ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" червня 2020 р. Справа№ 911/4006/16

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Ткаченка Б.О.

Суліма В.В.

секретар судового засідання - Нікітенко А.В.

за участю представників сторін:

від позивача: адвокат Стригунова Г.І.; від відповідача: адвокат Антонова Н.В.;

від третіх осіб відповідача: 1. не з`явились; 2. не з`явились

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Господарського суду Київської області від 25.11.2019 (повний текст виготовлено 05.12.2019) у справі № 911/4006/16 (суддя Карпечкін Т.П.)

за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг" за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

про визнання недійсним рішень загальних зборів учасників товариства,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 23.03.2017 у справі № 911/4006/16, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.04.2018 у справі № 911/4006/16, позов ОСОБА_1 задоволено повністю.

Постановою Верховного суду від 17.07.2018 у справі № 911/4006/16 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг" задоволено частково, постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.04.2018 та рішення Господарського суду Київської області від 23.03.2017 у справі № 911/4006/16 скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду Київської області.

Позивач в позові оскаржує рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг", що оформлені протоколом № 12 від 01.06.2011 про затвердження рішення учасника товариства ОСОБА_1 про відступлення належної йому частки у Статутному капіталі товариства розміром 45% Товариству з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг" за ціною 45 000,00 (сорок п`ять тисяч) гривень; затвердження договору про відступлення частки в статутному фонді Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг" №б/н, укладений 01.06.2011 між ОСОБА_1 (продавець) та ТОВ "Агрохолдинг" (покупець) про продаж 45% статутного капіталу; про склад учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг" та частки учасників в статутному капіталі товариства в частині, що частка у розмірі 9225,00 грн., що складає 45% статутного капіталу Товариства належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг" і повинна бути реалізована іншим учасникам або третім особам у строк, що не перевищує одного року і протягом цього періоду розподіл прибутку, а також голосування та визначення кворуму на загальних зборах проводяться без урахування частки придбаної товариством; затвердження статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг" в новій редакції з урахуванням змін, визначених протоколом №12 загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг" та проведення їх реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Рішенням Господарського суду Київської області від 25.11.2019, з урахуванням ухвали від 09.01.2020, у даній справі в задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг" за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним рішень загальних зборів учасників товариства, відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням місцевого господарського суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить відкрити апеляційне провадження, поновити пропущений строк на апеляційне оскарження, скасувати рішення Господарського суду Київської області повністю та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити та визнати недійсними загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг" від 01.06.2011, в тому числі: затвердження рішення учасника товариства ОСОБА_1 про відступлення належної йому частки у Статутному капіталі товариства розміром 45% Товариству з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг" за ціною 45 000,00 (сорок п`ять тисяч) гривень; затвердження договору про відступлення частки в статутному фонді Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг" №б/н, укладений 01.06.2011 між ОСОБА_1 (продавець) та ТОВ "Агрохолдинг" (покупець) про продаж 45% статутного капіталу; про склад учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг" та частки учасників в статутному капіталі товариства в частині, що частка у розмірі 9 225,00 грн., що складає 45% статутного капіталу Товариства належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг" і повинна бути реалізована іншим учасникам або третім особам у строк, що не перевищує одного року і протягом цього періоду розподіл прибутку, а також голосування та визначення кворуму на загальних зборах проводяться без урахування частки придбаної товариством; затвердження статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг" в новій редакції з урахуванням змін, визначених протоколом № 12 загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг" та проведення їх реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Скаржник вказує на те, що судом першої інстанції на вирішення судових експертів не ставилось питання: ким виконано підпис на видатковому касовому ордері № 941 від 01.06.2011 про видачу ОСОБА_1 45 000,00 грн. частки в статутному капіталі ТОВ "Агрохолдинг" ОСОБА_1, чи іншою особою, на який власне і звертав увагу Верховний Суд.

Також скаржник вказує на те, що матеріали справи містять клопотання про надання додаткових матеріалів позивачем, натомість рахунок експертної установи для оплати ОСОБА_1 , а матеріалами справи підтверджується, що проведення експертизи оплачене ТОВ "Агрохолдинг", тобто експертна установа, в порушення ухвали Господарського суду Київської області від 22.10.2018 та ст. 4 Закону України "Про судову експертизу", вступили в контакт із ТОВ "Агрохолдинг" всупереч визначеній судом та законодавчими актами процедурі, що викликає додаткові сумніви у правильності висновків експертів.

На думку скаржника, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, спростовуються письмовими доказами та висновками експертів за результатами проведення почеркознавчої експертизи, призначеної господарським судом у даній справі, а також не відповідають положенням ч. 4 ст. 203, ч. 2 ст. 207, ч. 1 ст. 209 ЦК України, ч. 3 ст. 29 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб і фізичних осіб - підприємців", в редакції, чинній на 01.06.2011.

Скаржник звертає увагу на те, що 17.03.2017 до канцелярії суду на відповідний запит суду від Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області надійшли лист № 354 від 13.03.2017 із доданими до нього висновком експерта № 158/тду від 03.01.2017 Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру. З пункту 3 цих висновків, зокрема вбачається, що підпис в графі 8 "Реквізити та підписи сторін, продавець, ОСОБА_1 " договору про відступлення частки в статутному фонді ТОВ "Агрохолдинг" від 01.06.2011, виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою. Тотожні висновки зроблені експертом в пункті 7 висновків за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 11.08.2017 № 15302/15303/17-32 Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Відповідно до витягу із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 911/4006/16 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Ткаченко Б.О., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.02.2020 відкрито провадження апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Київської області від 25.11.2019 у справі № 911/4006/16 та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні на 19.03.2020.

Рада суддів України рішенням від 17.03.2020 № 19 затвердила Рекомендації щодо встановлення особливого режиму роботи судів України.

