ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" липня 2020 р. Справа №914/34/20

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А.

Желіка М.Б.

секретар судового засідання Федорів Н.В.

розглянув апеляційну скаргу Комунального підприємства "Комбінат міського господарства" від 28.04.2020

на рішення Господарського суду Львівської області від 26.03.2020 (повний текст рішення складено 31.03.2020, м. Львів, суддя Галамай О.З.)

у справі № 914/34/20

за позовом фізичної особи-підприємця Дмитраха Олега Львовича, м. Трускавець

до відповідача Комунального підприємства "Комбінат міського господарства", м.Дрогобич

про стягнення 22455, 81 грн.,

представники:

від позивача - Івашків Ю.В.

від відповідача - не з`явились

26 грудня 2019 року фізична особа-підприємець (надалі - ФОП) Дмитрах Олег Львович звернувся до Господарського суду Львівської області з позовною заявою до Комунального підприємства (далі - КП) "Комбінат міського господарства" про стягнення 262 568, 94 грн., з яких: 243 140, 43 грн. заборгованості за надані послуги з врахуванням індексу інфляції, 17 506, 41 грн. 3% річних та 1 922, 10 грн. пені.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 03.02.2020 роз`єднано позовні вимоги у справі № 914/34/20 та виділено у самостійні провадження позовні вимоги за договором про закупівлю № 15-1/02/18 від 15.02.2018 та договором поставки № 080418 від 06.04.2018. Оригінали матеріалів справи № 914/34/20 для розгляду позовної вимоги за договором поставки № 060116 від 05.01.2016 залишено у справі № 914/34/20.

Предметом позову у даній справі є заявлені фізичною особою-підприємцем Дмитрахом Олегом Львовичем до стягнення з Комунального підприємства "Комбінат міського господарства" 22 455, 81 грн., з яких: 14 475, 02 грн. основного боргу, 1 915, 10 грн. 3% річних та 6 065, 69 грн. інфляційних втрат, у зв`язку з неналежним виконанням умов договору поставки № 060116 від 05.01.2016. Позов обґрунтований тим, що відповідач в порушення умов договору поставки, не в повному обсязі розрахувався за отриманий товар.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 26.03.2020 у справі №914/34/20 позов фізичної особи-підприємця Дмитраха Олега Львовича задоволено частково; з Комунального підприємства "Комбінат міського господарства" на користь позивача стягнуто 22455, 63 грн., з яких: 14475, 02 грн. основного боргу, 6065, 69 грн. інфляційних втрат, 1914, 92 грн. 3% річних та 2101, 98 грн. судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Господарський суд, ухвалюючи рішення, визнав, що матеріалами справи підтверджено виконання позивачем умов договору № 060116 від 05.01.2016 щодо поставки відповідачу товару на загальну суму 241 992, 12 грн., який відповідачем оплачено в сумі 227 517, 10 грн. Неоплаченою залишилась заборгованість в сумі 14 475, 02 грн., про стягнення якої, інфляційних і річних судом прийнято оскаржуване рішення.

Не погодившись з ухваленим рішенням місцевого господарського суду, КП "Комбінат міського господарства" оскаржило його в апеляційному порядку, з огляду на те, що відсутні правові підстави для стягнення з нього на користь позивача заборгованості за товар, оскільки позивачем не надано суду належних доказів поставки товару; долучені до матеріалів справи видаткові накладні підписані невідомою особою, що не свідчить про отримання товару відповідачем; будь-які інші документи (як-от товаро-транспортні накладні, документи про якість товару) позивачем суду не представлені. Крім цього, оскільки обов`язку щодо оплати за товар у відповідача не виникло, отже, відсутні підстави для нарахування і стягнення інфляційних і річних, у відповідності до ст. 625 ЦК України.

У відзиві позивач заперечив доводи апеляційної скарги, вказавши, що зазначеним апелянтом обставинам судом першої інстанції надано належну оцінку, відповідачем жодним чином не спростовано факту поставки товару на підставі видаткових накладних, які, згідно умов договору є підставою і доставки товару, і розрахунків за товар.

Розгляд даної справи було здійснено судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження, однак, за вимогою скаржника, розгляд апеляційної скарги було призначено до розгляду в судовому засіданні з повідомленням сторін.

12.06.2020 ухвалами Західного апеляційного господарського суду було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою КП «Комбінат міського господарства» і призначено справу до розгляду на 25.06.2020 в судовому засіданні, в яке представник скаржника не з`явився, подав клопотання про відкладення розгляду справи, яке було задоволено судом. В призначене на 16.07.2020 засідання суду, представник скаржника не з`явився; клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги суду не поступало.

