РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.07.2020Справа № 926/616/20
Господарський суд міста Києва у складі судді Полякової К.В., за участі секретаря судового засідання Саруханян Д.С., розглянувши матеріали

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз збут»

до Державної установи «Центр пробації»

про стягнення 49759,04 грн.

за участі представників:

від позивача: Попов В.Д., адвокат;

від відповідача: не з`явився,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз збут» звернулося до Господарського суду Чернівецької області з позовом до Державної установи «Центр пробації» про стягнення 49759,04 грн. заборгованості за договором на постачання природного газу для потреб споживачів, що не є побутовими, від 30.11.2018 № 41АВСhrZ366-18/853Г у тому числі 37937,60 грн. основної суми боргу, 6037,58 грн. пені, 708,85. грн трьох процентів річних, 3793,76 грн. штрафу та 1281,25 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 20.03.2020 прийнято позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз збут» до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання на 09.04.2020 року.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 09.04.2020 справу № 926/616/20 передано за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва за місцезнаходженням відповідача.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.04.2020 справа № 926/616/20 передана на розгляд судді Поляковій К.В.

Ухвалою суду від 21.04.2020 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

08.05.2020 через відділ діловодства та документообігу суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 20.05.2020 задоволено клопотання позивача, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначене судове засідання.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказав, що термін дії укладеного між сторонами договору закінчився 31.12.2018 та на новий строк на 2019 рік договір не укладався, у зв`язку з чим відповідач, як бюджетна установа, не подавав до органів казначейства відповідний реєстр фінансових зобов`язань. Відтак відповідач вважає, що договір та грошові зобов`язання відповідача за договором відсутні. Крім того, відповідач зазначив, що нараховані позивачем компенсаційні втрати та інші нарахування не відносяться до основного зобов`язання та боргу за договором.

У відповіді на відзив позивач зауважив, що сторонами не заявлялося про припинення дії договору після 31.12.2018, у зв`язку з чим останній продовжив свою дію на 2019 рік та відповідач продовжив споживати природний газ за вказаним договором, про що свідчать акти приймання-передачі газу. Відповідна угода про розірвання договору укладена між сторонами лише 13.01.2020 щодо припинення дії договору з 31.12.2019, а відтак з урахуванням пунктів 11.2, 1.8 договору, відповідач мав оплатити спожитий ним природний газ.

Дана справа розглянута з урахуванням пункту 4 розділу Х прикінцевих положень ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

30.11.2018 між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як споживачем, укладено договір № 41АВСhrZ366-18/853Г на постачання природного газу для потреб споживачів, що не є побутовими.

Згідно з пунктом 1.1 договору постачальник зобов`язується передати у власність споживачу природний газ (код за державним класифікатором продукції та послуг ДК 021:2015-09120000-6 «газове паливо» (природний газ) у необхідних для споживачів обсягах, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати постачальнику вартість газу в розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.

Як передбачено пунктом 2.9 договору, визначення фактичного обсягу поставленого споживачу природного газу здійснюється в наступному порядку:

- за підсумками розрахункового періоду споживач до 02 числа місяця, наступного за розрахунковим, зобов`язаний надати постачальнику копію акту, який визначає фактичний обсяг розподіленого оператором ГРМ природного газу споживачу за розрахунковий період, що складений між оператором ГРМ та споживачем (пункт 2.9.1 договору);

- на підставі отриманого від споживача акту, складеного між оператором ГРМ та споживачем згідно з пунктом 2.9.1 цього договору, постачальник протягом трьох робочих днів готує два примірники акту приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписаних постачальником. При цьому, споживач після виконання ним пункту 2.9.1 цього договору зобов`язаний до 05 числа місяця, наступного за розрахунковим (або в інший строк, визначений постачальником), особисто (або через уповноваженого представника чи працівника споживача) отримати у постачальника два примірники акту приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписаних постачальником (пункт 2.9.2 договору);

- споживач протягом двох календарних днів з дати отримання акту приймання-передачі газу зобов`язується особисто (або через уповноваженого представника чи працівника споживача) повернути постачальнику один примірник оригіналу акту приймання-передачі газу, підписаний споживачем та скріплений печаткою споживача (за наявності) (пункт 2.9.3 договору);

- у випадку відмови споживача від підписання акту приймання-передачі газу або його неповернення споживачем постачальнику в порядку, передбаченому пунктом 2.9.3 договору, такий акт вважається підписаним споживачем, обсяг постачання (споживання) газу в односторонньому порядку та є підставою для проведення споживачем розрахунків по цьому договору (пункт 2.9.4 договору).