Крім того, Рада суддів України рекомендує громадянам та іншим особам:

- всі необхідні документи (позовні заяви, заяви, скарги, відзиви, пояснення, клопотання тощо) надавати суду в електронному вигляді на електронну адресу суду, через особистий кабінет в системі "Електронний суд", поштою, факсом або дистанційні засоби зв`язку;

- рекомендувати учасникам судових засідань подавати до суду заяви про розгляд справ у їхній відсутності за наявними в справі матеріалами;

- утриматися від відвідування приміщення суду, особливо за наявності захворювання (слабість, кашель, задуха, утруднення дихання, тощо).

Враховуючи постанову Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 18.03.2020 повідомив учасників справи № 911/4006/16, що розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Київської області від 25.11.2019 не відбудеться 19.03.2020, та призначив наступне судове засідання із розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Київської області від 25.11.2019 у справі № 911/4006/16 08.04.2020.

18.03.2020 від відповідача через відділ канцелярії суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач заперечив проти доводів апеляційної скарги, вказував на те, що скаржник зазначає про необхідність призначення повторної почеркознавчої експертизи, безпідставно зазначаючи про невідповідність експертного висновку вимогам Інструкції "Про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень", а клопотання про призначення експертизи в суді першої інстанції заявлялось саме стороною позивача, однак, всупереч сподіванням та доводам позивача, висновок експертизи підтвердив, що підпис на документах, які були предметом експертного дослідження, дійсно належать позивачу, тобто, експертний висновок від 31.07.2019 № 1905/1906/19-32/19696/19-32/19753/19-32 підтвердив факт, що ОСОБА_1 отримував грошові кошти в якості оплати його частки в статутному капіталі, що спростовує всі доводи та докази подані позивачем на підтвердження позовних вимог.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує факт вступу відповідача в контакт з експертом, враховуючи викладене у відповіді на адвокатський запит Антонової Н.В . , наявної у матеріалах справи.

Відповідач вважає, що доводи скаржника не спростовують того факту, що ОСОБА_1 укладав договір про відступлення частки статутному капіталі від 01.06.2011.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2020 повідомлено учасників справи № 911/4006/16, що судове засідання 08.04.2020 із розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Київської області від 25.11.2019 не відбудеться, про дату і час судового засідання за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Київської області від 25.11.2019 у справі № 911/4006/16 учасники справи будуть повідомлені додатково.

Відповідно підпункту 3 пункту 11 розділу І Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 розділ X Господарського процесуального кодексу України "Прикінцеві положення" доповнено пунктом 4 такого змісту:

"4. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину.

Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)".

Оскільки, призначення справи до розгляду на період карантину є неможливим, враховуючи п. 4 розділу Х Господарського процесуального кодексу України "Прикінцеві положення", колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про призначення апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Київської області від 25.11.2019 у справі № 911/4006/16 до розгляду, після офіційної дати закінчення карантину.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.04.2020 повідомлено учасників справи № 911/4006/16, що судове засідання із розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Київської області від 25.11.2019 призначено на 21.05.2020.

Постановою Кабінету Міністрів України № 343 від 04.05.2020 послаблені карантинні обмеження.

21.05.2020 від відповідача через відділ канцелярії суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи призначеної на 21.05.2020 на іншу дату, зважаючи на запровадження карантину у м. Києві.

Враховуючи викладене, з метою повного, всебічного та об`єктивного дослідження фактичних обставин справи, дотриманням принципів рівності та змагальності, забезпечення прав усіх учасників справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання відповідача.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.05.2020 оголошено перерву у розгляді апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Київської області від 25.11.2019 у справі № 911/4006/16 до 25.06.2020.

Відповідно до ст.124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положеннями Господарського процесуального кодексу України, зокрема ст.ст. 7, 13, визначено, що кожна сторона має рівні права, а суд має сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Господарським процесуальним кодексом України.

Так, саме по собі оголошення карантину не зупиняє роботи судів, участь учасників справи в судовому засіданні судом апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалась. Крім того за змістом пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України №м 392 від 20.05.2020 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів" у регіонах, в яких здійснюється послаблення протиепідемічних заходів, дозволяється: з 22 травня: регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньообласному та міжнародному сполученні; з 25 травня: перевезення пасажирів метрополітенами, з 1 червня: перевезення пасажирів залізничним транспортом в усіх видах внутрішнього сполучення (приміському, міському, регіональному та дальньому), а також міжобласні пасажирські перевезення автомобільним транспортом між регіонами в межах кількості місць для сидіння, передбачених технічною характеристикою транспортного засобу або визначеної в реєстраційних документах на цей транспортний засіб.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 11.06.2020 у справі № 910/10006/19.

Рішення КМУ про продовження строку карантину до 31.07.2020, не передбачають обмеження гарантованої ст. 33 Конституції України свободи пересування.

Крім цього, колегія судді апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що на своєму засіданні 17.03.2020 Рада суддів України рекомендувала судам продовжувати здійснювати правосуддя незважаючи на епідемію коронавірусу й карантин, по можливості, здійснювати судовий розгляд справи в порядку письмового провадження без участі сторін. Згідно Звернення Комітету з питань правової політики до громадян України щодо функціонування органів правосуддя на період карантину від 20.03.2020 Комітет Верховної Ради України з питань правової політики зазначив, що запропоновані Радою суддів України рекомендації не мають на меті обмеження громадян доступу до правосуддя, а покликані забезпечити епідеміологічну безпеку в судах.

Також слід зазначити, що учасники судового процесу не позбавлені права надсилати заяви, клопотання, відзиви, заперечення, письмові пояснення за допомогою електронного листування із застосуванням електронно-цифрового підпису.

