ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21.07.2020 Справа № 905/879/20

Господарський суд Донецької області у складі судді Аксьонової К.І., при секретарі судового засідання Турко А.В., розглянувши матеріали справи

за позовом: Маріупольської міської ради Донецької області, м. Маріуполь, Донецька область

до відповідача: ОСОБА_1 , м. Маріуполь, Донецька область

про стягнення внеску за договором щодо пайової участі в користуванні об`єктом благоустрою №369-001 від 01.12.2016 у сумі 18924,00грн

Представники учасників справи:

від позивача: представник не з`явився

від відповідача: представник не з`явився

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Маріупольська міська рада, м. Маріуполь, Донецька область, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, ОСОБА_1 , м. Маріуполь, Донецька область, про стягнення внеску за договором щодо пайової участі в користуванні об`єктом благоустрою №369-001 від 01.12.2016 у сумі 18924,00грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору №369-001 від 01.12.2016 в частині повної оплати внеску за пайову участь в користуванні об`єктами благоустрою на території м. Маріуполя.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що тимчасова споруда відповідачем не встановлювалась, договором був передбачений саме намір розмістити тимчасову споруду для здійснення підприємницької діяльності; умовами для користування об`єктами благоустрою є наявність договору пайової участі, а також паспорту прив`язки тимчасової споруди, який було отримано 14.04.2017; зазначає, що договір №369-001 від 01.12.2016 є розірваним на підставі п.3.4, умовами якого визначено, що у разі двомісячної несплати пайової участі в користуванні об`єктом благоустрою договір розривається в односторонньому порядку.

У відповіді на відзив позивач просив задовольнити позовні вимоги та зазначив, що підписавши договір пайової участі, відповідач погодився з усіма його умовами, зокрема щодо оплати за користування об`єктом благоустрою.

Відкриваючи провадження у справі, судом враховано, що згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань 10.07.2019 здійснено запис про припинення здійснення відповідачем підприємницької діяльності. Згідно з ч.8 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до відповідного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою. Відповідно до п.1 ч.1 ст.20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадах, зокрема справи у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

За змістом ст. ст.51, 52, 598-609 Цивільного кодексу України, ст.ст.202-208 Господарського кодексу України, ч.8 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» у випадку припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за зобов`язаною особою, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Отже з урахуванням наведених приписів та ч. 1 ст.20 Господарського процесуального кодексу України спори, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності та якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалась зазначеною особою, зареєстрованою підприємцем, розглядаються в порядку господарського судочинства. Аналогічну позицію викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17.

Приймаючи позовну заяву до розгляду та відкриваючи провадження у справі, суд, виходячи з вимог ч.3 ст.12, ч.1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України, дійшов висновку про розгляд даної справи як малозначної в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Висновок щодо визначення даної справи як малозначної зроблений судом з огляду на приписи п.1 ч.5 ст.12 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначені як малозначні.

Провадження у справі відкрито ухвалою суду від 01.06.2020; розгляд справи призначений на 01.07.2020 з подальшим оголошенням перерви у судовому засіданні до 21.07.2020.

У судові засідання 21.07.2020 сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Виходячи з того, що під час розгляду справи судом було створено необхідні умови для доведення фактичних обставин справи, зокрема, було надано достатньо часу для реалізації кожним учасником спору своїх процесуальних прав, передбачених ст.ст.42,46 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про розгляд справи по суті в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

01.12.2016 між Маріупольською міською радою (уповноважений орган) та Фізичною особою - підприємцем Тимофєєвою Наталією Павлівною (замовник) укладений договір №369-001 щодо пайової участі в користуванні об`єктом благоустрою, за приписами п.1.1 якого замовник має намір розташувати на території м. Маріуполь тимчасову споруду для здійснення підприємницької діяльності, за адресою: вул. Бахчиванджи (№Ц 106) в Центральному районі м. Маріуполя, для торгівлі (хлібобулочними виробами), що є власністю замовника, та погоджується на пайову участь (внесок) в користуванні об`єктів благоустрою м. Маріуполь, які будуть використані (задіяні) для розміщення тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності.

