ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17.07.2020 Справа № 905/829/20

Господарський суд Донецької області у складі судді Аксьонової К.І., при секретарі судового засідання Турко А.В., розглянувши матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Міркон», м.Запоріжжя, Запорізька область

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля», м.Добропілля, м. Білицьке, Донецька область

про стягнення заборгованості за договором поставки №7626-ДУ-УМТС-Т від 22.01.2019 у розмірі 5880,00грн, пені у сумі 268,26грн, 3% річних у сумі 112,09грн, інфляційних втрат у сумі 90,80грн, всього 6351,15грн

Представники учасників справи:

від позивача: представник не з`явився

від відповідача: представник не з`явився

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Міркон», м.Запоріжжя, Запорізька область, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля», м.Добропілля, м.Білицьке, Донецька область, про стягнення заборгованості у розмірі 5880,00грн, пені у сумі 268,26грн, 3% річних у сумі 112,09грн, інфляційних втрат у сумі 90,80грн, всього 6351,15грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань за договором поставки №7626-ДУ-УМТС-Т від 22.01.2019 в частині повної та своєчасної оплати за поставлену продукцію.

За наслідком розгляду справи по суті позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача витрати зі сплати судового збору у сумі 2102 грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2000,00грн.

Приймаючи позовну заяву до розгляду та відкриваючи провадження у справі, суд, виходячи з вимог ч.3 ст.12, ч.1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України, дійшов висновку про розгляд даної справи як малозначної в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Висновок щодо визначення даної справи як малозначної зроблений судом з огляду на приписи п.1 ч.5 ст.12 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, для цілей цього Кодексу визначені як малозначні.

Провадження у справі відкрито ухвалою суду від 18.05.2020; судове засідання призначене на 10.06.2020 з подальшим оголошенням перерви до 02.07.2020 та до 17.07.2020.

У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином; про причини неявки суд не повідомив.

Відповідач у судові засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином; про причини неявки суд не повідомив.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався; разом з тим, 10.06.2020 та 30.06.2020 звертався до суду з клопотаннями про відкладення розгляду справи на іншу дату, посилаючись на запровадження карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19); просив встановити строк для подачі відзиву протягом 15 днів з дня завершення карантину.

Беручи до уваги клопотання відповідача та приймаючи до уваги п. 4 Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України, суд одночасно вважає за необхідне зауважити на такому.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд здійснює правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини критерій розумності процесуального строку полягає у тому, що строк має бути є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини дає підстави дійти висновку, що критерії оцінки розумності строку розгляду справи має формувати суд, який розглядає справу.

За приписами ст.114 Господарського процесуального кодексу України суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій; строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Слід відзначити, що Рада суддів України у своїх листах неодноразово оголошувала, що суди, незважаючи на введення карантину, продовжують працювати хоча і в особливому режимі.

Так відповідно до ч. 4 ст. 197 Господарського процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Порядок роботи з технічними засобами відеоконференцзв`язку під час судового засідання в адміністративному, цивільному та господарському процесах за участі сторін поза межами приміщення суду затверджений наказом Державної судової адміністрації України від 23.04.2020 №196.

Крім того підсистема «Електронний суд» забезпечує обмін процесуальними документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, органами та установами системи правосуддя, між судом та учасниками судового процесу, між учасниками судового процесу. За допомогою сервісу Електронного суду учасники судового процесу можуть подавати до суду процесуальні документи (заяви, клопотання тощо) в електронному форматі.

Отже чинним процесуальним законодавством надається, а судами технічно забезпечується можливість реалізації кожним учасником спору своїх процесуальних прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України

На підставі викладеного з урахуванням категорії справи суд дійшов висновку про достатність часу для вчинення відповідачем такої процесуальної дії як подання відзиву на позовну заяву. Суд констатує, що відповідач не був обмежений у цьому праві, отже клопотання відповідача щодо відкладання розгляду справи суд відхиляє з мотивів того, що подальше відкладання розгляду справи не відповідає завданням господарського судочинства в частині своєчасного розгляду справи по суті позовних вимог.