Згідно із ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, які містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК, судова колегія ухвалила розглядати апеляційну скаргу за відсутності представників третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.06.2020 у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про призначення повторної почеркознавчої експертизи у справі № 911/4006/16, відмовлено.

Представник позивача у судовому засіданні 25.06.2020 підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду Київської області від 25.11.2019 у справі № 911/4006/16 скасувати, вимоги апеляційної скарги задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні 25.06.2020 заперечив проти доводів апеляційної скарги, з підстав, викладених зокрема у відзиві на апеляційну скаргу, просив рішення Господарського суду Київської області від 25.11.2019 у справі № 911/4006/16 залишити без змін, вимоги апеляційної скарги без задоволення.

Згідно із ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, доводи відзиву на апеляційну скаргу, заперечень на апеляційну скаргу та письмових пояснень, заслухавши представників позивача та відповідача, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, встановила наступне.

Як вбачається із матеріалів справи та вірно встановлено господарським судом першої інстанції, у грудні 2016р. ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг" про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг" від 01.06.2011, оформленого протоколом № 12 від 01.06.2011, в тому числі про затвердження рішення учасника товариства ОСОБА_1 про відступлення належної йому частки у статутному капіталі товариства розміром 45% Товариству з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг" за ціною 45 000,00 грн. та затвердження договору про відступлення частки в статутному фонді Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг" б/н, укладеного 01.06.2011 між ОСОБА_1 (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг" (покупець); про склад учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг"; про затвердження статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг" в новій редакції з урахуванням змін, визначених протоколом № 12 загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг" та проведення їх реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Позовні вимоги мотивовані тим, що спірне рішення було прийнято на загальних зборах учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроходинг", проведених за відсутності необхідного кворуму та з порушенням процедури скликання та проведення зборів, а саме: позивача як учасника товариства з часткою в статутному капіталі товариства в розмірі 45% не було повідомлено про проведення 01.06.2011 загальних зборів, участі у зборах він не приймав, протокол загальних зборів та договір про відступлення частки в статутному фонді Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг" не підписував.

Рішенням Господарського суду Київської області від 23.03.2017 у справі № 911/4006/16, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.04.2018 року, позов задоволено повністю.

Судові рішення мотивовані тим, що під час скликання та проведення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг" були порушені вимоги чинного законодавства та установчих документів товариства, оскільки відповідач не надав суду доказів повідомлення позивача у порядку, встановленому законом та статутом товариства, про скликання і проведення 01.06.2011 загальних зборів учасників товариства та не надав доказів реєстрації позивача як учасника товариства на загальних зборах учасників товариства.

Тобто, за висновком судів, загальні збори 01.06.2011 були неповноважними та неправомочними, оскільки позивач участі у загальних зборах і у прийнятті рішень на загальних зборах не приймав, протокол загальних зборів та спірний договір не підписував, що підтверджується наявними в матеріалах справи висновками експертів, зробленими у кримінальному провадженні, на збори з`явились учасники товариства, частка яких разом складає 55%, що свідчить про відсутність кворуму на загальних зборах та є безумовною підставою для визнання недійсними рішень, прийнятих на таких зборах. Крім того, суди дійшли висновку, що позов у цій справі був пред`явлений з дотриманням строку позовної давності, перебіг якого розпочався від дня, коли позивач дізнався про обставини проведення 01.06.2011 загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг" та про прийняті на зборах спірні рішення, а саме: з моменту отримання ним листа відповідача № 98 від 27.07.2016 та за наслідками отримання витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № та № від 31.08.2016, а доказів, які б підтверджували інший момент та факт обізнаності позивача про обставини відчуження належної йому частки у статутному капіталі товариства та про обставини проведення спірних загальних зборів учасників товариства, відповідачем не надано. Позивач - ОСОБА_1 станом на 01.06.2011 - на дату прийняття спірних рішень загальних зборів учасників товариства був учасником Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг" з часткою у статутному капіталі товариства у розмірі 9 225,00 грн., що складає 45,00% статутного капіталу товариства. Крім того, учасниками товариства станом на 01.06.2011 також були:

- ОСОБА_2 з часткою у статутному капіталі товариства у розмірі 9 225,00 грн., що складає 45,00% статутного капіталу товариства;

ОСОБА_5 , з часткою у статутному капіталі товариства у розмірі 2 050,00 грн., що складає 10,00% статутного капіталу товариства.

Так, 01.06.2011 між позивачем ( ОСОБА_1 ), як продавцем, та відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг" в особі Генерального директора ОСОБА_2, як покупцем, було укладено договір про відступлення частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг", згідно з умовами пунктів 1.1., 1.2. якого позивач продав, а відповідач купив належну позивачу частку у статутному фонді Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг", розмір якої становить 45%. Вартість належної продавцю частки статутного фонду Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг" становить 9 225,00 грн.

Відповідно до п.п. 2.1, 3.1 договору ціну продажу частки позивача в статутному капіталі товариства в розмірі 45 000,00 грн. та зазначено, що зазначені кошти продавець повністю отримав від покупця до підписання даного договору. Право власності на відчужувану частку статутного фонду Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг", яка є предметом даного договору, переходить до покупця з моменту підписання сторонами цього договору.

Згідно із п. 6.1. договору цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами.

01.06.2011 відбулись загальні збори учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг". Відповідно до протоколу загальних зборів учасників товариства № 12 від 01.06.2011 на зборах були присутні всі учасники товариства: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_11.

За результатами голосування по питанням, включених до порядку денного, були прийняті наступні рішення, оформлені зазначеним протоколом № 12 від 01.06.2011, про:

1) затвердження рішення учасника товариства - ОСОБА_1 про відступлення належної йому частки в статутному капіталі товариства розміром 45% Товариству з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг" за ціною 45 000,00 грн. та затвердження договору про відступлення частки в статутному фонді Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг" б/н, укладеного 01.06.2011 між ОСОБА_1 , як продавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг" як покупцем про продаж 45% статутного капіталу.