З огляду на те, що в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду апеляційної скарги у даній справі по суті, колегія суддів вважає, що розгляд сапеляційної скарги можливо завершити без скаржника.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, з огляду на наступне:

05 січня 2016 року ФОП Дмитрах Олег Львович (постачальник) та КП "Комбінат міського господарства" (покупець) уклали договір поставки № 060116 (далі - договір), відповідно до п.1.1 якого постачальник зобов`язався передати в погоджені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язався прийняти товар (товари) і оплатити його згідно з умовами цього договору (а.с. 3-5). Асортимент, кількість і ціна товару погоджується сторонами в усних або письмових заявках на кожну окрему партію товару (п. 1.2 договору).

Ціна товару остаточно узгоджується та вказується сторонами у видатковій накладній на поставку товару (п. 2.2 договору).

Пунктом 2.5 договору сторони погодили, що постачальник вправі здійснювати зарахування коштів, сплачених покупцем в черговості виникнення заборгованості перед постачальником, незважаючи на призначення платежу.

Факт надання послуг підтверджується підписанням акту виконаних робіт (наданих послуг) (п. 3.5 договору).

Договір набуває чинності з дати його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2017, але, у будь-якому випадку, до повного та належного виконання сторонами своїх зобов`язань за даним договором (п. 8.6 договору).

На виконання умов договору позивач передав відповідачу товар на загальну суму 241 992,12 грн., що підтверджено видатковими накладними (а.с. 6-18), підписаними представниками обох сторін, їх підписи скріплені печатками сторін договору, крім видаткової накладної від 29.06.2016 на суму 5 287, 68 грн., у якій зазначено, що товар отримав Красуляк В.С. за довіреністю № 67 від 29.06.2016. До кожної видаткової накладної позивачем надано суду рахунки-фактури, в яких містяться посилання на договір (а.с. 16-17, 113, 114, 118-126) та довіреність № 67 від 29.06.2016, яка видана ОСОБА_1 на отримання від ФОП Дмитраха О.Л. цінностей за накладною (а.с. 162).

За умовами договору (п. 2.4) відповідач мав повністю оплатити отриманий товар протягом 10 календарних днів від дати виписки накладної та передачі у власність покупця товару або шляхом взаємозаліку.

Відповідачем здійснено часткові оплати товару на загальну суму 227 517, 10 грн. , що підтверджується банківськими виписками про рух коштів позивача та протоколами про припинення зобов`язання зарахуванням від 30.12.2016 та від 28.02.2017 (а.с. 46-58, 93). Такі розрахунки відповідач здійснював з порушенням строків, встановлених зазначеним пунктом договору.

З метою досудового врегулювання спору позивачем скеровувались на адресу відповідача претензії щодо оплати отриманого товару, однак такі залишись без задоволення.

Тобто, неоплаченою залишилась заборгованість в сумі 14475,02 грн.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 692 ЦК України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Апеляційний суд, дослідивши матеріали справи, видаткові накладні, рахунки-фактури, докази оплати отриманого товару, вважає, що такі оформлені у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік на фінансову звітність в Україні».

Щодо посилання скаржника на підписання з його боку видаткових накладних невідомою особою, при цьому не оспорюючи факт засвідчення такого підпису печаткою підприємства, судова колегія зазначає наступне:

Долучені до матеріалів справи видаткові накладні підписані відповідачем, підпис скріплений печаткою підприємства, в кожній накладній міститься посилання на договір. З правових позицій, викладених у постановах Верховного Суду (справи №№ 910/8910/18, 916/922/19, 910/19702/17) вбачається, що відсутність у видаткових накладних назви посади особи, яка отримала товар за цією накладною, за наявності підпису у цій накладній , який засвідчений відтиском печатки покупця, не може свідчити про те, що такі видаткові накладні є неналежними доказами у справі. Відтиск печатки на видаткових накладних є свідченням участі особи у здійсненні господарської операції за цими накладними. Крім цього, відповідач несе повну відповідальність за законність використання його печатки, зокрема, при нанесенні відбитків на договорах, актах, суди мають дослідити питання встановлення обставин, що печатка була загублена відповідачем, викрадена в нього або в інший спосіб вибула з його володіння, через що печаткою могла б протиправно скористатися інша особа. Таких доказів скаржник не подав ні суду першої ні апеляційної інстанцій.

