ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" липня 2020 р. Справа № 920/147/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Демидової А.М.

суддів: Владимиренко С.В.

Ходаківської І.П.

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Сумської області від 17.03.2020 (повне рішення складено 17.03.2020) (суддя Жерьобкіна Є.А.)

у справі № 920/147/20 Господарського суду Сумської області

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку № 154/2 по вул. Кірова в м. Суми "Кіровське"

про стягнення 2 655,86 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог.

1. Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - НАК "Нафтогаз України", позивач) звернулося до Господарського суду Сумської області з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку № 154/2 по вул. Кірова в м. Суми "Кіровське" (далі - ОСББ № 154/2 по вул. Кірова в м. Суми "Кіровське", відповідач) про стягнення пені у сумі 2 456,79 грн. та трьох процентів річних у сумі 199,07 грн.

2. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач послався на неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором № 3446/16-ТЕ-29 постачання природного газу від 21.12.2015 в частині своєчасного проведення розрахунків за отриманий газ.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

3. Рішенням Господарського суду Сумської області від 17.03.2020 у справі № 920/147/20 (суддя Жерьобкіна Є.А.) у задоволенні позову НАК "Нафтогаз України" відмовлено.

4. Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що нарахування пені та трьох процентів річних, виходячи з суми заборгованості за природний газ, яка була погашена до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії", у силу положень ч. 3 ст. 7 цього Закону є неправомірним.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

5. Не погодившись із рішенням Господарського суду Сумської області від 17.03.2020 у справі № 920/147/20, НАК "Нафтогаз України" звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення і прийняти нове рішення, яким позовні вимоги НАК "Нафтогаз України" задовольнити.

6. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач зазначає, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального права, зокрема, Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії", ст.ст. 549-552, 599, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), та процесуального права, а саме ч. 2 ст. 11, ст.ст. 74, 76, 77, 86, 236, 238 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), без дослідження усіх істотних обставин справи.

7. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не враховано, що відповідач не є підприємством, на якого поширюється дія Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії".

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

8. Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.04.2020 матеріали справи № 920/147/20 передані колегії суддів у складі: Демидова А.М. - головуючий, Владимиренко С.В., Ходаківська І.П.

9. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.05.2020 (колегія суддів у складі: Демидової А.М. - головуючого, Владимиренко С.В., Ходаківської І.П.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою НАК "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Сумської області від 17.03.2020 у справі № 920/147/20; розгляд апеляційної скарги ухвалено здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання); встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 15.06.2020.

Позиції сторін.

10. 16.06.2020 до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив ОСББ № 154/2 по вул. Кірова в м. Суми "Кіровське" на апеляційну скаргу (надісланий на адресу суду 14.06.2020), в якому відповідач проти вимог апеляційної скарги НАК "Нафтогаз України" заперечує і просить суд залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

11. Між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", найменування якого на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 14.12.2016 № 1044 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 № 226) змінено на Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", (Постачальник) та ОСББ № 154/2 по вул. Кірова в м. Суми "Кіровське" (Споживач) укладено договір № 3446/16-ТЕ-29 постачання природного газу від 21.12.2015 (далі - Договір).

12. Відповідно до п. 1.1 Договору Постачальник зобов`язався передати у власність Споживачу у 2016 році природний газ (надалі - газ), а Споживач зобов`язався прийняти та оплатити цей газ на умовах цього Договору.

13. Згідно з п. 1.2 Договору газ, що постачається за цим Договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

14. Відповідно до п. 6.1 Договору оплата за газ здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

15. Пунктом 8.2 Договору передбачено, що у разі невиконання Споживачем п. 6.1 цього Договору він зобов`язується сплатити Постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

16. Згідно зі статтею 12 Договору, Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу з 01.01.2016 до 31.03.2016, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

17. Надалі, між сторонами було укладено ряд додаткових угод до Договору.