2) розподіл часток учасників в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг" наступним чином:

- учаснику товариства ОСОБА_2 належить частка в розмірі 9 225,00 грн., що складає 45% статутного капіталу товариства;

- учаснику товариства ОСОБА_6 належить частка в розмірі 2 050,00 грн., що складає 10 % статутного капіталу товариства;

- частка в розмірі 9 225,00 грн., що складає 45% статутного капіталу товариства належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг" і повинна бути реалізована іншим учасникам або третім особам у строк, що не перевищує одного року, протягом якого розподіл прибутку, а також голосування і визначення кворуму на загальних зборах учасників провадяться без урахування частки, придбаної товариством;

3) затвердження статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг" в новій редакції з урахуванням змін, визначених цим протоколом № 12 загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг", та проведення їх реєстрацію у встановленому законодавством порядку. Доручено провести реєстрацію змін до установчих документах товариства юристу товариства Семеновичу Юрію Олександровичу.

Протокол загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг" № 12 від 01.06.2011 підписано головою, секретарем загальних зборів та присутніми на зборах учасниками товариства.

06.06.2011 державним реєстратором Виконавчого комітету Ірпінської міської ради на підставі поданих відповідачем документів за наслідками прийнятих загальними зборами учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг" рішень, оформлених протоколом № 12 від 01.06.2011, було зареєстровано нову редакцію статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг", затвердженого рішенням загальних зборів учасників товариства від 01.06.2011, оформленим протоколом № 12 від 01.06.2011.

Позивач як учасник товариства, звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг" про визнання недійсними рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг" від 01.06.2011, оформленого протоколом № 12 від 01.06.2011, посилаючись на порушення порядку їх скликання і проведення та прийняття рішень загальними зборами за відсутності необхідного кворуму.

Згідно з ч.ч. 1, 5 ст. 98 ЦК України в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин, загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства. Рішення загальних зборів може бути оскаржене учасником товариства до суду.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у пунктах 17, 18, 21 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2008 № 13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів акціонерів (учасників) господарського товариства можуть бути: порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів товариства; позбавлення акціонера (учасника) товариства можливості взяти участь у загальних зборах; порушення прав чи законних інтересів акціонера (учасника) товариства рішенням загальних зборів.

Рішення загальних зборів господарського товариства можуть бути визнаними недійсними в судовому порядку у випадку недотримання процедури їх скликання, встановленої статтями 43, 61 Закону про господарські товариства.

Спір у справі стосується питання визнання недійсними рішень загальних зборів відповідача. Обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Предмет доказування складають факти, якими сторони обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню під час ухвалення судового рішення.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вказує на те, що під час розгляду корпоративних спорів за позовами учасників (акціонерів) господарського товариства про визнання недійсними рішень загальних зборів юридичної особи, необхідно враховувати, що не всі порушення законодавства, допущені під час скликання та проведення загальних зборів, є підставами для визнання недійсними прийнятих ними рішень.

Безумовною підставою для визнання недійсними рішень загальних зборів у зв`язку з порушенням прямих вказівок закону є: - прийняття загальними зборами рішення за відсутності кворуму для проведення загальних зборів чи прийняття рішення або у разі неможливості встановлення наявності кворуму (статті 59 та 60 Закону України "Про господарські товариства", статті 41 та 42 Закону України "Про акціонерні товариства", стаття 15 Закону України "Про кооперацію"); - прийняття загальними зборами рішень з питань, не включених до порядку денного загальних зборів товариства (частина шоста статті 42 Закону України "Про акціонерні товариства"); - прийняття загальними зборами рішень з питань, не включених до порядку денного, на розгляд яких не було отримано згоди усіх присутніх на загальних зборах (частина п`ята статті 61 Закону України "Про господарські товариства"); - відсутність протоколу загальних зборів ТОВ (частина шоста статті 60 Закону України "Про господарські товариства"); - відсутність протоколу загальних зборів АТ, підписаного головою і секретарем зборів (стаття 46 Закону України "Про акціонерні товариства").

Під час вирішення питання про недійсність рішень загальних зборів у зв`язку з іншими порушеннями, допущеними під час їх скликання та проведення, господарський суд повинен оцінити, як ці порушення вплинули на прийняття загальними зборами відповідного рішення.

Для визнання недійсним рішення загальних зборів товариства необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника (акціонера) товариства. Якщо за результатами розгляду справи факт такого порушення не встановлено, господарський суд не має підстав для задоволення позову.

Права учасника (акціонера, члена) юридичної особи можуть бути визнані порушеними внаслідок недотримання вимог закону про скликання і проведення загальних зборів, якщо він не зміг взяти участь у загальних зборах, належним чином підготуватися до розгляду питань порядку денного, зареєструватися для участі у загальних зборах тощо.

Відповідно до частини 1 статті 23 Закону України "Про господарські товариства" управління товариством здійснюють його органи, склад і порядок обрання (призначення) яких здійснюється відповідно до виду товариства.

Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом. (частина 2 статті 97 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 145 Цивільного кодексу України в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин, частини 1 статті 58 Закону України "Про господарські товариства" та пункту 7.1.1. Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг" в редакції, чинній на дату прийняття загальними зборами учасників спірних рішень, загальні збори учасників товариства є вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю.