Виходячи з того, що під час розгляду справи судом було створено необхідні умови для доведення фактичних обставин справи, зокрема, було надано достатньо часу для реалізації кожним учасником спору своїх процесуальних прав, передбачених ст.ст. 42, 46 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про розгляд справи по суті в даному судовому засіданні.

Враховуючи ненадання відповідачем відзиву згідно зі ст.178 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

22.01.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Міркон» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» (покупець) був укладений договір №7626-ДУ-УМТС-Т, відповідно до п.1.1 якого в порядку та на умовах, передбачених договором, постачальник зобов`язався поставити у власність покупця продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення, в асортименті, кількості, в строки, за ціною та з якісними характеристиками, узгодженими сторонами в договорі та специфікаціях, які є невід`ємними частинами договору.

Покупець зобов`язався прийняти та оплатити продукцію, яка поставляється в його власність відповідно до умов договору (п.1.2 договору).

Відповідно до п.4.1 договору поставка продукції здійснюється партіями в асортименті, кількості, за цінами, з якісними характеристиками та в строки, узгоджені сторонами в специфікаціях до договору.

Датою поставки продукції вважається дата, вказана представником покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником (п.4.7 договору).

Загальна сума договору визначається загальною сумою всіх специфікацій, які є невід`ємною частиною договору (п.5.1 договору).

Ціна на продукцію яка поставляється постачальником встановлюється сторонами у відповідних специфікаціях до договору (п.5.2 договору).

Згідно з п.5.4 договору розрахунки за продукцію яка поставляється постачальником за договором здійснюється покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 5 (п`яти) робочих днів з 90 (дев`яностого) календарного дня з дати поставки відповідної продукції на основі отриманого покупцем рахунку та при умові надання постачальником належним чином оформленої податковою накладною, а також документів, передбачених розділом 4 договору. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця.

У випадку несвоєчасної оплати продукції покупець за письмовою вимогою постачальника, сплачує постачальнику неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочки оплати від вартості своєчасно не оплаченої продукції, однак не більше 5% від вартості своєчасно не оплаченої продукції (п.6.8 договору).

Договір може бути скріплений печатками сторін, вступає в силу з дати його підписання уповноваженим представниками сторін. Сторони дійшли до угоди, що у випадку належного виконання обома сторонами своїх зобов`язань, строк дії договору встановлюється до 31.12.2019 включно. У випадку не виконання (неналежного виконання) сторонами (стороною) своїх зобов`язань за договором, строк дії договору продовжується до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п.8.1 договору).

В межах договору №7626-ДУ-УМТС-Т від 22.01.2019 між сторонами було підписано специфікації:

- від 29.01.2019, якою погоджено поставку продукції - картридж вугільний СТО-10 у кількості 30шт, вартість за специфікацією складає 1500,00грн, сума ПДВ 20% - 300,00грн, всього 1800,00грн, строк поставки - до 15.02.2019;

- від 16.05.2019, якою погоджено поставку продукції - картридж вугільний СТО-10 у кількості 30шт, картридж РР-5 (картридж CR-10-05) у кількості 45шт, вартість продукції за специфікацією складає 2400,00грн, сума ПДВ 20% - 480,00грн, всього 2880,00грн, строк поставки - до 31.05.2019;

- від 13.11.2019, якою погоджено поставку продукції - картридж вугільний СТО-10 у кількості 20шт, вартість за специфікацією складає 1000,00грн, сума ПДВ 20% - 200,00грн, всього 1200,00грн, строк поставки - до 29.11.2019.

Відповідно до п.5 специфікацій від 29.01.2019, 16.05.2019, 13.11.2019 розрахунки за продукцію, яка поставляється по специфікації, здійснюються в порядку та строки, передбачені договором.