18. Так, додатковою угодою № 3 від 31.03.2016 до Договору сторони домовились викласти абзац другий пункту 6.1 статті 6 Договору у новій редакції, відповідно до якої остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

19. Також, у додатковій угоді № 3 від 31.03.2016 до Договору сторони дійшли згоди викласти статтю 12 Договору у редакції, відповідно до якої Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу з 01.01.2016 до 30.04.2016 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

20. Згідно з додатковою угодою № 4 від 30.04.2016 до Договору, п. 8.2 Договору викладено в новій редакції, відповідно до якої у разі невиконання Споживачем п. 6.1 цього Договору він зобов`язується сплатити Постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі 21% річних від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

21. Відповідно до додаткової угоди № 5 від 15.08.2016 до Договору п. 8.2 Договору викладено в новій редакції, згідно з якою у разі прострочення Споживачем оплати згідно з п. 6.1 цього Договору, він зобов`язується сплатити Постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

22. На виконання умов Договору, згідно з актами приймання-передачі природного газу за січень-вересень 2016 року, які підписані представниками сторін та скріплені печатками підприємств, позивач передав, а відповідач прийняв природний газ загальною вартістю 245 728,93 грн.

23. За доводами позивача, поставлений ним природний газ у січні-вересні 2016 року загальною вартістю 245 728,93 грн. оплачений відповідачем повністю, однак з порушенням строків оплати, визначених п. 6.1 Договору, за природний газ, що поставлений у січні-березні, серпні 2016 року.

24. Згідно з розрахунком позивача, доданим до позовної заяви, природний газ, поставлений у січні 2016 року, повністю оплачений відповідачем 17.03.2016, у лютому 2016 року - 29.03.2016, у березні 2016 року - 24.05.2016, у квітні 2016 року - 26.05.2016, у травні 2016 року - 29.06.2016, у червні 2016 року - 20.07.2016, у липні 2016 року - 25.08.2016, у серпні 2016 року - 30.09.2016, у вересні 2016 року - 25.10.2016.

25. Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань за Договором, що полягає у порушенні передбачених п. 6.1 Договору строків оплати вартості поставленого газу, позивач просив суд стягнути з відповідача 2 456,79 грн. пені та 199,07 грн. трьох процентів річних, нарахованих за періоди:

- з 16.02.2016 по 16.03.2016 за зобов`язаннями січня 2016 року;

- з 15.03.2016 по 28.03.2016 за зобов`язаннями лютого 2016 року;

- з 26.04.2016 по 23.05.2016 за зобов`язаннями березня 2016 року;

- з 27.09.2016 по 29.09.2016 за зобов`язаннями серпня 2016 року.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

26. Однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, за приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України, є договір.

27. Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

28. Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

29. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

30. Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу (далі - ЦК України) за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

31. Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

32. Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

33. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

34. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

35. Статтями 546, 549 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

36. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

37. Згідно з поданим позивачем розрахунком, за несвоєчасну оплату природного газу відповідачеві нараховані пеня в загальній сумі 2 456,79 грн. та три проценти річних у загальній сумі 199,07 грн. на заборгованість за січень-березень, серпень 2016 року.

38. Згідно з ч. 1 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності) якщо інше не встановлено договором або законом.

39. 03.11.2016 Верховною Радою України прийнято Закон України № 1730-VIII "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії", який набрав чинності 30.11.2016 (далі - Закон).

40. Згідно зі статтею 2 цього Закону його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

41. Статтею 1 Закону України "Про теплопостачання" визначено, що теплогенеруюча організація - суб`єкт господарської діяльності, який має у своїй власності або користуванні теплогенеруюче обладнання та виробляє теплову енергію.

42. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до умов п. 1.2 Договору газ, що постачається за цим Договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

43. В актах приймання-передачі природного газу також вказано, що позивач передає, а відповідач приймає природний газ виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

44. Отже, придбаний газ використовувався виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

45. За встановлених обставин, відповідач здійснює діяльність з виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, тобто в розумінні Законів України "Про теплопостачання" та "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії" є теплогенеруючою організацією.

46. Наявність чи відсутність відповідної ліцензії, у даному випадку, не впливає на статус відповідача як теплогенеруючої організації, оскільки ліцензуванню, зокрема, не підлягає вироблення теплової енергії для власних цілей.