Згідно з ч. 5 ст. 61 Закону України "Про господарські товариства" про проведення загальних зборів товариства учасники повідомляються передбаченим статутом способом з зазначенням часу і місця проведення зборів та порядку денного. Повідомлення повинно бути зроблено не менш як за 30 днів до скликання загальних зборів. Будь-хто з учасників товариства вправі вимагати розгляду питання на загальних зборах учасників за умови, що воно було ним поставлено не пізніш як за 25 днів до початку зборів. Не пізніш як за 7 днів до скликання загальних зборів учасникам товариства повинна бути надана можливість ознайомитися з документами, внесеними до порядку денного зборів. З питань, не включених до порядку денного, рішення можуть прийматися тільки за згодою всіх учасників, присутніх на зборах.

Пунктом 7.1.14 статуту ТОВ "Агрохолдинг" в редакції, чинній станом на 01.06.2011 - дату проведення загальних зборів учасників товариства, визначено, що про проведення зборів учасників товариства учасники повідомляються шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про отримання або особисто шляхом вручення повідомлення під розписку із зазначенням часу і місця проведення зборів та порядку денного. Повідомлення повинно бути зроблено не менш як за 30 днів до дня проведення зборів.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, позивач - ОСОБА_1 , як учасник ТОВ "Агрохолдинг", не був повідомлений про проведення 01.06.2011 загальних зборів учасників товариства. Учасники справи не надали суду жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували обставини повідомлення позивача у встановлені законом та статутом відповідача порядку та строки про проведення 01.06.2011 загальних зборів учасників товариства, про дату, час, місце їх проведення та порядок денний. Відсутні в матеріалах справи і докази реєстрації учасника товариства - ОСОБА_1 на загальних зборах учасників товариства, що відбулись 01.06.2011.

Натомість судами також встановлено, що в протоколі № 12 від 01.06.2011 загальних зборів учасників ТОВ "Агрохолдинг" зазначено про присутність на загальних зборах всіх учасників товариства, а саме: ОСОБА_2 ; ОСОБА_3 та ОСОБА_1 і сам протокол № 12 від 01.06.2011 загальних зборів учасників ТОВ "Агрохолдинг" складений та підписаний головою та секретарем зборів, а також присутніми учасниками товариства.

Так, в матеріалах справи, в якості доказів, наявні висновки трьох почеркознавчих експертиз № 1387/тдд від 23.11.2016, № 157/тдд від 03.01.2017 та № 15302/15303/17-32 від 11.08.2017, проведених в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003355 від 06.10.2016, на їх підставі встановили, що позивач участі у загальних зборах 01.06.2011 року і у прийнятті рішень на зазначених загальних зборах не приймав. Зазначеними висновками експертів встановлено обставини того, що підпис від імені учасника товариства ОСОБА_1 , наявний в протоколі загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг" № 12 від 01.06.2011, виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Як вірно встановлено судами попередніх інстанції та вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 , який станом на 01.06.2011 - дату прийняття спірних рішень був учасником ТОВ "Агрохолдинг" з часткою в статутному капіталі товариства у розмірі 9 225,00 грн., що становило 45% статутного капіталу товариства, участі у загальних зборах учасників товариства, що відбулись 01.06.2011, і у прийнятті рішень на зборах не приймав, загальні збори учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг" 01.06.2011 були проведені з порушенням порядку повідомлення учасників товариства про скликання та проведення зборів.

Згідно з частиною 1 статті 60 Закону України "Про господарські товариства" в редакції, чинній на момент проведення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг", на яких були прийняті спірні рішення, загальні збори учасників вважаються повноважними, якщо на них присутні учасники (представники учасників), що володіють у сукупності більш як 60 відсотками голосів.

Аналогічні положення закріплені в пункті 7.1.5. Статуту ТОВ "Агрохолдинг".

Частиною 3 статті 60 Закону України "Про господарські товариства" передбачено, що брати участь у зборах з правом дорадчого голосу можуть члени виконавчих органів, які не є учасниками товариства. Учасники зборів, які беруть участь у зборах, реєструються із зазначенням кількості голосів, яку має кожний учасник. Цей перелік підписується головою та секретарем зборів.

Однак, як встановлено судами попередніх інстанцій та було зазначено вище, із чим погоджується колегія суддів апеляційного господарського суду, в матеріалах справи відсутні докази реєстрації учасника товариства - ОСОБА_1 для участі у загальних зборах учасників товариства, що відбулись 01.06.2011, а встановлені в протоколі загальних зборів учасників товариства № 12 від 01.06.2011 обставини присутності ОСОБА_1 на зборах та його участі у прийнятті спірних рішень не підтверджуються матеріалами справи. Врахувавши наведене, суди встановили, що на загальні збори учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг", що відбулись 01.06.2011, з`явились учасники товариства - ОСОБА_2 , ОСОБА_11 , частка яких разом складає 55%, тобто такі обставини свідчать про відсутність кворуму на загальних зборах, неповноважність таких зборів, що є безумовною підставою для визнання недійсними рішень, прийнятих на таких зборах.

Слід зазначити, що колегія суддів Верховного суду також погодилась з висновками судів про те, що загальні збори учасників ТОВ "Агрохолдинг", що відбулись 01.06.2011, були неповноважними і неправомочними, і відповідно всі прийняті на зборах рішення, оформлені протоколом загальних зборів учасників ТОВ "Агрохолдинг" № 12 від 01.06.2011, є недійсними, порушують права та законні інтереси позивача, у зв`язку з чим правильно визнали позовну вимогу обґрунтованою.

Натомість, колегія суддів Верховного Суду у постанові від 17.07.2018 у справі № 911/4006/16 не погодилась з висновком судів попередніх інстанцій про дотримання позивачем строку позовної давності при зверненні з позовом у цій справі, про застосування якої було заявлено відповідачем, та вважає, що судами попередніх інстанцій було неправильно застосовано до спірних правовідносин положення статті 261 ЦК України.

