УХВАЛА

м. Київ

13.07.2020Справа № 910/9164/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Баранова Д.О., розглянувши заяву Міністерства інфраструктури України про забезпечення позову

за позовом Міністерства інфраструктури України (01135, м. Київ, пр.-к Перемоги, будинок 14; ідентифікаційний код 37472062)

до Фонду державного майна України (01133, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, будинок 18/9; ідентифікаційний код 00032945)

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Кабінет міністрів України (01008, м. Київ, вул. Грушевського, будинок 12/2; ідентифікаційний код 00019442)

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Державна судноплавна компанія "Чорноморське морське пароплавство" (65026, обл. Одеська, м. Одеса, вул. Ланжеронівська, будинок 1; ідентифікаційний код 01125614)

про визнання незаконним та скасування наказу,

Представники сторін: не викликалися

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва звернулося Міністерство інфраструктури України з позовом до Фонду державного майна України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Кабінет міністрів України та Державна судноплавна компанія "Чорноморське морське пароплавство" про визнання незаконним та скасування наказу.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що всупереч протокольного рішення Уряду (протокол засідання КМУ від 16.05.2018 № 18), яким зобов`язано Фонд державного майна України з урахуванням положень Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" забезпечити здійснення заходів щодо зупинення приватизації Державної судноплавної компанії "Чорноморське морське пароплавство" Фондом державного майна України 28.12.2019, видано наказ № 1574 "Про затвердження переліку об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації в 2020 році", п. 2 якого прийнято рішення про продовження приватизації об`єктів малої приватизації, що підлягали приватизації в 2018-2019 роках, відповідно до наказу Фонду державного майна України від 27.03.2018 № 477 "Про затвердження переліків об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації в 2018 році".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.06.2020 позовну заяву Міністерства інфраструктури України залишено без руху. Встановлено Міністерству інфраструктури України п`ятиденний строк з дня вручення ухвали для усунення недоліків шляхом подання до суду:

- попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи;

- підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав;

- повідомлення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

- доказів надіслання відповідачу та третім особам доданих до позовної заяви документів саме тим, що були подані позивачем безпосередньо до суду 26.06.2020 із клопотанням про приєднання документів до позову Міністерства інфраструктури України (всього документів - на 131 арк.).

07.07.2020 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання Міністерства інфраструктури України про прийняття позовної заяви до розгляду, з наданням доказів на виконання вимог ухвали суду від 30.06.2020 щодо усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.07.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Підготовче засідання призначено на 12.08.2020.

Так, з огляду на відкриття провадження у справі № 910/9164/20, суд вважає за можливе розглянути заяву про забезпечення позову, що було подана Міністерством інфраструктури України разом із позовною заяво.

У поданій заяві про забезпечення позову Міністерство інфраструктури України просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом:

- зупинення дії пункту 2 наказу Фонду державного майна України "Про затвердження переліків об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації в 2020 році" від 28.12.2019 № 1574 в частині продовження приватизації Державної судноплавної компанії "Чорноморське морське пароплавство", як об`єкту малої приватизації" що підлягав приватизації" в 2018-2019 роках, та включення державної судноплавної компанії "Чорноморське морське пароплавство" (ідентифікаційний код 01125614) до розділу "Апарат Фонду" додатку 7 до наказу Фонду державного майна України від 28.12.2019 № 1574 "Про затвердження Переліків об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації в 2020 році", до набрання законної сили рішенням суду у цій справі;

- заборонити Фонду державного майна України вчиняти будь-які дії щодо проведення процедури приватизації Державної судноплавної компанії "Чорноморське морське пароплавство" (ідентифікаційний код 01125614), до набрання законної сили рішенням суду у цій справі.

На переконання заявника, необхідність вжиття заходів забезпечення позову полягає в наступному:

- порушення прав Мінінфраструктури у зв`язку з виданням оскаржуваного наказу. Так, з огляду на існування рішення про приватизацію Державної судноплавної компанії "Чорноморське морське пароплавство" від 25.04.2018 та оскаржуваного наказу позивач як уповноважений орган управління зобов`язаний передати функції з управління зазначеною компанією, що призведе до порушення його прав та повноважень визначених пп. 21, 66 п. 4 Положення № 460 та пп. 3.2, 4.1, 4.2, 4.4, 7.2, 7.3, 8.1 Статуту Державної судноплавної компанії "Чорноморське морське пароплавство".

