ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

"15" липня 2020 р. м. Ужгород Справа № 907/478/20

Суддя Господарського суду Закарпатської області Андрейчук Л.В., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Агентство Безпеки та Охорони "Легіон" про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з боржника - Фізичної особи - підприємця Мартиненка Владислава Андрійовича заборгованості на суму 4000,00 грн. за договором про централізовану охорону № Ч-06/п від 15.04.2018

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агентство Безпеки та Охорони "Легіон" звернулось до Господарського суду Закарпатської області із заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з боржника - Фізичної особи - підприємця Мартиненка Владислава Андрійовича заборгованості на суму 4000,00 грн. за договором про централізовану охорону № Ч-06/п від 15.04.2018

Дослідивши матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Агентство Безпеки та Охорони "Легіон" про видачу судового наказу, суд дійшов висновку про відмову у його видачі з огляду на наступне.

Пунктами 4, 5 частини 2 статті 150 ГПК України встановлено, що у заяві повинно бути зазначено вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Згідно п. п. 3, 4 ч. 3 ст. 150 ГПК України, до заяви про видачу судового наказу додаються: копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Отже, заявник повинен чітко визначити обставини та докази, на яких ґрунтуються його вимоги та надати документи на їх підтвердження.

Розглянувши додані до заяви документи, суд встановив, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агентство Безпеки та Охорони "Легіон" та Фізичною особою - підприємцем Мартиненко Владиславом Андрійовичем укладено договір про централізовану охорону № Ч-06/п від 15.04.2018. Заявником вказується наявність заборгованості на загальну суму 4000,00 грн.

На підтвердження своїх вимог заявник додає наступні документи: платіжне доручення про сплату судового збору, копію договору про централізовану охорону № Ч-06/п від 15.04.2018, копію дислокації-розрахунку ціни договору № Ч-06/п від 15.04.2018 та копію претензії № 35 від 09.06.2020 з доказами її направлення боржнику.

Разом з тим заявник не надав ані розрахунку заявленої до стягнення суми, ані первинних документів, які б підтверджували факт надання послуг на вказану суму (акти виконаних робіт, рахунки для оплати вартості наданих послуг із зазначенням щомісячного платежу, розрахункових документів, як доказів оплати платежів замовником за надані послуги тощо).

Таким чином, з огляду на подані в обґрунтування заявлених вимог документи встановити (визначити) період та розмір заборгованості не вбачається за можливе, в зв`язку з чим суд дійшов висновку, що заявником не надано до суду належних доказів, які б підтверджували факт існування заборгованості боржника перед заявником на вказану в заяві про видачу судового наказу до стягнення суму.

Отже, суд встановив, що заявником порушено ч. 1 ст. 148, п. 4 ч. 3 ст. 150 ГПК України, зокрема не подано до суду документи, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, що згідно з п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 152 ГПК України є підставою для відмови заявнику у видачі судового наказу за правилами наказного провадження

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу.

Пунктом 8 частини 1 статті 152 Господарського процесуального кодексу України, встановлено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

При цьому суд звертає увагу на наступне. Звернення з заявою про видачу судового наказу до суду господарської юрисдикції Товариство з обмеженою відповідальністю "Агентство Безпеки та Охорони "Легіон" обґрунтовує тим, що правовідносини між сторонами виникли з письмового правочину, який був укладений Мартиненко Владиславом Андрійовичем як суб`єктом підприємницької діяльності. Тобто, між сторонами мають місце господарські правовідносини, і, незважаючи на втрату боржником статусу фізичної особи-підприємця (державна реєстрація була припинена 27.06.2019), його господарські зобов`язання не припинилися.

Згідно з п. 16 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи за заявами про видачу судового наказу, якщо заявником та боржником є юридична особа або фізична особа - підприємець.

Порядок та форма звернення до суду з заявою про видачу судового наказу до господарського суду визначені Господарським процесуальним кодексом України, зокрема, розділом II "Наказне провадження".

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 147 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги. Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи - підприємці.

У ч. 1 ст. 148 Господарського процесуального кодексу України закріплено, що судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Норми ч. ч. 1, 2 ст. 154 Господарського процесуального кодексу України передбачають, що суд розглядає заяву про видачу судового наказу протягом п`яти днів з дня її надходження. Розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника. За результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо наявні обставини, зазначені у ч. 1 ст. 175 цього Кодексу.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено суб`єкта господарювання, які звернулися із позовною заявою або до яких пред`явлено позов, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

З поданої заяви вбачається, що вимоги про стягнення заборгованості заявлені до Фізичної особи-підприємця Мартиненко Владислава Андрійовича, реєстрацію якої як фізичної особи - підприємця припинено 27.06.2019.

У приписах ст. 51 Цивільного кодексу України визначено, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

У той же час, суд зауважує, що у даному випадку заявник звернувся з заявою, яка розглядається в наказному проваджені, а не в порядку позовного провадження.

За приписами ч. 2 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Під час розгляду вимог в порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених вимог по суті, а процесуальний механізм наказного провадження не передбачає встановлення обставин щодо правонаступництва та обсягу відповідальності фізичної особи, що виникає у зв`язку із втратою нею статусу підприємця.

Як вказувалося вище, у п. 16 ч. 1 ст.2 0 та у ч. 3 ст. 147 Господарського процесуального кодексу України визначено суб`єктний склад учасників наказного провадження та унормовано, що боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи - підприємці.

Ці приписи законодавства є спеціальними та підлягають безумовному врахуванню як учасниками справи, так і судом, для цілей визначення порядку правового регулювання при здійсненні стягнення на підставі судового наказу.

Тобто, звертаючись з заявою про видачу судового наказу в порядку наказного провадження, визначаючи в якості боржника саме фізичну особу, яка втратила статус фізичної особи-підприємця, заявником не прийнято до уваги, що процедура наказного провадження застосовується виключно щодо суб`єктів господарювання, а також і те, що наказне провадження має чіткі, формальні межі, які не дозволяють врахувати наведені вище обставини, а тому припинення статусу підприємця унеможливлює застосування до розглядуваних правовідносин процедури наказного провадження.

Суд зазначає, що визначаючись із подальшими заходами за для захисту своїх прав, заявнику варто врахувати викладену позицію Великої Палати Верховного Суду у взаємозв`язку із сутністю правовідносин, що існували, як під час здійснення боржником підприємницької діяльності, так і після припинення у боржника статусу підприємця та звернутися до суду в межах відповідної форми позовного провадження.

Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п.п. 3-6 ч. 1 ст. 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку, має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку (ч. 2 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 148, 150, 152-154, 232 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Товариству з обмеженою відповідальністю "Агентство Безпеки та Охорони "Легіон" у видачі судового наказу - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду на підставі ст. 255 Господарського процесуального кодексу України.

Вебадреса сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі - http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя Л.В. Андрейчук