Відповідно до статті 256, частини 3 статті 267 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

За змістом частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Початок перебігу позовної давності обчислюється за правилами статті 261 Цивільного кодексу України, частина перша якої пов`язує його з днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться в статті 261 Цивільного кодексу України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти.

При цьому, за змістом зазначеної норми (статті 261 Цивільного кодексу України) законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Якщо встановити день, коли особа довідалась про порушення права або про особу, яка його порушила, неможливо, або наявні докази того, що особа не знала про порушення права, хоч за наявних умов повинна була знати про це, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа повинна була довідатися про порушення свого права.

Під можливістю довідатись про порушення права або про особу, яка його порушила, в цьому випадку слід розуміти передбачувану неминучість інформування особи про такі обставини, або існування в особи певних зобов`язань, як міри належної поведінки, в результаті виконання яких вона мала б змогу дізнатись про відповідні протиправні дії та того, хто їх вчинив.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.03.2018 у справі № 57/314-6/526-2012.

Отже, при визначенні початку перебігу строку позовної давності суду слід з`ясовувати та враховувати обставини як щодо моменту, коли особа довідалась, так і щодо моменту, коли особа могла дізнатися (мала можливість дізнатися) про порушення свого права в їх сукупності, як обов`язкових складових визначення початку перебігу позовної давності.

Колегія суддів Верховного Суду у постанові від 17.07.2018 у справі № 911/4006/16 вказує на те, що суди попередніх інстанцій не врахували наведеного та прийняли до уваги лише обставини, пов`язані з моментом, коли позивач довідався про порушення свого права та залишили поза увагою обставини, пов`язані з моментом, коли позивач, який вважає себе учасником товариства, міг (мав можливість) дізнатися про порушення свого права, про що правильно зазначив відповідач в касаційній скарзі.

Відповідно до частин 1, 2 статті 61 Закону України "Про господарські товариства" загальні збори учасників товариства з обмеженою відповідальністю скликаються не рідше двох разів на рік, якщо інше не передбачено установчими документами. Позачергові загальні збори учасників скликаються головою товариства при наявності обставин, зазначених в установчих документах, у разі неплатоспроможності товариства, а також у будь-якому іншому випадку, якщо цього потребують інтереси товариства в цілому, зокрема, якщо виникає загроза значного скорочення статутного капіталу.

Аналогічні положення щодо періодичності обов`язкового скликання загальних зборів учасників товариства містяться і в пунктах 7.1.10., 7.1.11. Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг".

Враховуючи викладене, і законом, і статутом відповідача визначено періодичність скликання зборів, а відповідно до вимог закону, учасник товариства обов`язково повідомляється про проведення, про дату, часта місце проведення загальних зборів.

В свою чергу, учасник товариства, не отримувавши протягом тривалого періоду повідомлень від товариства про проведення загальних зборів та іншої інформації, міг за таких обставин проявити звичайну обачність, зацікавитися станом своїх корпоративних прав та довідатись про порушення свого права.

Крім того, в матеріалах справи наявні надані відповідачем докази, які підтверджують те, що позивач був обізнаний про наявність спірних рішень, а саме: видатковий касовий ордер від 01.06.2011 про виплату ОСОБА_1 частки в статутному капіталі товариства, заява ОСОБА_1 про прийняття його на посаду заступника Генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг" від 01.07.2011 та наказ Генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг" № 380/1-К від 01.07.2011 про прийняття ОСОБА_1 на посаду заступника Генерального директора.

Так, з огляду на вказівки Верховного Суду, викладені у постанові від 17.07.2018 у справі № 911/4006/16, з метою встановлення достовірності наданих відповідачем доказів в обґрунтування факту пропуску позовної давності та з метою дослідження обставини щодо застосування заявлених відповідачем строків давності, господарським судом першої інстанції призначено у справі № 911/4006/16 судову почеркознавчу експертизу підписів ОСОБА_1 та на вирішення експертизи поставлені питання:

- чи належить підпис на видатковому касовому ордері від 01.06.2011 про виплату ОСОБА_1 частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг" в графі отримувача ( ОСОБА_1 ) ОСОБА_1 ? Якщо підпис не належить ОСОБА_1 , встановити спосіб його виконання, а саме з наслідуванням чи без наслідування підпису ОСОБА_1 .

- чи належить підпис на заяві ОСОБА_1 про прийняття його на посаду заступника Генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг" від 01.07.2011 року ОСОБА_1 ? Якщо підпис не належить ОСОБА_1 , встановити спосіб його виконання, а саме з наслідуванням чи без наслідування підпису ОСОБА_1 .

В подальшому, 08.08.2019 до господарського суду першої інстанції надійшов супровідний лист від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 1905/1906/19-32/1969/19-32/19753/19-32 від 31.07.2019 з доданими до нього матеріалами справи № 911/4006/16 та висновком експерта № 1905/1906/19-32/1969/19-32/19753/19-32 від 31.07.2019.

Згідно із висновком експерта № 1905/1906/19-32/1969/19-32/19753/19-32 від 31.07.2019, за результатами проведеного експертного дослідження встановлено, що підпис на видатковому касовому ордері від 01.06.2011 про виплату ОСОБА_1 частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг" в графі отримувача ( ОСОБА_1 ) належить ОСОБА_1 . Підпис на заяві ОСОБА_1 про прийняття його на посаду заступника Генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг" від 01.07.2011 ймовірно належить ОСОБА_1 .

