ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" липня 2020 р. Справа№ 910/5983/16

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Кравчука Г.А.

Коробенка Г.П.

при секретарі Вага В.В.

за участю представників сторін:

від апелянта: Семибаламут А.А. за довіреністю від 28.02.20;

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Закарлюка Н.С. за наказом від 08.11.19;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.06.2020 р. (повний

текст складено 03.06.2020р.)

у справі № 910/5983/16(суддя - Трофименко Т.Ю.)

по розгляду заяви Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"

про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Перший український експертний центр"

про стягнення 283489,93 грн,

УСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03 червня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" про поновлення строку для пред`явлення наказу Господарського суду міста Києва від 30.06.2016 у справі № 910/5983/16 до виконання.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою суду, Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нове рішення, яким поновити пропущений строк для пред`явлення наказу до виконання.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом порушені норми процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи, оскільки строк пред`явлення наказу до виконання був пропущений з поважних причин, а саме: укладення між позивачем і відповідачем угоди про реструктуризацію заборгованості від 25.10.2016, згідно якої сплата заборгованості відкладається до прийняття остаточного рішення у справі №826/15733/15 щодо чинності постанови НКРЕКП від 03.03.2015 щодо встановлення тарифів; апелянт набув право вимоги до відповідача згідно договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018, на момент укладення якої остаточного рішення у справі №826/15733/15 не було прийнято; ухвалою суду від 09.09.2019 було замінено стягувача ПАТ "Київенерго" на його правонаступника - КП "Київтеплоенерго"; згідно мирової угоди у справі №910/7807/18 КП "Київтеплоенерго" стало правонаступником за борговими зобов`язанням ПАТ "Київенерго" з оплати ПАТ "НАК "Нафтогаз України" спожитого природного газу, з метою забезпечення виконання яких позивач відступив заявнику право вимоги дебіторської заборгованості, у тому числі до відповідача; заявник почав свою діяльність з травня 2018 року та отримав право вимоги заборгованості до 402 тисяч споживачів; оскаржувана ухвала позбавляє заявника джерела погашення боргів перед ПАТ "НАК "Нафтагаз України".

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечив проти її задоволення, посилаючись на те, що у заяві про поновлення строку пред`явлення наказу до виконання, яка була подана суду першої інстанції, заявник не навів жодних причин, які об`єктивно перешкоджали йому або позивачу, як первісному стягувачу, пред`явити наказ до виконання у встановлений строк та не наведено обґрунтованих доводів поважності причин пропуску цього строку; доводи, наведені у скарзі, не були предметом розгляду у суді першої інстанції; відповідач не був учасником справи №910/7807/18, на мирову угоду у якій посилається заявник, і вона на стосується правовідносин сторін даної справи.

Позивач (первісний стягувач) про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, не скористався подати відзив на апеляційну скаргу та не направив представника у судове засідання, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Представник апелянта у судовому засідання підтримала доводи, викладені у апеляційній скарзі, просила її задовольнити.

Представник відповідача у судовому засідання заперечила проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення присутніх учасників процесу, дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, у квітні 2016 року Публічне акціонерне товариство "Київенерго" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Перший український експертний центр" про стягнення 283 489,93 грн., в тому числі 236 369,14 грн. основного боргу, 8 040,53 грн. 3 % річних, 39 080,26 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги були мотивовані тим, що між позивачем та відповідачем було укладено Договір на постачання теплової енергії у гарячій воді №7560664 від 08.10.2012 року на виконання умов якого позивач поставив відповідачу теплову енергію, однак відповідач свої зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим, за останнім за період з 01.03.2015 року по 01.06.2015 року рахується заборгованість за використану теплову енергію в сумі 236 369,14 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13 червня 2016 року позов задоволено.

З Товариства з обмеженою відповідальністю "Перший український експертний центр" стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства "Київенерго" 236 369 грн. 14 коп. основного боргу, 8 040 грн. 53 коп. 3% річних, 39 080 грн. 26 коп. інфляційних втрат, 4 766 грн. 65 коп. судового збору (з врахуванням ухвали від 20.07.2016 про виправлення описки).

30 червня 2016 року на примусове виконання вказаного рішення був виданий відповідний наказ, строк пред`явлення якого до виконання було встановлено - до 30.06.2017.

25 липня 2016 року відповідачем була подана заява про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, яка була мотивована тим, що тарифи, застосовані позивачем для визначення вартості поставленої теплової енергії, встановлені постановою НКРЕКП №613 від 03.03.2015 і вказана постанова визнана не чинною з моменту прийняття постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 у справі №826/15733/15.

Ухвалою від 08.09.2016 провадження з розгляду заяви про перегляд рішення зупинялось до закінчення касаційного розгляду справи №826/15733/15.

У той же час, 25 жовтня 2016 року між ПАТ "Київенерго" та ТОВ "Перший експертний центр" було укладено угоду про реструктуризацію заборгованості за спожиту теплову енергію за договорами на постачання теплової енергії №Р /16, відповідно до п. 2.4 якої сплата решти заборгованості в розмірі 1 375 176,14 грн відкладається до прийняття судом остаточного рішення у справі щодо чинності постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 03.03.2015 №613.