Площа об`єктів благоустрою м. Маріуполь, за використання яких здійснюється плата (внесок) за пайову участь в користуванні об`єктів благоустрою, складає 19 квадратних метрів (п. 1.2 договору).

Згідно з п. 1.3 договору відповідно до договору замовник зобов`язується взяти пайову участь (внесок) в користуванні об`єктами благоустрою м. Маріуполь та перерахувати на рахунок позивача кошти на їх утримання, призначення платежу: плата за пайову участь (внесок) в користуванні об`єктом благоустрою м. Маріуполь.

Відповідно до п. 1.4 договору розмір пайової участі (внеску) в користуванні об`єктом благоустрою м. Маріуполь в розрахунку за рік становить 18924грн. Щомісячний розмір пайової участі (внеску) в користуванні об`єктами благоустрою м. Маріуполя складає 83грн за один квадратний метр площі об`єктів благоустрою, які будуть використані для розміщення тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності, тобто, арифметично щомісячна плата становить 1577грн.

Згідно з п.1.5 договору плата за пайову участь (внесок) в користуванні об`єктами благоустрою м. Маріуполь здійснюється замовником: при розрахунку єдиним платежем - протягом двадцяти календарних днів після підписання договору, при розрахунках рівномірно протягом року - до 10 числа місяця, наступного за звітним, при розрахунках за розміщенні тимчасових споруд для проведення гастрольних, розважальних, рекламних та інших заходів на термін до 10 діб - до початку проведення заходу.

Розділом II договору визначені права та обов`язки сторін, зокрема, замовник зобов`язується своєчасно оплатити пайову участь (внесок) в користуванні об`єктами благоустрою м. Маріуполь відповідно до умов договору, а уповноважений орган має право вимагати від замовника своєчасної оплати пайової участі (внеску) в користування об`єктом благоустрою м. Маріуполь відповідно до умов договору.

Згідно з п.3.4. договору у разі двомісячної несплати пайової участі в користуванні об`єктом благоустрою договір розривається в односторонньому порядку.

Пункт 5.2 договору містить положення про те, що договір може бути розірвано за ініціативою однієї із сторін, при цьому ініціатор повинен письмово повідомити іншу сторону за 30 календарних днів, в результаті чого укладається угода про розірвання договору.

Відповідно до п.4.1 договору договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами.

Строк дії договору щодо пайової участі в користуванні об`єктом благоустрою - один рік та продовжується автоматично на строк один рік за відсутності підтверджених фактів систематичного (більше трьох) порушення протягом останнього календарного року (п. 4.2 договору).

Строк дії договору становить з 01 грудня 2016 до 01 грудня 2017 (п. 4.3 договору).

Як пояснено сторонами, договір щодо пайової участі в користуванні об`єктом благоустрою №369-001 від 01.12.2016 був укладений сторонами на підставі звернення Фізичної особи - підприємця Тимофєєвої Наталії Павлівни до голови комісії з питань користування об`єктами благоустрою на території м. Маріуполя Маріупольської міської ради з заявою про користування об`єктами благоустрою, в якій просила розглянути можливість користування об`єктами благоустрою в місці розміщення тимчасової споруди; бажаний строк розміщення тимчасової споруди - з 01.12.2016 до 01.12.2017.

Позивач звертався до відповідача з вимогою №2053/2019 від 25.03.2019 про сплату внесків за договором протягом 5 днів з дня отримання вимоги. Листом від 16.08.2019 відповідач повідомив позивача про тяжке матеріальне становище та зобов`язалась сплатити заборгованість за договором.

Підставою для звернення позивача до суду з даним позовом про стягнення внеску за договором щодо пайової участі в користуванні об`єктом благоустрою №369-001 від 01.12.2016 у сумі 18924,00грн стало порушення відповідачем прийнятих на себе зобов`язань в частині повної оплати внеску за пайову участь в користуванні об`єктами благоустрою на території м. Маріуполя.

Розглядаючи спір по суті, суд виходить з такого.

Відповідно до вимог ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитор) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, платити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір.