У зв`язку із чим, наявність підпису ОСОБА_1 на видатковому касовому ордері від 01.06.2011 № 941 про отримання 39 106,45 грн. розрахунку за частку, що відповідає умові п. 2.1 договору про відступлення частки в статутному капіталі від 01.06.2011, що підтверджено експертним дослідженням, свідчить про його волевиявлення щодо вчинення правочину, за договором про відступлення частки в статутному капіталі ТОВ "Агрохолдинг" від 01.06.2011.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що підставою вибуття частки з власності позивача є саме договір про відступлення частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг" від 01.06.2011, який не потребував додаткового погодження загальними зборами і з огляду на зміст спірного рішення загальних зборів затверджувався після його укладення, тому, не залежно від чинності спірного рішення загальних зборів, підставою для вибуття з власності позивача його частки та припинення відповідних корпоративних відносин позивача в ТОВ "Агрохолдинг" є саме договір про відступлення частки в статутному капіталі від 01.06.2011.

В свою чергу, в матеріалах справи відсутні докази недійсності договору про відступлення частки в статутному капіталі від 01.06.2011 та не заявлено такої вимоги у справі № 911/4006/16, крім того, з наданих позивачем пояснень вбачається суперечливість твердження про не укладення такого договору (що не підтверджено належними доказами) та про нікчемність такого договору у зв`язку з недотриманнм його форми, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів недійсності договору про відступлення частки в статутному капіталі від 01.06.2011 та не спростував факт його укладення.

Як вбачається із матеріалів справи, у справі № 911/4006/16 призначалась експертиза підписів ОСОБА_1 на договорі про відступлення частки в статутному капіталі від 01.06.2011, однак, не була проведена з причин неможливості виконання.

Так, на оскаржуваних загальних зборах від 01.06.2011 розглядалось питання про затвердження договору про відступлення частки в статутному фонді ТОВ "Агрохолдинг" б/н, укладеного 01.06.2011 між ОСОБА_1 , як продавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг" як покупцем про продаж 45% статутного капіталу, тобто, на відповідних загальних зборах затверджувався вже укладений договір про відступлення частки в статутному фонді ТОВ "Агрохолдинг" б/н від 01.06.2011, що мало наслідком подальше вирішення питання про перерозподіл часток між рештою учасників та самим Товариством, такі збори відбулись після укладення договору, саме який і був підставою для вирішення питань порядку денного відповідних загальних зборів.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що на оскаржуваних загальних зборах саме затверджувалось, а не погоджувалось рішення учасника товариства - ОСОБА_1 про відступлення належної йому частки в статутному капіталі товариства розміром 45% Товариству з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг" за ціною 45 000,00 грн.

Тобто, затвердження відповідного Договору на спірних загальних зборах відбувалось як наслідок його укладення і право на частку вже було таким, що перейшло від продавця - ОСОБА_1 (позивача) до покупця - Товариства (відповідача), враховуючи також ту обставину, що відчуження позивачем своєї частки є безумовним правом учасника, яке не потребує попереднього погодження загальних зборів. Твердження позивача, покладені в основу позовних вимог також створюють суперечність умов договору з відповідним правилом ч. 5 ст. 61 Закону України "Про господарські товариства", оскільки в момент укладення договору право на частку перейшло до покупця, що припиняє право відповідного учасника з момент у переходу права на частку. Наведене виключає можливість та необхідність дотримання по відношенню до позивача порядку скликання загальних зборів товариства, права учасника якого вже припинились.

Як визначено п. 2.6. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 25.02.2016 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин", закон не пов`язує момент виникнення права участі у ТОВ або ТДВ з моментом державної реєстрації відповідних змін у складі учасників ТОВ або ТДВ.

Також, згідно з п. 4.12. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 25.02.2016 року "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин" під час вирішення спорів, пов`язаних з виходом учасника з товариства, господарські суди повинні керуватися тим, що відповідно до статті 148 ЦК України та статті 10 Закону України "Про господарські товариства" учасник ТОВ (ТДВ) має право у будь-який час вийти з товариства незалежно від згоди інших учасників та самого товариства. Вихід зі складу учасників товариства не пов`язується ні з рішенням загальних зборів учасників, ні з внесенням змін до установчих документів товариства.

Отже, підставою вибуття частки з власності позивача та припинення корпоративних прав є саме договір про відступлення частки в статутному фонді ТОВ "Агрохолдинг" б/н від 01.06.2011, який не потребував додаткового погодження загальними зборами і з огляду на зміст спірного рішення загальних зборів затверджувався після його укладення, тому незалежно від чинності спірного рішення загальних зборів, підставою для вибуття з власності позивача його частки та припинення відповідних корпоративних відносин позивача в ТОВ "Агрохолдинг" є саме договір про відступлення частки в статутному капіталі від 01.06.2011.

Також колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції що виконання договору та засвідчення волевиявлення позивача свідчить підпис останнього на видатковому касовому ордері від 01.06.2011 № 941 про отримання 39 106,45 грн. розрахунку за частку, що відповідає умові п. 2.1. договору, а підпис позивача підтверджено експертним дослідженням.

Як визначено п. 6.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 25.02.2016 року "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин", учасниками судового процесу у спорах про визнання недійсними рішень загальних зборів юридичних осіб з підстав недотримання вимог закону та/або установчих документів під час їх скликання та проведення є учасник (учасники) або акціонер (акціонери), права яких на участь у загальних зборах було порушено, та юридична особа.

Згідно із п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 № 13 "Про практику розгляду корпоративних спорів" суди мають враховувати, що для визнання недійсним рішення загальних зборів товариства необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника (акціонера) товариства. Якщо за результатами розгляду справи факт такого порушення не встановлено, господарський суд не має підстав для задоволення позову.

Принагідно, апеляційний господарський суд вважає за необхідне зазначити, що для визнання недійсним рішення загальних зборів товариства необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника (акціонера) товариства, якщо за результатами розгляду справи факт такого порушення не встановлено, господарський суд має підстав для задоволення позову.