У виконання умов договору №7626-ДУ-УМТС-Т від 22.01.2019 та специфікацій від 29.01.2019, 16.05.2019, 13.11.2019 позивач поставив відповідачу продукцію за видатковими накладними №12 від 04.02.2019 на суму 1800,00грн з ПДВ, №103 від 28.05.2019 на суму 2880,00грн з ПДВ та №260 від 27.11.2019 на суму 1200,00грн з ПДВ, всього на загальну суму 5880,00грн. Датами поставки продукції є 06.02.2019, 30.05.2019 та 29.11.2019, про що вказано представниками покупця на видаткових накладних №12 від 04.02.2019, №103 від 28.05.2019, №260 від 27.11.2019.

Продукція була прийнята відповідачем 06.02.2019, 30.05.2019 та 29.11.2019, про що зазначено на видаткових накладних №12 від 04.02.2019, №103 від 28.05.2019, №260 від 27.11.2019.

Зауваження та заперечення стосовно кількості та якості з боку відповідача відсутні, що підтверджується підписами представників відповідача на видаткових накладних №12 від 04.02.2019, №103 від 28.05.2019, №260 від 27.11.2019. Так, продукція отримана представниками відповідача в.о. зав. складом Литвинюк І.В. на підставі наряду на отримання товарно-матеріальних цінностей №98 від 04.02.2019, зав. складом Міх Л.В. на підставі нарядів на отримання товарно-матеріальних цінностей №347 від 27.05.2019 та №705 від 27.11.2019.

Враховуючи приписи ст.ст. 76, 77, 91 Господарського процесуального кодексу України, вказані видаткові накладні приймаються судом як такі, що підтверджують належне виконання позивачем умов договору №7626-ДУ-УМТС-Т від 22.01.2019 та специфікацій від 29.01.2019, 16.05.2019, 13.11.2019 в частині поставки продукції та прийняття її відповідачем.

За наслідком поставки продукції постачальником виставлено покупцю рахунки на оплату №28 від 04.02.2019 на суму 1800,00грн, №149 від 28.05.2019 га суму 2880,00грн, №362 від 27.11.2019 на суму 1200,00грн, всього на загальну суму 5880,00грн з ПДВ.

В порядку досудового врегулювання спору позивач звертався до відповідача з претензією Вих.№082 від 17.03.2020 з вимогою сплатити заборгованість за поставлену продукцію, однак відповіді на вказану претензію відповідач не надав, вартість поставленої продукції не оплатив.

Порушення відповідачем прийнятих на себе зобов`язань в частині повної та своєчасної оплати за поставлену продукцію у встановлений договором №7626-ДУ-УМТС-Т від 22.01.2019 строк стали підставою для звернення позивача до суду з позовом про стягнення заборгованості у розмірі 5880,00грн, пені у сумі 268,26грн, 3% річних у сумі 112,09грн, інфляційних втрат у сумі 90,80грн.

Розглядаючи спір по суті, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, платити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 Цивільного кодексу України.

Пунктом 1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір.

Відповідно до приписів ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як визначено ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Договір №7626-ДУ-УМТС-Т від 22.01.2019 за своєю правовою природою є договором поставки, отже, правовідносини сторін підпадають під регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Аналогічні положення містяться в ч.1 ст.265 Господарського кодексу України, відповідно до якої за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договорів поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За правилами ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

При цьому, підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і фіксує факт здійснення господарської операції та встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язань містяться і у ч.ч.1,7 ст.193 Господарського кодексу України.

Як встановлено судом, позивач виконав господарські зобов`язання за договором №7626-ДУ-УМТС-Т від 22.01.2019 з поставки продукції.

