номер провадження справи 17/236/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

16.07.2020 Справа № 908/3128/19

м. Запоріжжя Запорізької області

Суддя господарського суду Запорізької області Дроздова С.С., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Югсталь про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню та зупинення виконання за виконавчим документом та матеріали справи справі № 908/3128/19

за позовом: Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Атоменергомаш (71503 Запорізька область, м. Енергодар, а/с 306)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Югсталь (69096 м. Запоріжжя, вул. Гребельна, буд. 5; поштова адреса: 69005 м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 160)

про стягнення 364 111 грн. 27 коп.

За участю представників сторін:

Від заявника: не з`явився

Від відповідача: не з`явився

УСТАНОВИВ:

17.06.2020 до суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю Югсталь про визнання виконавчого документа наказу № 908/3128/19 від 08.04.2020 таким, що не підлягає виконанню та зупинення виконання за виконавчим документом наказом № 908/3128/19 від 08.04.2020, виданого на виконання рішення № 908/3128/19 від 05.03.2020.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.06.2020 заяву про ухвалення додаткового рішення передано на розгляд судді Дроздовій С.С., у зв`язку із перебуванням у відпустці судді Корсуна В.Л. з 22.06.2020 по 07.07.2020.

Ухвалою суду від 19.06.2020 прийнято заяву до розгляду, зупинено провадження з розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Югсталь про визнання виконавчого документа наказу № 908/3128/19 від 08.04.2020 таким, що не підлягає виконанню до повернення матеріалів справи у справі № 908/3128/19 до Господарського суду Запорізької області, зупинено виконавче провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Запорізької області від 08.04.2020 № 908/3128/19, виданого на виконання рішення № 908/3128/19 від 05.03.2020.

06.07.2020 матеріали справи № 908/3128/19 повернуто на адресу господарського суду Запорізької області, у зв`язку з чим, суд поновив провадження з розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Югсталь про визнання виконавчого документа наказу № 908/3128/19 від 08.04.2020 таким, що не підлягає виконанню та призначив судове засідання на 16.07.2020.

У зв`язку з неявкою представників усіх учасників судового процесу, відповідно до ч. 3 ст. 222 Господарського процесуального кодексу України фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалась.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 Господарського процесуального кодексу України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Згідно ч. 3 ст. 328 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви.

В засідання суду 16.07.2020 представник заявника не з`явився, свою заяву в порядку ст. 328 ГПК України мотивує наступним. Під час робочого візиту до Дніпровський ВДВС у місті Запоріжжі Південпо-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 17.06.2020 р. Заявнику стало відомо про відкрите виконавче провадження № АСВП: 62259052 про стягнення з заявника суми боргу за судовим наказом № 908/3128/19 від 08.04.2020 р., який видано господарським судом Запорізької області на підставі оскаржуваного рішення № 908/3128/19 від 05.03.2020 р. Постанову про відкриття виконавчого провадження Заявник в установлений ст. 28 Законом України «Про виконавче провадження» (надалі - Закон) порядку не отримував.

У відповідності зі ст. 327 Господарського процесуального кодексу (надалі - ГПК) України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу, як судом першої інстанції (ч. 1 ст. 327 ГПК України). Наказ є виконавчим документом. Наказ має відповідати всім вимогам встановленим до виконавчого документа, встановленим законом (ч. 3 ст. 327 ГПК України).

Статтею 4 Закону визначено перелік обов`язкових реквізитів, які містить виконавчий документ, до яких зокрема відносяться:

- дата набрання рішенням законної сили;

- строк пред`явлення рішення до виконання.

З наказу № 908/3128/19 від 08.04.2020 р. виданого судом вбачається, , що рішення на підставі якого видано наказ набрало законної сили 03.04.2020 р., а також визначено строк пред`явлення виконавчого документу до виконання 03.04.2023 р. відповідно.