Не всі порушення законодавства, допущені під час скликання та проведення загальних зборів господарського товариства, є підставою для визнання недійсними прийнятих рішень. Вирішуючи питання про недійсність рішень загальних зборів, суд, у тому числі оцінює, наскільки ці порушення могли вплинути на прийняття загальними зборами відповідного рішення, а також встановлює факт порушення цим рішенням прав і законних інтересів учасника товариства.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 26.10.2016 у справі № 902/1413/15 та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 925/973/17 від 24.10.2018.

Способами захисту цивільних прав та інтересів, відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем як зацікавленою особою способу захисту, суд звертає увагу на визначення можливої ефективності такого способу з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у п. 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) 1996 ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява № 38722/02).

Разом з тим, належно обраним способом захисту, з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є і той, що не передбачений законом, однак основним критерієм можливості його застосування є визначення його ефективності (забезпечення реального захисту прав та інтересів).

Суд зазначає, що у кінцевому результаті ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним, та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту).

Колегія суддів апеляційного господарського суду вказує на те, рішення загальних зборів, на яких затверджувався вже укладений договір про відступлення частки в статутному капіталі від 01.06.2011, не вплинуло на обсяг корпоративних прав позивача, не змінило його вже існуючого правового статусу, тому відсутні підстави для висновку про можливість порушення таким рішенням корпоративних прав позивача.

Як визначено п. 5.13 Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг" в редакції, яка діла на момент проведення спірних загальних зборів, частка учасника Товариства після повного внесення ним вкладу може бути придбана самим Товариством. У цьому разі воно зобов`язане передати її іншим Учасникам або третім особам у строк, що не перевищує одного року. Протягом цього періоду розподіл прибутку, а також голосування і визначення кворуму у вищому органі провадиться без урахування частки, придбаної Товариством.

Зазначене було також закріплене в ст. 53 Закону України "Про господарські товариства" (в редакції, чинній у спірний період), зокрема, ч. 5 визначено, що у разі придбання частки (її частини) учасника самим товариством з обмеженою відповідальністю воно зобов`язане реалізувати її іншим учасникам або третім особам протягом строку, що не перевищує одного року, або зменшити свій статутний капітал відповідно до статті 52 цього Закону. Протягом цього періоду розподіл прибутку, а також голосування і визначення кворуму у вищому органі проводяться без урахування частки, придбаної товариством.

Аналогічне положення містить і спірне рішення загальних зборів, зокрема, що протягом періоду до визначення Товариством долі придбаної у позивача частки, розподіл прибутку, а також голосування і визначення кворуму на загальних зборах учасників провадяться без урахування частки, придбаної товариством.

Відповідно, за наявності вчиненого правочину відчуження частки, питання, які розглядались на спірних загальних зборах не стосувались прав позивача.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки за наслідками розгляду спору встановлено факт волевиявлення позивача на відчуження своїх корпоративних прав 01.06.2011 (за договором від 01.06.2011 та прийняття розрахунку в той же день 01.06.2011 за відповідним касовим ордером), що також підтверджує обізнаність позивача з відповідним фактом, тому порушення, допущені під час скликання та проведення спірних загальних зборів не впливають на корпоративні права позивача.

Колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.

Що стосується заперечень позивача щодо висновку експертизи, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із поясненнями експерта ОСОБА_12 наданих в судовому засіданні господарського суду першої інстанції про те, що кожний з експертів підписував фактично виконану ним частину експертизи.

Щодо оплати експертизи, Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз в листі від 23.09.2019 року № 11/01-13/13052-19 (а.с. 267-268, т. ІІІ) пояснено наступне.

Київський науково-дослідний інститут судових експертиз вказує на те, що від ТОВ "Агрохолдинг" не надходило жодного листа про повернення раніше сплачених коштів, як оплати за експертизу № 18462/18465/17-32, призначену ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.08.2017 у справі № 911/4006/16, провести яку не вдалось за можливе, враховуючи повторне отримання копії ухвали про призначення почеркознавчої експертизи у тій же справі № 911/4006/16, зазначені кошти у сумі 7 737,60 грн. були перераховані, як оплата вартості експертизи № 1905/1906/19-32/19696/19-32/19753/19-32.

Таким чином, вказана відповідь повністю спростовує доводи позивача про те, що відповідачем була проведена оплата експертизи та свідчить про безпідставність твердження позивача щодо вступу відповідача з експертами у будь-який контакт.

Порушення у вигляді підробки протоколу загальних зборів свідчать лише про фальсифікацію і підлягають дослідженню у відповідному кримінальному провадженні, при цьому не впливають на корпоративні права позивача.

Слід зазначити, що згідно із ч. 6 ст. 75 ГПК України обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Однак, в матеріалах справи відсутній обвинувальний вирок суду, про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, який може бути обов`язковим для господарського суду у справі № 911/4006/16.

Відповідно до ст.ст. 73, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

З огляду на вищевикладене, правові підстави для зміни чи скасування рішення Господарського суду Київської області від 25.11.2019 у справі 911/4006/16 та для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , відсутні.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Скаржником у апеляційній скарзі не наведено порушень норм процесуального права, передбачених ч. 3 ст. 277 ГПК України, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Твердження апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду Київської області від 25.11.2019 у справі № 911/4006/16.

Скаржником, на підтвердження доводів щодо неправильного застосування норм процесуального та матеріального права, не наведено обставин, які б свідчили про наявність таких порушень.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, скаржник не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 74, 76-79 ГПК України.

За встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого суду про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи апеляційної скарги його не спростовують.

З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування рішення місцевого суду не вбачається.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги - ОСОБА_1 , згідно із ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 25.11.2019 у справі № 911/4006/16 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на ОСОБА_1 .

4. Справу № 911/4006/16 повернути до Господарського суду Київської області.

Повний текст постанови складено 14.07.2020.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 286- 291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді Б.О. Ткаченко

В.В. Сулім