Щодо ненадання відповідачу інших документів згідно договору, то п. 3.1. договору встановлено, що поставка товару здійснюється згідно видаткових накладних, отже, і доставка товару, і розрахунки за нього здійснюються на підставі саме видаткових накладних. Відсутність транспортних документів, може ставити під сумнів здійснення господарської операції з перевезення товарно-матеріальних цінностей, а не з договору купівлі-продажу.

Крім цього, суду не надано доказів звернення відповідача до позивача з вимогами про надання будь-яких документів або щодо відмови від оплати товару через відсутність документації щодо якості товару.

Враховуючи викладене, а також факт неповернення товару та ненадання жодних зауважень щодо поставок товару, судова колегія дійшла висновку про отримання відповідачем продукції згідно видаткових накладних, долучених до матеріалів справи, здійснення часткової оплати за даними накладними і наявність заборгованості в сумі 14475,02 грн., про стягнення якої прийнято оскаржуване рішення.

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Приписами ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши правильність розрахунку інфляційних втрат та 3 процентів річних, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що місцевий господарський суд правомірно присудив до стягнення з відповідача 6 065, 69 грн інфляційних втрат за період з січня 2017 року по листопад 2019 року (тобто, у заявленому позивачем розмірі) та 1 914, 92 грн 3% річних (замість заявлених 1915,10 грн., які були розраховані із допущенням помилки).

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку про обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, як такого, що ухвалено відповідно до обставин та матеріалів справи з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Судовий збір за подання апеляційної скарги, відповідно до положень ст. 129 ГПК України, слід покласти на відповідача.

Стосовно заявленої до відшкодування позивачем суми судових витрат на отриману правничу допомоги, колегія суддів зазначає наступне:

Відповідно до ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно п.8 ст. 129 ГПК України встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

За змістом п.1 ч.2 ст. 126, ч.8 ст. 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особо.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заявив вимогу про стягнення з боржника 2500 грн. витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, яка є обґрунтованою з огляду на наступні докази:

- договір про надання правової допомоги №8/04 від 24.04.2020, укладений між ФОП Дмитрахом О.Л. та Адвокатським об`єднанням «Івашків і Партнери», у якому, зокрема, сторонами зафіксовано: необхідність надання адвокатом правової допомоги в межах судової справи за позовом клієнта до КП «Комібнат міського господарства» про стягнення заборгованості за договорами про закупівлю №15-1/02/18 від 15.02.2018 та договорами поставки №060116 від 05.01.2016 та №080418 від 06.04.2018 (в Господарському суді Львівської області, та, за необхідності, в судах апеляційної та касаційної інстанцій); встановлено розмір гонорару за надання послуг, передбачених п.1.4 договору (зокрема, ознайомлення з матеріалами справи, підготовка необхідних процесуальних документів), в розмірі 1000 грн. за годину роботи адвоката;

- акт №7-08/04/19 від 25.06.2020 на суму 2500 грн., в якому сторонами зафіксовано вид наданих юридичних послуг в межах судової справи №914/34/20 та кількість затрачених годин, а саме: ознайомлення із апеляційною скаргою (0 год. 15 хв.); складення та подання відзиву на апеляційну скаргу (2 год. 15 хв.), всього - 2 год. 30 хв.

З матеріалів справи вбачається, що адвокат Івашків Ю.В., який підписував відзив, діяв на підставі ордера серії ВС №1018615 від 19.06.2020, виданого Адвокатським об`єднанням «Івашків і Партнери» на підставі договору про надання правової допомоги №8/04 від 24.04.2020, дія якого поширюється на представництво інтересів клієнта в Західному апеляційному господарському суді.

Заперечень відповідача стосовно заявленої до стягнення суми на відшкодування витрат на правову допомогу до суду не надходило. Таким чином, у матеріалах апеляційної скарги містяться належні та достатні докази на підтвердження витрат позивача на професійну правничу допомогу у сумі 2500,00 грн. на стадії апеляційного перегляду, які підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Львівської області від 26.03.2020 у справі №914/34/20 залишити без змін, а апеляційну скаргу Комунального підприємства «Комбінат міського господарства» - без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

Стягнути із Комунального підприємства «Комбінат міського господарства» (82100, Львівська область, м. Дрогобич, вул. Пилипа Орлика, 15, ідентифікаційний код 32300054) на користь ФОП Дмитраха Олега Львовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 2500 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Господарському суду Львівської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Справу повернути в Господарський суд Львівської області.

Повний текст постанови складено 21.07.2020.

Головуюча суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя М.Б. Желік