РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.07.2020Справа № 910/18853/19
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Демидова В.О., за участю секретаря судового засідання Юрковської В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БорандТрейд» (вул. Ольжича, буд. 9, м. Житомир, Житомирська обл., 10003) до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (вул. Грушевського, буд. 1д, м. Київ, 01001) про визнання недійсним кредитного договору,

Представники сторін:

від позивача: Камишева Каріна Вікторівна (ордер серії КС № 753216 від 28.03.2018);

від відповідача: Яковенко Олександр Олександрович (довіреність від 03.03.2020, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 5127/10 від 31.01.2014).

В С Т А Н О В И В:

До Господарського суду міста Києва надійшла зазначена позовна заява та передана судді Демидову В.О. відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, щоКредитний договір №4Б16091Г від 20.10.2016, укладено з порушенням чинного законодавства, зокрема він є таким, який вчинений під впливом обману, що тягне за собою визнання його недійсним на підставі ч. 1 ст. 230 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.01.2020 позовна заява прийнята до розгляду, у вказаній справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 30.01.2020. Запропоновано відповідачу у строк не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження подати до суду відзив на позовну заяву, а також всі докази, що підтверджують заперечення проти позову, запропоновано позивачу у строк не пізніше п`ять днів з дня отримання відзиву на позовну заяву подати відповідь на відзив в порядку статті 166 Господарського процесуального кодексу України, визначено відповідачу строк для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо такі будуть подані) - протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив.

24.01.2020 до суду від позивача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання.

У зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Демидова В.О. підготовче засідання у справі № 910/18853/19 відкладено на 14.02.2020.

04.02.2020 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» проти позову заперечило, оскільки позивачем не доведено наявності підстав для визнання недійсним кредитного договору на підставі ст. 230 Цивільного кодексу України, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

14.02.2020 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому він наголосив на тому, що відповідач навмисно, з метою виконання трансформації кредитного портфеля Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», ввело в оману Товариство з обмеженою відповідальністю «БорандТрейд» про існування у банку договорів, укладених для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором на суму, що перевищує розмір заборгованості за кредитом та спонукало позивача до укладення кредитного договору.

Також, 14.02.2020 до суду від позивача надійшла заява про витребування доказів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.02.2020, постановленою без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, підготовче засідання у справі № 910/18853/19 відкладено на 05.03.2020.

У зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Демидова В.О., установленням в Україні карантину у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", (із змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 16.03.2020 № 215, від 20.03.2020 №242, від 25.03.2020 №239, від 29.03.2020 №241, від 02.04.2020 №255), судове засідання у справі № 910/18853/19 призначено на 14.05.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.05.2020,постановленою без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, розглядсправи № 910/18853/19 відкладено на 11.06.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.06.2020, постановленою без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, відмовлено в задоволенні клопотання позивача про витребування доказів, закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/18853/19 до судового розгляду по суті на 09.07.2020.

У судовому засіданні 09.07.2020 представник позивача надав усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 09.07.2020 проти позову заперечив та просив відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні 09.07.2020 судом було закінчено розгляд справи по суті та оголошено вступну і резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «БорандТрейд» (позичальник) та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого єАкціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (банк) укладено Кредитний договір №4Б16091Г від 20.10.2016 (далі - Кредитний договір), відповідно до умов п. 1.1. якого банк за наявності вільних коштів зобов`язується надати позичальнику кредит у формі відновлювальної кредитної лінії з лімітом ,00 грн для фінансування поточної діяльності в обмін на зобов`язання позичальника щодо повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди у визначені цим договором терміни (в редакції Додаткової угоди).

За умовами п. А.2.1 та п. А.3 Кредитного договору термін повернення кредиту - 06.10.2026.

Відповідно до п. п. 2.2.3 Кредитного договору позичальник зобов`язується використовувати кредит на цілі, зазначені у п. 1.1 договору (п. 2.2.1), сплатити відсотки за користування кредитом (п. 2.2.2), повернути кредит в строки/терміни, встановлені договором.