- здійснення Фондом державного майна України продажу єдиного майнового комплексу Державної судноплавної компанії "Чорноморське морське пароплавство" у порядку малої приватизації до набрання законної сили рішенням суду у даній справі фактично позбавить позивача можливості ефективного поновлення своїх прав за результатами розгляду даної справи шляхом продовження здійснення повноважень уповноваженого органу управління Державною судноплавною компанією "Чорноморське морське пароплавство" та буде зведений до формальної констатації факту порушення Фондом державного майна України законодавства під час видання оскаржуваного наказу;

- неможливість відновлення платоспроможності Державної судноплавної компанії "Чорноморське морське пароплавство" з огляду на продовження приватизації зазначеної компанії на підставі оскаржуваного наказу. Так, з огляду на існування рішення про приватизацію Державної судноплавної компанії "Чорноморське морське пароплавство" від 25.04.2018 та оскаржуваного наказу процедура банкрутства вказаної компанії в межах справи № 17-1-4-5-32-24-2/136-03-5080 підлягатиме припиненню, що унеможливить оздоровлення її фінансово-господарського становища та відновлення платоспроможності;

- неможливість вжиття заходів забезпечення у майбутньому у випадку оголошення Фондом державного майна України електронного аукціону щодо продажу Державної судноплавної компанії "Чорноморське морське пароплавство" як об`єкту малої приватизації. У разі оголошення Фондом державного майна України електронного аукціону щодо продажу єдиного майнового комплексу Державної судноплавної компанії "Чорноморське морське пароплавство" як об`єкту малої приватизації, позивач в силу приписів ч. 12 ст. 138 ГПК України буде позбавлений можливості забезпечити виконання рішення суду у даній справі шляхом зупинення проведення відповідного аукціону, що призведе до унеможливлення відновлення порушених прав позивача.

Розглянувши заяву Міністерства інфраструктури України про забезпечення позову, проаналізувавши норми господарського процесуального законодавства України, суд вказує наступне.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно зі ст. 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Суд зазначає, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Відтак, суд зазначає, що Міністерство інфраструктури України звернулося з позовом до Фонду державного майна України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Кабінет міністрів України та Державна судноплавна компанія "Чорноморське морське пароплавство" про визнання незаконним та скасування наказу.

В якості підстав, з якими позивач обумовлює можливість задоволення позову Міністерство інфраструктури України вказує, що Фондом державного майна України всупереч протокольного рішення Уряду (протокол засідання КМУ від 16.05.2018 № 18), яким зобов`язано Фонд державного майна України з урахуванням положень Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" забезпечити здійснення заходів щодо зупинення приватизації Державної судноплавної компанії "Чорноморське морське пароплавство" 28.12.2019, видано наказ № 1574 "Про затвердження переліку об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації в 2020 році", п. 2 якого прийнято рішення про продовження приватизації об`єктів малої приватизації, що підлягали приватизації в 2018-2019 роках, відповідно до наказу Фонду державного майна України від 27.03.2018 № 477 "Про затвердження переліків об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації в 2018 році".

У поданій заяві про забезпечення позову, заявник зазначає, що з огляду на існування оскаржуваного наказу наявні очевидні підстави, що найближчим часом буде розпочато процедуру приватизації Державної судноплавної компанії "Чорноморське морське пароплавство".

На думку заявника викладені обставини дають підстави вважати, що ухвалення судового рішення у даній справі без одночасного вжиття заходів забезпечення позову фактично не відновить порушених прав та інтересів позивача, тобто, у такому випадку судовий захист прав позивача шляхом скасування фактично виконаного рішення Фонду державного майна України у формі оскаржуваного наказу буде неефективним та буде зведений до формальної констатації факту порушення Фондом законодавства під час видання оскаржуваного наказу.

Суд вказує, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1-2 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Таким чином, суд вказує, що саме лише посилання заявника на те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення його прав і охоронюваних законом інтересів, без обґрунтування підстав для вжиття таких заходів з посиланням на відповідні докази та без обґрунтування необхідності термінового вжиття заходів забезпечення позову не може бути підставою для винесення ухвали про забезпечення позову.

У поданій заяві заявник зазначає, що ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.07.2003 порушено провадження у справі № 17-2/136-03-5080 про банкрутство Державної судноплавної компанії "Чорноморське морське пароплавство".

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 24.02.2006 у справі № 1-4-5-32-24- 2/136-03-5080 введено процедуру санації Державної судноплавної компанії "Чорноморське морське пароплавство".

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 19.08.2008 затверджено план санації Державної судноплавної компанії "Чорноморське морське пароплавство", погоджений Міністерством транспорту та зв`язку України та схвалений 18.08.2006 на засіданні комітету кредиторів.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 28.03.2017 продовжено строк процедури санації та затверджено зміни до плану санації Державної судноплавної компанії "Чорноморське морське пароплавство".