Між тим обставини справи свідчать, що відповідач не здійснив повного та своєчасного розрахунку за поставлену позивачем продукцію за видатковими накладними №12 від 04.02.2019, №103 від 28.05.2019, №260 від 27.11.2019 у визначений п.5.4 договору строк - протягом 5 (п`яти) робочих днів з 90 (дев`яностого) календарного дня з дати поставки відповідної продукції, тобто, за видатковою накладною №12 від 04.02.2019 до 15.05.2019 включно, за видатковою накладною №103 від 28.05.2019 до 04.09.2019 та за видатковою накладною №260 від 27.11.2019 до 05.03.2020 включно. Внаслідок наведеного у відповідача виникла заборгованість за договором №7626-ДУ-УМТС-Т від 22.01.2019 у розмірі 5880,00грн, наявність якої відповідачем не заперечується.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про обґрунтованість та правомірність позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за договором №7626-ДУ-УМТС-Т від 22.01.2019 у розмірі 5880,00грн, а отже про їх задоволення в повному обсязі.

Водночас з огляду на невиконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань з оплати поставленої продукції у строк, встановлений договором поставки №7626-ДУ-УМТС-Т від 22.01.2019, суд дійшов висновку, що відповідач згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України є боржником, який прострочив виконання зобов`язання, оскільки несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язання з оплати поставленої продукції є порушенням зобов`язання (неналежним виконанням) в розумінні ст.610 Цивільного кодексу України.

Розглядаючи вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у загальній сумі 268,26грн за періоди з 16.05.2019 по 27.04.2020, з 05.09.2019 по 27.04.2020, з 06.03.2020 по 27.04.202, нарахованої на підставі п.6.8 договору поставки №7626-ДУ-УМТС-Т від 22.01.2019, суд зазначає таке.

Нарахування заявленої до стягнення в межах даного позову пені зумовлено порушенням відповідачем своїх зобов`язань за договором в частині своєчасної оплати поставленої продукції за договором.

Відповідно до ч.1 ст.549, п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки - грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення ним зобов`язання.

За приписами ч.2 ст. 193, ч.1 ст. 216 та ч.1 ст. 218 Господарського кодексу України за порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарського кодексу України, іншими законами та договором.

Одним із видів господарських санкцій згідно з ч.2 ст. 217, ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України є штрафні санкції (неустойка, штраф, пеня).

Розмір штрафних санкцій відповідно до ч.4 ст. 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі.

Відповідно до ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Заявлену до стягнення пеню позивачем нараховано на підставі п.6.8 договору поставки №7626-ДУ-УМТС-Т від 22.01.2019, за умовами якого у випадку несвоєчасної оплати продукції, покупець за письмовою вимогою постачальника, сплачує постачальнику неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочки оплати від вартості своєчасно не оплаченої продукції, однак не більше 5% від вартості своєчасно не оплаченої продукції.

Відповідно до ст.ст.1,3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Тобто ч.6 ст.232 Господарського кодексу України передбачений період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане. При цьому, законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду.

Як встановлено судом, відповідач прийняв на себе зобов`язання прийняти та своєчасно здійснити оплату переданої продукції у строк встановлений п.5.4 договору - протягом 5 (п`яти) робочих днів з 90 (дев`яностого) календарного дня з дати поставки відповідної продукції, тобто, останніми днями здійснення оплати за поставлену продукцію за видатковою накладною №12 від 04.02.2019 є 15.05.2019, за видатковою накладною №103 від 28.05.2019 є 04.09.2019 та за видатковою накладною №260 від 27.11.2019 є 05.03.2020 включно, у зв`язку з чим за вимогами ст.253 Цивільного кодексу України першими днями порушення строків оплати, з яких можливо нарахування штрафних санкцій, є 16.05.2019, 05.09.2019 та 06.03.2020 відповідно.