Однак, відповідно до ст. 241 ГПК України, визначено рішення суду набирають чинності після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Строк для подання апеляційної скарги на рішення складає 20 календарних днів з дня проголошення рішення (ст. 256 ГПК України), що відповідно до ст. 240 ГПК України є днем складання повного рішення. Повний текст рішення по справі № 908/3128/19 від 05.03.2020 р складено 13.03.2020 р., тож кінцевим строком для подання апеляційної скарги є 02.04.2020 року. Заявником, 02.04.2020 р. подано апеляційну скаргу на рішення у цій справі, тобто в строк відведений чинним законодавством для оскарження. В наслідок подання апеляційної скарги та відкриття апеляційного провадження, рішення по справі № 908/3128/19 від 05.03.2020 р. не набуло чинності. За цих умов наказ по справі № 908/3128/19 від 08.04.2020 р., який пред`явлено до виконання, в супереч нормативного припису, видано на підставі рішення, яке не набуло законної сили. Отже, наказ № 908/3128/19 від 08.04.2020 р. містить недостовірну інформацію щодо набрання рішенням законної сили. Наказом визначено, що рішення на підставі якого його видано набрало законної сили, що не відповідає дійсності, так само як і не відповідає дійсності строк пред`явлення його до виконання, який відраховано від помилкової дати набрання чинності оскаржуваним рішенням.

З наведеного вбачається, що наказ від 08.04.2020 р., виданий на виконання рішення № 908/3128/19 від 05.03.2020 р. виключає можливість його пред`явлення до виконання та проведення за ним виконавчих дій.

Розглянувши заву, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення заяви, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 Господарського процесуального кодексу України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Згідно ч. 3 ст. 328 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу.

При цьому, приписами ч. 3 ст. 328 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що до розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Запорізької області від 05.03.2020 позовні вимоги задоволено та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Югсталь, м. Запоріжжя на користь державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Атоменергомаш, м. Київ 148 400 грн. 25 коп. пені, 215 711 грн. 02 коп. штрафу та 5 461 грн. 67 коп. судового збору.

Рішення набрало законної сили 03.04.2020.

08.04.2020 видано відповідний наказ про примусове виконання судового рішення (з урахуванням поштового перебігу).

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 16.01.2018 в справі № 755/15479/14-ц зазначено наступне. Підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Заявник спирається на процесуально-правові підстави для визнання наказу такими, що не підлягають до виконання.

При цьому, відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постанові № 910/9026/13 від 12.10.2018, в межах розгляду заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, встановлюється лише наявність чи відсутність чіткого та однозначного факту припинення обов`язку боржника добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. При цьому, перегляд самого судового рішення, самого спору по суті, встановлених судовим рішенням фактичних обставин справи, дослідження доказів, що свідчать про можливу зміну цих обставин, з прийняттям відповідних висновків не здійснюється.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: 1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; 1) судові накази; 2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 241 ГПК України).

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ч. 1 ст.326 ГПК України). Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ч. 1 ст. 327 ГПК України).

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012). Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права, і згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення ЄСПЛ у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19.03.1997). Водночас, оскільки п. 1 ст. 6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, вони не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (рішення ЄСПЛ у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Стгеесе), від 19.03.1997, у справі "Бурдов проти Росії" (Buurdov v. Russia) від 07.05.2002, "Ясюнієне проти Литви" (Jasiniene v. Lithuania) від 06.03.2003).

14.04.2020 до Господарського суду Запорізької області була надіслана апеляційна скарга на рішення Господарського суду Запорізької області від 05.03.2020 з додатками № 0104-31 від 01.04.2020 на 22 арк., в т.ч. платіжне доручення про сплату судового збору № 451 від 02.04.2020 для виконання вимог підпункту 17.5 пункту 17 розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

16.04.2020 матеріали справи № 908/3128/19 було надіслано на адресу Центрального апеляційного господарського суду.

Враховуючи встановлені з матеріалів справи обставини, зокрема, обставину, що на час видачі наказу (08.04.2020), у суду були відсутні відомості щодо надходження апеляційної скарги на рішення у даній справі.

Крім того, як свідчать матеріали справи, апеляційна скарга складена лише 01.04.2020 і до Центрального апеляційного господарського суду надійшла 06.04.2020.

Наведене свідчить про те, що у суду першої інстанції не було підстав не видавати відповідний наказ 08.04.2020 (з урахування поштового перебігу 5 днів) і підстав вважати наказ таким, що не підлягає виконанню немає.

Господарський суд зауважує, що питання про видачу судом виконавчого документу вирішується за результатами дослідження судом інформації щодо подання учасниками судового процесу апеляційної скарги на відповідне судове рішення. Відсутність зареєстрованої у суді апеляційної скарги на рішення або відсутність інформації про її подання безпосередньо до суду апеляційної інстанції є підставою для видачі судом виконавчого документу.

При цьому, подання учасниками судового процесу апеляційної скарги на судове рішення засобами поштового зв`язку за умови відсутності у суді інформації про таку апеляційну скаргу не є перешкодою для видачі виконавчого документу.

Відповідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Крім цього, доказів пред`явлення вказаного наказу до виконання з моменту його видачі суду не надано, тобто права відповідача як боржника не порушуються. Заявник лише в заяві посилається про відкрите виконавче провадження № АСВП: 62259052 про стягнення з заявника суми боргу за судовим наказом № 908/3128/19 від 08.04.2020 р., при цьому доказів в підтвердження до заяви не надав.

Також, статтею 19 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено права та обов`язки сторін та інших учасників виконавчого провадження, серед яких, зокрема, право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, та обов`язок сторони невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій.

Тобто, у разі відкриття виконавчого провадження на підставі виданого 08.04.2020 наказу боржник наділений процесуальними можливостями контролю за діями державного виконавця та правом повідомлення виконавця про обставини, які мають значення для здійснення виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Нормами статті 327 цього кодексу передбачено, що виконання рішення господарського суду проводиться на підставі виданого судом наказу, який є виконавчим документом.

Згідно приписів ст. 328 ГПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню; суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин; суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу; неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви; до розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання; про виправлення помилки у виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу; якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом. Ухвала суду за результатами розгляду заяви може бути оскаржена у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно до положень «Конвенції про захист прав людини та основних свобод» (Рим, 4.XI.1950) (ратифіковано Законом України N 475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.97): Кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом (стаття 6 (1). Кожен, чиї права і свободи, викладені в цій Конвенції, порушуються, має право на ефективний засіб правого захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, що діяли як офіційні особи (Стаття 13 (1). Ніщо в цій Конвенції не може тлумачитися як таке, що надає будь-якій державі, групі або особі будь-яке право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, що викладені в цій Конвенції, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж передбачено в Конвенції (Стаття 17 (1). Відповідно до Першого Протоколу до «Конвенції про захист прав і основних свобод людини» (який ратифіковано Законом України N 475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.97) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права (ст. 1).

Європейський Суд з прав людини неодноразово в низці своїх рішень за заявами громадян проти України зазначав , що в Україні заявники на протязі значного терміну часу не можуть домогтися виконання судових рішень, винесених на їх користь. Так у рішенні по Справі «Войтенко проти України» (Заява N 18966/02, Страсбург, 29 червня 2004 року) суд знову повторює, що «...ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок (див. «Іммобільяре Саффі проти Італії», заява N 22774/93). Суд нагадує свою практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу N 1 (див. серед інших джерел, «Бурдов проти Росії», заява N 59498/00; «Ясіуньєне проти Латвії», заява N 41510/98, 6 березня 2003 року). Тому у цій справі Суд вважає, що неможливість заявника домогтися виконання його рішення протягом чотирьох років становить втручання у його право на мирне володіння майном у сенсі пункту першого статті 1 Протоколу N 1...».

Відповідно до ч. 3-4 ст. 13 ГПК України : кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до приписів ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події; у разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (ст. 74 ГПК України).

Відповідно до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).

Суд звертає увагу на те, що постановою Центрального апеляційного господарського суду від 30.06.2020 по справі № 908/3128/19 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю " Югсталь" залишено без задоволення. Рішення Господарського суду Запорізької області від 05.03.2020 року у справі № 908/3128/19 залишено без змін.

У разі коли за результатами апеляційного розгляду оскаржене судове рішення буде залишене без змін, новий наказ на його виконання не видається, а виконується раніше виданий наказ.

Господарським судом Запорізької області вже виданий наказ від 08.04.2020 на виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 05.03.2020, яке залишено без змін, на підставі постанови Центрального апеляційного господарського суду від 30.06.2020.

Відповідно до ст. 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Враховуючи наведене вище, суд не вважає доведеними твердження заявника про те, що наказ Господарського суду Запорізької області від 08.04.2020 у справі № 908/3128/19 містить недостовірну інформацію щодо набрання рішення законної сили та є таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з викладеним суд відмовляє у задоволенні заяви про визнання виконавчого документа наказу № 908/3128/19 від 08.04.2020 таким, що не підлягає виконанню.

Виконання наказу Господарського суду Запорізької області від 08.04.2020 підлягає поновленню.

Керуючись ст.ст. 234, 235, 328 ГПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Югсталь про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню в повному обсязі.

Поновити виконавче провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Запорізької області від 08.04.2020 у справі № 908/3128/19.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено та підписано 17.07.2020.

Суддя С.С. Дроздова