47. Частиною першою статті 3 Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

48. Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 № 93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі - Порядок), який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

49. Відповідно до пункту 14 Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016.

50. Поряд з тим, частиною 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

51. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що частина 3 статті 7 Закону є нормою прямої дії. При цьому, застосування приписів частини 3 статті 7 цього Закону не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом. Застосування цієї норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

52. Якщо заборгованість погашено до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", застосовуються положення частини 3 статті 7 цього Закону. Відтак не потребує доведення факт включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річні, нараховані на заборгованість, яка є предметом регулювання цього Закону, не нараховуються, а нараховані підлягають списанню, у зв`язку з припиненням зобов`язань щодо їх сплати, на підставі частини третьої статті 7 цього Закону.

53. Наведена правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 916/2279/18, від 10.06.2019 у справі № 904/4592/18, від 11.06.2019 у справі № 905/1964/18, від 29.05.2020 у справі № 920/706/19.

54. Як встановлено місцевим господарським судом та перевірено судом апеляційної інстанції, з наявних у матеріалах справи доказів, зокрема, з розрахунку пені та трьох процентів річних та довідки про операції за Договором вбачається, що відповідач до 30.11.2016 (а саме 25.10.2016) повністю погасив заборгованість за поставлений природний газ у січні-вересні 2016 року.

55. Враховуючи викладене та беручи до уваги погашення заборгованості за поставлений природний газ, на яку позивачем нараховано та заявлено до стягнення у даній справі пеню та три проценти річних, до 30.11.2016 - набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії", колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що на зазначену заборгованість не підлягають нарахуванню пеня та проценти річних у силу положень ч. 3 ст. 7 цього Закону, а отже, таке нарахування є неправомірним.

56. За таких обставин, господарський суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 2 456,79 грн. пені та 199,07 грн. трьох процентів річних.

57. Частиною 4 статті 236 ГПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

58. Апеляційним господарським судом, з огляду положення ст. 236 ГПК України, при розгляді даної справи враховані висновки Верховного Суду щодо застосування ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії", які викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 927/1152/16, від 22.02.2018 у справі № 922/4355/14, від 28.02.2018 у справі № 911/3914/14, від 03.04.2018 у справі № 904/11325/16, від 06.04.2018 у справі № 904/10747/16, від 10.04.2018 у справі № 916/3054/16, від 11.04.2018 у справі № 910/17962/15, від 17.04.2018 у справі № 904/11358/16, від 26.04.2018 у справі № 911/3945/16, від 02.05.2018 у справі № 920/1060/16,15.05.2018 у справі № 908/3126/16, від 23.05.2018 у справі № 908/3125/16, від 23.05.2018 у справі № 908/2114/16, від 30.05.2018 у справі № 904/10733/16, від 20.06.2018 у справі № 916/3055/16, від 06.07.2018 у справі № 918/882/15, від 23.07.2018 у справі № 904/10294/17, від 07.08.2018 у справі № 925/1584/17, від 21.08.2018 у справі № 925/104/18, від 21.08.2018 у справі № 925/107/18, від 30.08.2018 у справі № 905/2796/17, від 06.09.2018 у справі № 925/106/18, від 13.12.2018 у справі № 925/105/18, від 18.12.2018 у справі № 905/301/18, від 20.12.2018 у справі № 904/1619/18, від 22.12.2018 у справі № 904/2961/18, від 16.01.2019 у справі № 905/299/18 та інших.

59. Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

60. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції.

61. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

62. У даній справі апелянту було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

63. За таких обставин, підстави для задоволення апеляційної скарги НАК "Нафтогаз України" відсутні.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

64. Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

65. Нормою ст. 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

66. З огляду на викладені обставини, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду Сумської області від 17.03.2020 у справі № 920/147/20 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Судові витрати.

67. У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги у відповідності до ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Сумської області від 17.03.2020 у справі № 920/147/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Сумської області від 17.03.2020 у справі № 920/147/20 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 920/147/20 повернути до місцевого господарського суду.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 16.07.2020.

Головуючий суддя А.М. Демидова

Судді С.В. Владимиренко

І.П. Ходаківська