ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

22 липня 2020 року Справа №3/5014/866/2012(9/11/2011)
Суддя Косенко Т.В., розглянувши скаргу №31/01-584 від 17.07.2020 Дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України на бездіяльність державного виконавця органу державного виконавчої служби у справі №3/5014/866/2012(9/11/2011)
про стягнення 509934398 грн 74 коп.
без виклику представників сторін
Рішенням Господарського суду Луганської області від 17.06.2014 у справі №3/5014/866/2012(9/11/2011) позовні вимоги Дочірньої компанії "Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України до Приватного акціонерного товариства Сєвєродонецьке об`єднання Азот були задоволені частково: стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 503912285 грн 25 коп., пеню в розмірі 1027127 грн 04 коп., інфляційні втрати в розмірі 2813306 грн 15 коп., 3% річних в розмірі 1154553 грн 27 коп.; в решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 21.09.2015 у справі №3/5014/866/2012(9/11/2011) апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Сєвєродонецьке об`єднання Азот залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Луганської області по справі №3/5014/866/2012(9/11/2011) від 17.06.2014 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 22.12.2015 у справі №3/5014/866/2012(9/11/2011) касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства Сєвєродонецьке об`єднання Азот було задоволено частково: постанову Донецького апеляційного господарського суду від 21.09.2015 та рішення Господарського суду Луганської області від 17.06.2014 у справі №3/5014/866/2012(9/11/2011) в частині стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних скасовано; в іншій частині постанову Донецького апеляційного господарського суду від 21.09.2015 та рішення Господарського суду Луганської області від 17.06.2014 по справі №3/5014/866/2012(9/11/2011) залишено без змін; справу №3/5014/866/2012(9/11/2011) в частині стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних передано до господарського суду Луганської області на новий розгляд.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 24.03.2016 у справі №3/5014/866/2012(9/11/2011), з урахуванням ухвали від 06.04.2016, позов Дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України до Приватного акціонерного товариства Сєвєродонецьке об`єднання Азот задоволено частково: стягнуто з Приватного акціонерного товариства Сєвєродонецьке об`єднання Азот на користь Дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України пеню у сумі 2054254 грн. 07 коп., 3% річних у сумі 1154553 грн. 27 коп., інфляційні втрати у сумі 2573306 грн. 15 коп.; в решті позову відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 16.06.2016 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Сєвєродонецьке об`єднання Азот на рішення Господарського суду Луганської області від 24.03.2016 у справі №3/5014/866/2012(9/11/2011) залишено без задоволення; рішення Господарського суду Луганської області від 24.03.2016, з урахуванням ухвали від 06.04.2016, у справі №3/5014/866/201 (9/11/2011) залишено без змін.

16.06.2016 рішення Господарського суду Луганської області від 24.03.2016 у справі №3/5014/866/2012(9/11/2011) набрало законної сили та на його виконання 21.07.2016 господарським судом видано відповідні накази, зокрема, про стягнення з Приватного акціонерного товариства Сєвєродонецьке об`єднання Азот на користь Дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України пені в сумі 2054254 грн 07 коп., 3% річних у сумі 1154553 грн 27 коп., інфляційних втрат в сумі 2573306 грн 15 коп.

22.07.2020 Дочірня компанія Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України звернулася до Господарського суду Луганської області зі скаргою №31/01-584 від 17.07.2020, в якій заявник просить:

- визнати незаконною бездіяльність органу ДВС щодо не передачі до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України виконавчого провадження про стягнення з ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот»;

- визнати незаконною бездіяльність органу ДВС щодо не направлення на адресу стягувача постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 17.10.2019;

- скасувати постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника від 17.10.2019 та зобов`язати державного виконавця органу ДВС повторно провести опис та арешт майна боржника за участю стягувача;

- зупинити реалізацію майна, а саме вантажних вагонів (цистерн) в кількості 53 шт., що належать ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот», на які накладено арешт постановою про опис та арешт майна (коштів) боржника від 17.10.2019;

- скасувати звіт про оцінку майна, виконаний суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем на замовлення Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо визначення ринкової вартості майна вантажних вагонів (цистерн) в кількості 53 шт., що належать ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання «Азот».

Дослідивши матеріали скарги, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 1 Закону України Про виконавче провадження (тут і далі - у редакції, чинній на час звернення зі скаргою) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних/господарських справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до частин першої та другої статті 74 Закону України Про виконавче провадження рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст.339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно зі ст.340 Господарського процесуального кодексу України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Статтею 341 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Отже, право на звернення зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця пов`язане з наявністю судового рішення, ухваленого за правилами ГПК України.

Частиною 4 ст.74 ГПК України встановлено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Тобто заявник (скаржник) під час звернення зі скаргою до суду, враховуючи положення ст.74 ГПК України, повинен довести як наявність підстав для оскарження дії або бездіяльності органів виконання, так і дотримання ним строку для звернення із скаргою до суду.

В тексті скарги заявник посилається на неотримання ним копії оскаржуваної постанови, у зв`язку з чим не має можливості надати її суду.

Положеннями ч.ч.1, 3 ст.80 ГПК України встановлено, що учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Згідно з ч.1 ст.81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Разом з тим скарга не містить посилання на неможливість з об`єктивних причин самостійно надати суду копію постанови, що оскаржується або відповідного клопотання з проханням витребувати цю постанову у державного виконавця або будь-яких доказів намагання заявника отримати відповідну постанову та відмову державного виконавця у видачі учаснику виконавчого провадження відповідного документа.

Відповідно до частин 2, 4 статті 170 ГПК письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником. Суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

З огляду на вищевикладені обставини, відсутність як оскаржуваної постанови, так і будь-яких пояснень про неможливість самостійно надати оскаржувану постанову та відсутність клопотання про необхідність витребування її у відповідного органу, скороченні строки розгляду скарги в судовому порядку, суд дійшов висновку про повернення скарги Дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України без розгляду.

Суд наголошує, що відповідно до ч.1 ст.19 Закону України "Про виконавче провадження" сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Отже, заявник (стягувач у виконавчому провадженні) наділений правом знайомитися з матеріалами виконавчого провадження та знімати необхідні копії, які в подальшому можуть використовуватися як певний доказ.

Суд вважає за необхідне роз`яснити заявнику, що повернення скарги на бездіяльність державного виконавця не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущених порушень.

Керуючись ст.ст.170, 232, 234, 235, 339 - 340 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Скаргу №31/01-584 від 17.07.2020 Дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України на бездіяльність державного виконавця органу державного виконавчої служби повернути заявнику без розгляду.

Додаток (тільки для скаржника): скарга №31/01-584 від 17.07.2020 з доданими до неї документами на 78 арк.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання 22.07.2020 відповідно до ст.235 ГПК України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у строки, передбачені ст.256 ГПК України та порядку, визначеному пп.17.5 п.17 ч.1 Перехідних положень ГПК України.

Суддя Т.В. Косенко