Пунктом 3.2 договору визначено, що ціна газу із ПДВ становить 14511,60 грн. за 1000 куб.м.

Установлена в пункті 3.2 договору ціна може змінюватися протягом дії договору шляхом повідомлення споживача постачальником про відповідну зміну ціни. При цьому, кожне останнє повідомлення постачальника скасовує відповідні ціни на газ, вказані в попередніх повідомленнях постачальника з моменту, вказаному в останньому повідомленні постачальника. Сторони можуть також за взаємною згодою додатково оформити відповідну додаткову угоду про зміну ціни (пункт 3.3 договору).

Відповідно до пункту 3.4 договору в разі непогодження з новою ціною, споживач у строк не пізніше ніж за п`ять робочих днів до початку наступного місяця поставки зобов`язаний письмово повідомити про це постачальника, повністю розрахуватися з постачальником за фактично спожитий газ станом на останній день місяця поставки газу постачальником по цьому договору, укласти з постачальником угоду про припинення дії цього договору з першого дня відповідного місяця, або припинити власне споживання газу в останній день місяця поставки газу із забезпеченням споживачем процедури опломбування оператором ГРМ всього газового обладнання споживача.

У разі недотримання споживачем умов та строків, визначених пунктом 3.4 договору, останній продовжується на кожний наступний розрахунковий місяць поставки газу та діє до повного виконання споживачем пункту 3.4 договору. При цьому споживач у будь-якому випадку зобов`язаний провести розрахунки з постачальником по день фактичного споживання газу по цьому договору (пункт 3.6 договору).

Пунктом 4.2 договору сторони погодили, що оплата газу здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом їх перерахування на банківській рахунок постачальника в наступному порядку: споживач сплачує вартість спожитого обсягу газу протягом місяця його споживання пропорційно спожитому щоденно обсягу газу. Оплата може проводитися споживачем подекадно або в інші строки протягом місяця споживання, але не пізніше останнього числа цього місяця. Остаточний розрахунок за спожитий обсяг газу протягом попереднього розрахункового місяця споживач проводить не пізніше 05 числа місяця, наступного за місяцем споживання газу за ціною, зазначеною постачальником в акті приймання-передачі природного газу за цей період (пункт 4.2.1 договору).

Відповідно до пункту 11.1 договору останній набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками (за наявності) сторін і діє в частині постачання газу з 01.12.2018 до 31.12.2018, а в частині проведення споживачем розрахунків - до їх повного здійснення.

Згідно з пунктом 11.2 договору останній вважається продовженим на строк, достатній для проведення споживачем процедури закупівлі на наступний календарний рік у порядку та розмірі, передбачених законом. У разі незабезпечення проведення споживачем процедури закупівлі, обсяг газу оплачується споживачем відповідно до пункту 1.8 договору.

У подальшому сторони уклали додаткову угоду від 13.01.2020 № 1 до договору, за пунктом 1 якої дійшли згоди про дострокове розірвання договору на умовах цієї додаткової угоди. Останнім днем дії договору сторони визначили 31.12.2019 року.

Згідно з пунктом 2 указаної додаткової угоди договір розривається в частині постачання природного газу, а в частині розрахунків споживача за надані послуги з постачання природного газу - діє до їх повного здійснення споживачем.

Як убачається із матеріалів справи, позивач у лютому 2019 року передав відповідачу природний газ обсягом 3,016 тис.куб.м., за ціною 9984 грн. за 1000 куб.м. без ПДВ, на загальну суму 36134,09 грн. з ПДВ, та у квітні 2019 року - в обсязі 1,225 тис.куб.м., за ціною 7475,67 грн. за 1000 куб.м. без ПДВ, на загальну суму 10989,24 грн. з ПДВ, про що позивачем складені акти від 28.02.2019 № ЧЦЗ89003655 та від 30.04.2019 № ЧЦЗ89007872 відповідно. Разом із цим, відповідач вказані акти не підписав та вмотивовану відмову від їх підписання також не надав.

При цьому, позивач на виконання пункту 3.2 договору повідомляв відповідача про зміну ціни природного газу шляхом направлення відповідних листів-повідомлень. Так, 25.01.2019 позивач у листі № 58705-СЛ-573-0119-3 повідомив, що з 01.02.2019 ціна за 1000 куб.м. газу буде становити 11980,80 грн. з ПДВ. Надалі, відповідне повідомлення про зміну ціни з 01.04.2019 на 8970,80 грн. за 1000 куб.м. з ПДВ датоване позивачем 25.03.2019 за № 58705-ЛВ-1735-2-0319.