Судом встановлено, що розрахунок пені за прострочення зобов`язання з оплати за поставлену продукцію за видатковими накладними №12 від 04.02.2019 та №103 від 28.05.2019 здійснено виходячи з розміру встановлено п.6.8 договору, не більше 5% від вартості своєчасно не оплаченої продукції, а за прострочення зобов`язання з оплати за поставлену продукцію за видатковою накладною №260 від 27.11.2019, виходячи з подвійної облікової ставки НБУ.

Перевіривши розрахунок пені нарахованої за прострочення зобов`язання з оплати за поставлену продукцію за видатковими накладними №12 від 04.02.2019 та №103 від 28.05.2019, судом встановлено, що розмір пені становить 90,00грн та 144,00грн відповідно, виходячи з розміру не більше 5% від суми заборгованості 1800,00 та 2880,00грн відповідно.

Щодо нарахувань пені за прострочення зобов`язання з оплати за поставлену продукцію за видатковою накладною №260 від 27.11.2019 за період з 06.03.2020 по 27.04.2020, виходячи з подвійної облікової ставки НБУ, на суму заборгованості 1200,00грн, судом встановлено, що пеня складає більшу суму, ніж заявлена позивачем за вказаний період у розмірі 34,26грн. Отже з урахуванням ч.2 ст.237 Господарського процесуального кодексу України, якою визначено, що при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, позовні вимоги про стягнення пені за вказаний період підлягають задоволенню у сумі 34,26грн.

Таким чином позов в частині стягнення пені у сумі 268,26грн підлягає задоволенню.

Розглядаючи позов в частині стягнення з відповідача на підставі ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України інфляційних втрат у сумі 90,80грн за заявлені позивачем періоди та 3% річних у сумі 112,09грн, з яких 51,34грн за період прострочення з 16.05.2019 по 27.04.2020, 55,63грн з 05.09.2019 по 27.04.2020 та 5,13грн з 06.03.2020 по 27.04.2020, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок 3% річних за заявлені позивачем періоди, суд встановив, що 3% річних складають більшу суму ніж заявлено позивачем, внаслідок неправильного визначення позивачем кількості днів прострочення у бік зменшення, чим зумовлено заявлення до стягнення 3% річних у меншому розмірі, що є диспозитивним правом позивача.

Отже заявлені позовні вимоги про стягнення 3% річних у сумі 112,09грн з урахуванням ч.2 ст.237 Господарського процесуального кодексу України, якою визначено, що при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, підлягають задоволенню у розмірі 112,09грн.

За результатом проведеної перевірки наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат судом встановлено, що методологія нарахування є неправильною, оскільки позивачем були враховані індекси інфляції за неповні місяці існування заборгованості, а саме за травень 2019 (заборгованість за накладною №12 від 04.02.2019), вересень 2019 (заборгованість за накладною №103 від 28.05.2019), березень 2020 (заборгованість за накладною №260 від 27.11.2019).

Суд зазначає, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.01.2018 у справі №910/24266/16, вимога сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто, мала місце не інфляція, а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується.

Індекс інфляції є показником, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, базою для нарахування інфляційної складової боргу є сума основного боргу, не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

Водночас суд наголошує на врахуванні індексів виключно за цілі місяці існування прострочення певної суми, оскільки зі змісту п.6 Методики, затвердженої Наказом Державного комітету статистики №265 від 27.07.2007 випливає, що мінімальний період застосування індексу є саме повний місяць, за який він розрахований, оскільки відсутні будь-які підстави стверджувати про знецінення коштів на відповідній коефіцієнт індексу за частину такого місяця. Означений висновок узгоджується із правовою позицією з цього приводу, сформульованою Верховним Судом у постанові №910/9938/17 від 10.10.2018

Здійснивши розрахунок інфляційних втрат за цілі місяці існування заборгованості за період червень 2019 - березень 2020 на заборгованість 1800,00грн та жовтень 2019 - березень 2020 на заборгованість 2880,00грн, суд встановив, що інфляційні втрати складають 10,61грн та 37,49грн відповідно. Таким чином, позов підлягає задоволенню в частині стягнення інфляційних втрат у сумі 48,10грн, в решті вимог щодо стягнення інфляційних втрат позов є таким, що задоволенню не підлягає.