Відповідно до приписів ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписами, встановленими ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст.627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як зазначалось, між сторонами укладений договір №369-001 від 01.12.2016, за умовами якого відповідач прийняв на себе зобов`язання взяти пайову участь (внесок) в користуванні об`єктами благоустрою м. Маріуполь та перерахувати на рахунок позивача кошти на їх утримання при розрахунку єдиним платежем - протягом двадцяти календарних днів після підписання договору, при розрахунках рівномірно протягом року - до 10 числа місяця, наступного за звітним (п.1.5 договору).

Враховуючи, що згідно з ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України при укладенні договору №369-001 від 01.12.2016 сторони, зокрема відповідач, не був позбавлений права на вільне визначення умов договору, на свій розсуд та з власної волі узгодив умови договору, суд дійшов висновку, що відповідач в повній мірі погодився зі змістом договору, у тому числі з порядком та умовами здійснення платежів за договором, і визнав умови щодо сплати внесків обов`язковими для виконання, прийнявши на себе ризик настання негативних наслідків невиконання умов договору.

Судом враховано, що жодна зі сторін не зверталась до іншої сторони або до суду з вимогами про розірвання договору №369-001 від 01.12.2016 протягом його дії. Враховуючи відсутність звернень позивача з вимогою про розірвання договору в односторонньому порядку внаслідок двомісячної несплати відповідачем внесків, суд зауважує, що доводи відповідача стосовно розірвання договору №369-001 від 01.12.2016 на підставі п.3.4 договору не знайшли свого підтвердження, отже, не приймаються судом до уваги. Крім того, отримання паспорту прив`язки тимчасової споруди 14.04.2017, тобто через п`ять місяців після укладання договору, свідчить про відсутність наміру розірвати договір №369-001 від 01.12.2016.

Відповідно до ч.7 ст.180 Господарського кодексу України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Частиною 1 ст.631 Цивільного кодексу України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

З огляду на наявність систематичних порушень відповідачем умов договору в частині невиконання прийнятого за його умовами обов`язку зі сплати внеску щодо пайової участі в користуванні об`єктом благоустрою, враховуючи п.4.3 договору, строк дії договору закінчився 01.12.2017.

Посилання відповідача на невстановлення тимчасової споруди як на підставу звільнення від сплати платежів за договором, також не приймаються судом до уваги з підстави відсутності в договорі №369-001 від 01.12.2016 таких застережень.

Суд також зазначає, що приписами ст.204 Цивільного кодексу України, згідно з якими правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином з огляду на неспростування сторонами презумпції правомірності договору №369-001 від 01.12.2016 всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ч.1 ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язань містяться і у ч.ч.1,7 ст.193 Господарського кодексу України.

Між тим обставини справи свідчать, що відповідач не здійснив оплати внеску у встановлений п.1.5 договору №369-001 від 01.12.2016 строк, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість за договором в розмірі 18924грн зі сплати внеску за договором щодо пайової участі в користуванні об`єктом благоустрою за період грудень 2016 - листопад 2017. Наявність вказаної заборгованості відповідачем не спростовано.

За таких обставин, господарський суд дійшов висновку про правомірність та доведеність матеріалами справи позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за договором №369-001 від 01.12.2016 зі сплати внеску за договором щодо пайової участі в користуванні об`єктом благоустрою в розмірі 18924грн, отже, позов є таким, що підлягає задоволенню.

Враховуючи задоволення позову, за приписами ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати позивача зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 210, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Маріупольської міської ради, м. Маріуполь, Донецька область, до ОСОБА_1 , м. Маріуполь, Донецька область, про стягнення внеску за договором щодо пайової участі в користуванні об`єктом благоустрою №369-001 від 01.12.2016 у сумі 18924грн задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Маріупольської міської ради (87500, Донецька область, м. Маріуполь, проспект Миру, будинок 70, ) внеску за договором щодо пайової участі в користуванні об`єктом благоустрою №369-001 від 01.12.2016 у сумі 18924грн та судовий збору у сумі 2102,00грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні 21.07.2020 складено та підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 21.07.2020.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п. 8, 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя К.І. Аксьонова