Пунктом 10 вказаної Угоди сторони погодили, що за умови виконання споживачем графіка платежів за цією Угодою енергопостачальна організація не пред`являтиме до виконання виконавчих документів протягом 35 місяців з дати набрання рішенням суду законної сили (в тому числі наказів Господарського суду міста Києва) у судових справах №910/5578/16, №910/5596/16, №910/5977/16, №910/5978/16,№910/5979/16, №910/5980/16, №910/5981/16, №910/5982/16, №910/5983/16, №910/6690/16, №910/7393/16. Зважаючи на те, що період врегулювання заборгованостей за цією Угодою може перевищити визначений законом строк пред`явлення виконавчих документів до виконання, сторони до спливу такого строку мають впорядкувати питання сплати заборгованостей за судовими рішенням у порядку, що визначений Господарським процесуальним кодексом України.

Однак, матеріали справи не містять доказів виконання позивачем та відповідачем вказаної умови Угоди.

У подальшому, 11 жовтня 2018 року між ПАТ "Київенерго" та Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" було укладено Договори про відступлення права вимоги (цесії) №603-18 та №601-18, відповідно до яких ПАТ "Київенерго" відступило, а Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" набуло право грошової вимоги до боржника з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг (основний борг, в тому числі той, що є предметом судового розгляду та /або підтверджений судовим рішенням (судовими рішеннями) як такий, що підлягає стягненню із споживача (споживачів) станом на 01.08.2018.

28 серпня 2019 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" подало заяву про заміну сторони (стягувача) її правонаступником.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09 вересня 2019 року у даній справі змінено стягувача - ПАТ "Київенерго" на його правонаступника - КП "Київтеплоенерго" на стадії виконавчого провадження з виконання рішення.

16 січня 2020 року ухвалою Господарського суду міста Києва закрито провадження за заявою ТОВ "Перший український експертний центр" про перегляд рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/5983/16 від 13.06.2016 у зв`язку з нововиявленими обставинами.

25 травня 2020 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" подало до Господарського суду міста Києва заяву про поновлення строку для пред`явлення наказу Господарського суду міста Києва від 30.06.2016 у справі № 910/5983/16 до виконання.

У вказаній заяві заявник наводить вказані обставини (щодо змісту резолютивної частини рішення суду, видачі наказу, виправлення описки, укладення угоди про реструктуризацію, заміну стягувача та закриття провадження за завою про перегляд рішення), цитує положення статті 329 Господарського процесуального кодексу України, посилається на ухвалу суду у справі №910/5978/16, якою було задоволено аналогічну заяву, та на підставі вказаного просить поновити строк для пред`явлення до виконання наказу у даній справі.

Оскаржуваною ухвалою суд першої інстанції відмовив у задоволенні вказаної заяви, оскільки заявником не наведено жодних підстав для поновлення строку на пред`явлення виконавчого документа із зазначенням причин такого пропуску.

Північний апеляційний господарський суд погоджується із цим висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтями 116, 117 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній станом 30.06.2016 - дата видачі наказу у даній справі) було встановлено, що виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом. Після набрання судовим рішенням законної сили наказ видається за заявою стягувачу чи прокурору, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, або надсилається стягувачу рекомендованим чи цінним листом. Наказ має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст. 22 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній станом на 30.06.2016) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Отже, для наказів господарських судів був встановлений річний строк пред`явлення їх для виконання, а тому при видачі наказу, на виконання судового рішення у даній справі, було вірно вказано, що наказ дійсний для пред`явлення до виконання до 30.06.2017.

Однак, 05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII.

Пунктом 5 Розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" вказаного Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років.

Оскільки на момент набрання чинності Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII, не закінчився строк пред`явлення наказу у даній справі до виконання, на нього поширюється дія вказаного Закону, зокрема, в частині строку його пред`явлення до виконання, а саме - протягом трьох років.

Матеріали справи не містять доказів переривання строку пред`явлення наказу до виконання (ч.4 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016), а тому наказ повинен був бути пред`явлений до виконання у строк до 30.06.2019 (включно).

Проте, ні позивач, як первісний стягувач за наказом, у період з 30.06.2016 (дата видачі) до 11.10.2018 (дата укладення договору цесії з КП "Київтеплоенерго"), ні апелянт - КП "Київтеплоенерго", як правонаступник стягувача, у період з 11.10.2018 по 30.06.2019, не пред`являли наказ до виконання.

Тобто, вперше наказ було пред`явлено до виконання поза межами визначеного законом трирічного строку.

Лише 28.08.2019 КП "Київтеплоенерго" подало заяву про заміну стягувача за наказом на правонаступника, а 20.05.2020 подало заяву про поновлення строку пред`явлення наказу до виконання.

Частиною 1 ст. 329 ГПК України встановлено, що у разі пропуску строку для пред`явлення наказу, судового наказу до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Процесуальне законодавство не пов`язує право суду відновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. В кожному конкретному випадку причини поважності пропуску процесуального строку суд оцінює, зважаючи на обґрунтування поважності цих причин та наданих доказів.

