактури, товарно-транспортні накладні, податкові накладні, а також сертифікати якості за відповідними поставками товару. На думку Споживчого товариства «УТФ», відповідачем було здійснення прострочення договірного зобов`язання в частині своєчасної оплати за поставлений товар, у зв`язку з чим, позивачем заявлено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» 19529,48 грн пені, 3894,83 грн 3% річних, 3541,41 грн інфляційних нарахувань; а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн та судовий збір у розмірі 1921,00 грн.

Заперечуючи проти позову, Товариство з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» наголошує на тому, що позивачем не надано належних та допустимих доказів направлення відповідачу як рахунків-фактур з поставок, так і доказів направлення засобами електронного зв`язку податкових накладних, а відтак - не доведено факту прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання.

Окрім того, на думку відповідача Додатковою угодою № 1 до Договору поставки пшениці № 123/2018/КАМ/О від 28.02.2018, сторони дійшли згоди про погодженнянового терміну оплати покупцем постачальнику суми основного боргу (за накладною № 8 від 26.11.2018 на суму 236094,00 грн.) без застосування сторонами одна до одної штрафних санкцій.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав.

За приписомстатей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання в силу вимог статей 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою договором поставки, а відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Пунктом 3 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України встановлено, що однією із загальних засад цивільного законодавства визначено свободу договору.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Користуючись своїм правом, наданим статтями 3, 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони у пункті 5.4. договору сторони встановили такий порядок оплати поставленого товару: після виконання останньої з умов, зазначених в п. 5.3. (передачі постачальником покупцю повного пакету оригіналів сертифікату якості; товарно-транспортної накладної (ТТН); оригіналу рахунку-фактури та оригіналу видаткової накладної),покупець сплачує 80% оплати вартості товару на розрахунковий рахунок постачальника протягом 7 робочих днів; остаточний розрахунок в розмірі 20% оплати вартості замовленого товару здійснюється протягом 3 робочих днів після того, як постачальник в строки передбачені чинним законодавством засобами електронного зв`язку надіслав покупцю податкову накладну, зареєстровану у Єдиному реєстрі податкових накладних, але в будь-якому разі не раніше строку, вказаного в п. 5.4.1. даного договору.

Судом встановлено, що на виконання умов договору Споживчим товариством «УТФ» було здійснено поставку товару: за накладною № 5 від 21.06.2018 на суму 170149,00 грн; за накладною № 7 від 22.06.2018 на суму 189333,00 грн; за накладною № 8 від 22.06.2018 на суму 218872,00 грн; за накладною № 11 від 20.09.2018 на суму 233105,00 грн; за накладною № 3 від 03.10.2018 на суму 233450,00 грн; за накладною № 4 від 21.10.2018 на суму 211715,00 грн; за накладною № 2 від 09.11.2018 на суму 223790,00 грн, а також за накладною № 8 від 26.11.2018 на суму 236094,00 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями вищевказаних видаткових накладних, а також товарно-транспортними накладними, що підписані обома сторонами без заперечень.

Разом з тим, позивачем додано до матеріалів справи рахунки-фактури, сертифікати якості, а також податкові накладні за відповідними поставками товару, втім доказів направлення оригіналів цих документів на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс», як це передбачено пунктами 5.3., 5.4. договору, суду надано не було.

Згідно з ч. 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування(ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування (ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України).

У частині 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи.

Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічна правова позиція викладена впостанові Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17.

Отже, оскільки умовами спірного договору поставки встановлено відповідний алгоритм дій постачальника, від яких залежить строк настання зобов`язання покупця з оплати товару, а позивачем не надано суду належних доказів виконання цих умов договору в повному обсязі, достеменно встановити строк настання зобов`язання відповідача з оплати товару за спірними накладними є неможливим.

Проте, як убачається з платіжних доручень: № від 25.07.2018 на суму 170149,00 грн; № від 31.07.2018 на суму 189333,00 грн; № від 07.08.2018 на суму 218872,00 грн; № від 12.10.2018 на суму 233105,00 грн; № від 31.10.2018 на суму 233450,00 грн; № від 12.11.2018 на суму 211715,00 грн; № від 13.12.2018 на суму 44758,00 грн; № від 13.12.2018 на суму 179032,00 грн; № від 21.02.2019 на суму 188875,20 грн; № від 21.02.2019 на суму 47218,80 грн.; № та № від 21.02.2019 на загальну суму 236094,00 грн, відповідачем у повному обсязі здійснено оплату за поставлений товар.

Також, судом взято до уваги надану відповідачем до матеріалів справи Додаткову угоду № 1 від 10.01.2019 до Договору поставки пшениці № 123/2018/КАМ/О від 28.02.2018, укладену між Споживчим товариством «УТФ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс», за змістом якої сторони дійшли згоди погодити термін оплати покупцем постачальнику суми основного боргу (зокрема за накладною № 8 від 26.11.2018 на суму 236094,00 грн.) в повному розмірі без застосування сторонами одна до одної штрафних санкцій, передбачених Договором поставки пшениці № 123/2018/КАМ/О від 28.02.2018 та/або чинним законодавством України, в тому числі: пені, 3% річних, інфляційних втрат, штрафів, неустойки, інших можливих нарахувань та витрат, в т.ч. судових, за умови оплати за накладною № 8 від 26.11.2018 на суму 236094,00 грн до 21 лютого 2019 року включно.

Платіжними дорученнями № та № від 21.02.2019 підтверджується факт належного виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» Додаткової угоди № 1 від 10.01.2019 до Договору поставки пшениці № 123/2018/КАМ/О від 28.02.2018, в частині оплати за накладною № 8 від 26.11.2018 на суму 236094,00 грн.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки. Статтею 230 ГК Українитакож передбачено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, він зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом

При цьому, частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки позивачем під час розгляду справи не надано доказівпрострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання з оплати товару, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову Споживчого товариства «УТФ» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» штрафних санкцій у розмірі 26965,72 грн, з яких: пеня у розмірі 19529,48 грн, 3% річних у розмірі 3894,83 грн, інфляційні нарахування у розмірі 3541,41 грн.

Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності до вимог про стягнення неустойки, то суд відзначає, що строк позовної давності, як спосіб захисту порушеного права, при вирішенні даного спору застосуванню не підлягає, оскільки суд відмовляє в позові по суті в зв`язку з недоведеністю позовних вимог і питання порушення строку позовної давності (за даних обставин) не впливає на суть винесеного рішення.

Так, відповідно до п. 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору та витрати на професійну правничу допомогу покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст. 256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п.п. 17.5 п. 17 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитися у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua/.

Дата складення та підписання повного тексу рішення13.07.2020

Суддя В.О. Демидов