З огляду на часткове задоволення позовних вимог за приписами п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати позивача зі сплати судового збору, покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Щодо заявлених відповідачем до стягнення 2000,00грн витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає, що відповідно до ч.3 ст.123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із ч.ч.1,2 ст.126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

При цьому ч.4 ст.126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Вказані норми узгоджуються з приписами ст.30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якими гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч.6 ст.126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно із ч.8 ст.129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З матеріалів справи вбачається, що 13.01.2020 між позивачем, Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Міркон», м. Запоріжжя, Запорізька область, та Фізичною особою-підприємцем Чмут С.В. (адвокат), укладений договір про надання правничої допомоги, відповідно до якого адвокат зобов`язується за завданням клієнта надавати клієнту такі види правничої допомоги: - надавати консультації та роз`яснення з юридичних питань, усні та письмові довідки по законодавству; - складати заяви, скарги та інші документи правового характеру; - здійснювати представництво клієнта в суді, інших державних органах, перед громадянами та юридичними особами; - здійснювати правове забезпечення господарської діяльності клієнта; - інші види правничої допомоги, передбачені законодавством, а клієнт зобов`язується приймати і оплачувати надані адвокатом послуги в порядку і строки, передбачені цим договором.

По мірі надання послуг адвокатом, клієнт здійснює їх приймання, що оформлюється актом передачі-приймання наданих послуг (п.2 договору).

Відповідно до п.3 договору за надання послуг, передбачених п.1 договору, клієнт протягом 10 днів з моменту підписання акту передачі-приймання наданих послуг на підставі виставленого адвокатом рахунку, сплачує адвокату винагороду, розмір якої окремо узгоджується сторонами та зазначається у акті передачі-приймання наданих послуг.

Відповідачем до матеріалів справи надано договір про надання правничої допомоги від 13.01.2020, акт передачі-приймання наданих послуг від 27.04.2020, рахунок-фактури №27/04 від 27.04.2020, платіжне доручення №723 від 28.04.2020 на суму 2000,00грн.

За даними акту передачі-приймання наданих послуг від 27.04.2020 на суму 2000,00грн, позивачу були надані наступні послуги: підготовка позову до господарського суду Донецької області до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» про стягнення заборгованості за договором - кількість 1шт, сума без ПДВ 2000,00грн.

На підтвердження фактичного здійснення учасником справи судових витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано платіжне доручення №723 від 28.04.2020 на суму 2000,00грн.

Таким чином, матеріали справи свідчать про надання адвокатом послуг за договором про надання правової допомоги та фактичну сплату цих послуг позивачем.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог за приписами ч.4 ст.129 Господарського процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 1986,55грн пропорційно розміру задоволенню позовних вимог.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 86, 126, 129, 210, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Міркон», м.Запоріжжя, Запорізька область, до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля», м. Добропілля, м. Білицьке, Донецька область, про стягнення заборгованості за договором поставки №7626-ДУ-УМТС-Т від 22.01.2019 у розмірі 5880,00грн, пені у сумі 268,26грн, 3% річних у сумі 112,09грн, інфляційних втрат у сумі 90,80грн задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» (85043, Донецька область, м. Добропілля, м. Білицьке, вул. Красноармійська, б.1А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Міркон» (69121, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. професора Толока, б.26, кв.165, ) заборгованість за договором поставки №7626-ДУ-УМТС-Т від 22.01.2019 у розмірі 5880,00грн, пеню у сумі 268,26грн, 3% річних у сумі 112,09грн, інфляційні втрати у сумі 48,10грн, витрати зі сплати судового збору у розмірі 2087,87грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1986,55грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні 17.07.2020 складено та підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 20.07.2020.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п. 8, 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя К.І. Аксьонова