Поважними визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій. Клопотання чи заява про відновлення процесуального строку повинна містити роз`яснення причин пропуску і підстав, з яких стягувач вважає ці причини поважними. В клопотанні чи заяві повинні бути докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у стягувача не було можливості.

Визначальним при оцінці поважності причин пропуску строку для пред`явлення наказу до виконання є встановлення моменту, з якого стягувач мав реальну можливість пред`явити відповідний наказ до виконання.

Разом з тим, можливість відновлення судом пропущеного строку для пред`явлення наказу до виконання безпосередньо пов`язана із наявністю поважних причин його пропуску, і такою підставою не може бути лише подання заяви стягувачем із зазначенням, що ним пропущено строк з поважних причин.

Аналогічні правові позиції висловлені Верховним Судом в постановах від 04.04.2018 у справі №60/258-10 та від 11.07.2018 у справі 5019/1933/12.

Відновлення пропущеного процесуального строку означає, що суд дає дозвіл особі вчинити процесуальну дію, незважаючи на те, що строк для її вчинення пропущений.

Згідно частини 4 статті 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Звертаючись із заявою про поновлення строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання, заявник повинен навести обставини, які не залежали від нього та зумовили пропуск на пред`явлення виконавчого документа до виконання, а також надати докази на підтвердження цих обставин.

Однак, зі змісту заяви, яка подавалась заявником до суду першої інстанції, вбачається, що ним не наведено жодних обставин чи підстав, які не залежали від нього і які спричинили пропуск строку на пред`явлення наказу до виконання, та не надано відповідних доказів.

Як вірно встановив суд першої інстанції, заява КП "Київтеплоенерго" не містить підстав для поновлення строку на пред`явлення виконавчого документа із зазначенням причин такого пропуску, а містить лише обставини щодо винесення процесуальних документів у даній справі, щодо взаємовідносин між ПАТ "Київенерго" та ТОВ "Перший український експертний центр" (укладення угоди про реструктуризацію боргу), щодо взаємовідносин між ПАТ "Київенерго" та КП "Київтеплоенерго" (укладення договору цесії).

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд вважає, що місцевий господарський суд прийшов до юридично вірного висновку про відсутність підстав для поновлення строку пред`явлення наказу до виконання, оскільки заявником не доведено поважність причин пропуску цього строку.

Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування ухвали господарського суду першої інстанції.

Посилання заявника на укладення між позивачем та відповідачем Угоди про реструктуризацію боргу, якою відтерміновано пред`явлення наказу до виконання, відхиляються судом, оскільки за умовами вказаної Угоди сторони мали впорядкувати питання сплати заборгованостей за судовими рішенням у порядку, що визначений Господарським процесуальним кодексом України, що ними не було зроблено.

При цьому, позивач, як сторона Угоди про реструктуризацію заборгованості, не позбавлений права звернення до суду з окремим позовом щодо виконання умов цієї угоди.

Також є неспроможними посилання заявника на тривалий час перегляду рішення за нововиявленими обставинами, укладення мирової угоди у іншій справі, значну кількість боржників тощо, оскільки ці доводи не доводять факт об`єктивної неможливості своєчасного пред`явлення наказу до виконання.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі "Устименко проти України" у рішенні від 29 жовтня 2015 року Європейський суд з прав людини вказав, що національні суди, вирішивши поновити пропущений строк оскарження остаточної постанови у справі заявника без наведення відповідних причин та скасувавши в подальшому постанову суду, порушили принцип правової визначеності та право заявника на справедливий судовий розгляд за пунктом 1 статті 6 Конвенції.

При цьому Європейський суд з прав людини виходив з того, що суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення про відновлення строків.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Станьо проти Бельгії" від 07.07.2009 року суд вказав, що встановлені законом строки позовної давності переслідували законну мету забезпечення правової визначеності, оскільки вони захищали потенційних відповідачів від прострочених вимог і означали, що суди звільняються від необхідності винесення рішень, заснованих на доказах, які з часом набули властивість невизначеності або неповноти.

Аналогічно і строк пред`явлення наказу до виконання має на меті забезпечення правової визначеності, оскільки він захищає боржника від прострочених вимог стягувача.

В рішеннях Європейський суд з прав людини у справах "Сокур проти України" та "Крищук проти України" вказано, що держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному і вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

У даному випадку, як вказувалося вище, виконання судового рішення залежало виключно від дотримання первісним стягувачем (позивачем) та новим стягувачем (апелянтом) процесуальних строків, встановлених законами, а не інших чинників, які перешкоджали чи заважали виконанню рішення.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ухвала суду першої інстанції ґрунтується на фактичних обставинах та прийнята відповідно до норм чинного законодавства, а тому підстави для її скасування відсутні. Отже, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 03 червня 2020 року - без змін.

2. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22.07.2020.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді Г.А. Кравчук

Г.П. Коробенко