Отже, з урахуванням наявної у відповідача переплати в розмірі 9185,73 грн., заборгованість останнього перед позивачем становила 37937,60 грн., що спричинило звернення позивача з даним позовом до суду.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

У частині 2 статті 712 ЦК України зазначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог, відповідач вказував на припинення дії договору 31.12.2018 та відсутність відповідних договірних відносин між сторонами в 2019 року.

Разом із цим, за умовами пункту 11.2 договору від 30.11.2018 № 41АВСhrZ366-18/853Г слідує, що останній вважається продовженим на строк, достатній для проведення споживачем процедури закупівлі на наступний календарний рік, а в разі її не проведення обсяг газу оплачується споживачем відповідно до пункту 1.8 договору, тобто по фактично спожитому обсягу газу в передбаченому договором порядку.

Крім того, в матеріалах справи наявна укладена між сторонами додаткова угода до договору, згідно з якою сторони дійшли згоди розірвати договір з 31.12.2019, тобто вже після спірного періоду поставки газу.

Суд також зауважує, що у рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18 жовтня 2005 року та у справі «Бакалов проти України» від 30 листопада 2004 року зазначено, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (пункти 48 та 40 рішень відповідно).

Зважаючи на те, що сума боргу відповідача, яка складає 37937,60 грн., підтверджена належними доказами, наявними в матеріалах справи, і відповідач на момент прийняття рішення не надав документи, які свідчать про повне погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимоги позивача про стягнення з відповідача вказаної суми боргу, а тому позов у цій частині підлягає задоволенню.

Також позивач просив стягнути з відповідача 6037,58 грн. пені та 3793,76 грн. штрафу, нарахованих на підставі пункту 6.2.1 договору.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з частиною 2 статті 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 ЦК України).

Приписами статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до частини 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно статей 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Пунктом 6.2.1 договору сторони погодили, що в разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом IV договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів сплачує додатково штраф у розмірі 10 % від суми простроченого платежу. Крім того, споживач зобов`язаний сплатити на користь постачальника суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми.

Суд, здійснивши арифметичний перерахунок пені за визначений позивачем період, з урахуванням пункту 4.2 договору, а також штрафу, дійшов висновку про задоволення відповідних позовних вимог у повному обсязі.

Також, за прострочення грошового зобов`язання позивач нарахував відповідачу 708,85 грн. трьох процентів річних та 1281,25 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений за договором або законом.

За арифметичним перерахунком суду трьох процентів річних, останні підлягають стягненню з відповідача в заявленому позивачем розмірі.

Разом із цим, при перерахунку нарахованих позивачем інфляційних втрат, суд встановив, що позивачем не врахована дефляція, що мала місце протягом червня-серпня 2019 року. Водночас, у розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14.01.2020 у справі № 924/532/19.

Здійснивши перерахунок інфляційних втрат за визначений позивачем період, з урахуванням дефляції, суд дійшов висновку про задоволення відповідної позовної вимоги в розмірі 703,04 грн.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Понесені позивачем витрати по оплаті судового збору відповідно до статті 129 ГПК України у зв`язку з частковим задоволенням позову покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 86, 129, 232, 236-241, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернівцігаз збут" задовольнити частково.

Стягнути з Державної установи "Центр пробації" (04050, м. Київ, вул. Ю. Іллєнка, 81; ідентифікаційний код 41847154) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернівцігаз збут" (58009, м. Чернівці, вул. Винниченка, 9-а; ідентифікаційний код 39584988) 37937 (тридцять сім тисяч дев`ятсот тридцять сім) грн. 60 коп. основного боргу, 6037 (шість тисяч тридцять сім) грн. 58 коп. пені, 708 (сімсот вісім) грн. 85 коп. трьох процентів річних, 3793 (три тисячі сімсот дев`яносто три) грн. 76 коп. штрафу, 703 (сімсот три) грн. 04 коп. інфляційних втрат, а також 2077 (дві тисячі сімдесят сім) грн. 57 коп. витрат по сплаті судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва (пункт 17.5 частини 1 Перехідних положень ГПК України) протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено: 10.07.2020 року.

Суддя К.В. Полякова