Наразі проведення процедури санації Державної судноплавної компанії "Чорноморське морське пароплавство" продовжується.

На переконання заявника в силу існування рішення про приватизацію Державної судноплавної компанії "Чорноморське морське пароплавство" незаконно виданого оскаржуваного наказу процедура банкрутства вказаної компанії підлягатиме припиненню, що унеможливить оздоровлення фінансово-господарського становища Державної судноплавної компанії "Чорноморське морське пароплавство" та відновлення платоспроможності.

Отже, суд зазначає, що за своєю правовою природою метою процедури санації є оздоровлення фінансово-господарського становища підприємства.

Суд звертає увагу, що процедура санації Державної судноплавної компанії "Чорноморське морське пароплавство" розпочата в 2006 році, план санації затверджено в 2008 році та відповідно дана процедура тримає до теперішнього часу.

Втім, суд вказує, що Міністерством інфраструктури України, як уповноваженим органом управління Державної судноплавної компанії "Чорноморське морське пароплавство" не наведено жодного аргументу та відповідно не надано жодного доказу, які були здійснені заходи оздоровлення фінансово-господарського становища Державної судноплавної компанії "Чорноморське морське пароплавство" з 2006 року по даний час.

Разом з тим, приписами статті 1 Закону України "Фонд державного майна України" закріплено, що Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності. Фонд державного майна України відповідальний перед Президентом України. Діяльність Фонду державного майна України спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Особливості спеціального статусу Фонду державного майна України визначаються Конституцією та законами України, актами Президента України і полягають в особливому порядку призначення на посаду та звільнення з посади Голови Фонду державного майна України.

Відповідно до пп. 1 ст. 4 Закону України "Фонд державного майна України" до основних завдань Фонду державного майна України зокрема належать реалізація державної політики у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.

Положеннями ст. 5 Закону України "Фонд державного майна України" закріплено повноваження Фонду державного майна України, до яких, зокрема, відносяться: видання власних нормативно-правових актів; приймає рішення про припинення юридичної особи у процесі приватизації; здійснює продаж державного майна в процесі його приватизації; приймає рішення про приватизацію; утворює аукціонні комісії; затверджує переліки об`єктів малої приватизації; публікує в офіційних друкованих виданнях Фонду державного майна України інформацію про приватизацію. Фонд державного майна України здійснює інші повноваження, визначені законами України та пов`язані з виконанням покладених на нього Президентом України завдань.

Таким чином, за висновком суду, зупинення дії пункту 2 наказу Фонду державного майна України "Про затвердження переліків об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації в 2020 році" від 28.12.2019 № 1574 в частині продовження приватизації Державної судноплавної компанії "Чорноморське морське пароплавство", як об`єкту малої приватизації" що підлягав приватизації" в 2018-2019 роках, та включення Державної судноплавної компанії "Чорноморське морське пароплавство" (ідентифікаційний код 01125614) до розділу "Апарат Фонду" додатку 7 до наказу Фонду державного майна України від 28.12.2019 № 1574 "Про затвердження Переліків об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації в 2020 році" та заборона Фонду вчиняти будь-які дії щодо проведення процедури приватизації Державної судноплавної компанії "Чорноморське морське пароплавство" фактично є втручанням в його дискреційні повноваження.

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини вказав на те, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.

Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Так, у поданій заяві заявник посилається, на те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до того, що Фондом державного майна України буде проведений аукціон щодо продажу єдиного майнового комплексу Державної судноплавної компанії "Чорноморське морське пароплавство", як об`єкту малої приватизації, що унеможливить забезпечення виконання рішення суду, та як наслідок, відновлення прав позивача буде неможливим.

Однак, суд акцентує увагу на тому, що зважаючи на обраний заявником вид забезпечення позову та предмет позову, з яким Міністерство інфраструктури України звернулося до суду, забезпечення позову у разі відмови в позові, може мати своїм наслідком більш негативні наслідки, ані ж відмова в забезпеченні позову, у разі задоволення позовних вимог позивача.

Крім того, в контексті викладеного, обраний заявником вид забезпечення позову унеможливлює збереження збалансованості інтересів сторін, а також в подальшому можливих заінтересованих осіб.

Згідно ч. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

За таких обставин, суд визнає подану Міністерством інфраструктури України заяву про забезпечення позову, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 136, 137, 138-140 та ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Міністерства інфраструктури України про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Дата складання та підписання повного тексту ухвали: 13.07.2020.

Ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Д.О. Баранов