За користування кредитом у період з дати списання коштів з позичкового рахунку до дати повернення/погашення кредиту. Позичальник сплачує відсотки за фіксованою ставкою в розмірі 10,5% річних (п. А.6, п. 4.1. Кредитного договору).

Пунктом 6.1 Кредитного договору сторони погодили, що цей договір в частині п. 4.4 набирає чинності з моменту підписання і скріплення печатками сторін, в інших частинах -з моменту надання позичальником розрахункових документів на використання кредиту в межах зазначених у них сум, і діє в обсязі перерахованих коштів до повного виконання зобов`язань сторонами за цим договором.

Згідно з п. 7.9 договір укладено/підписано з використанням електронного цифрового підпису (печатки) з посиленим сертифікатом ключа Акредитованого центру сертифікації ключів Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» у порядку, передбаченому Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та Законом України «Про електронний цифровий підпис», а також на підставі Угоди про використання електронного цифрового підпису з посиленим сертифікатом ключа від 03.03.2016, укладеної сторонами.

Окрім того, між Товариством з обмеженою відповідальністю «БорандТрейд», як поручителем, та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», як кредитором, було укладено низку договорів поруки, а саме:

1. №4А14127И/П від 20.10.2016 на забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «АГРОПРОМТЕХНОЛОГІЯ»;

2. №4Е14105И/П від 20.10.2016 на забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «ЕСМОЛА»;

3. №4Ф13555И/П від 20.10.2016 на забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «ФОКСАР»;

4. №4К13749Д/П від 20.10.2016 на забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «КАРІНДА»;

5. №4В13339И/П від 20.10.2016 на забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «ВІТЕЛЛА»;

6. №4И14070И/П від 20.10.2016 на забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «ІНТОРНО»;

7. №4И14193И/П від 20.10.2016 на забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «ІНДАСТРІАЛ ГАРАНТ»;

8. №4И14074Д/П від 20.10.2016 на забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «ІМРІС»;

9. №4Д14270И/П від 20.10.2016 на забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «ДОРТЕКС»;

10. №4Д14024И/П від 20.10.2016 на забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «ДАРСТЕН»;

11. №4Т13377Д/П від 20.10.2016 на забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «ТРАНСМОЛОКО»;

12. №4С13774Д/П від 20.10.2016 на забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «САЛТІЗ»;

13. №4О13741Д/П від 20.10.2016 на забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «ОРБЕЛА»;

14. №4М14102И/П від 20.10.2016 на забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «МЕТРИКОМ»;

15. №4М14186И/П від 20.10.2016 на забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «МАСТЕЙН».

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач наголошує на тому, що банк навмисно, з метою виконання трансформації (реструктуризації) кредитного портфеля Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», ввів в оману позивача про існування у банку договорів, укладених для забезпечення прав вимоги за кредитними зобов`язаннями: ТОВ «АГРОПРОМТЕХНОЛОГІЯ»; ТОВ «ЕСМОЛА»; ТОВ «ФОКСАР»; ТОВ «КАРІНДА»; ТОВ «ВІТЕЛЛА»; ТОВ «ІНТОРНО»; ТОВ «ІНДАСТРІАЛ ГАРАНТ»; ТОВ «ІМРІС»; ТОВ «ДОРТЕКС»; ТОВ «ДАРСТЕН»; ТОВ «ТРАНСМОЛОКО»; ТОВ «САЛТІЗ»; ТОВ «ОРБЕЛА»; ТОВ «МЕТРИКОМ»; ТОВ «МАСТЕЙН», у розмірі, що суттєво перевищує розмір заборгованості за кредитом та спонукало позивача до укладення з банком спірного кредитного договору.

Після завершення процесу переоформлення боргів вищенаведених компаній-боржників банку, рішенням Національного банку України від 18.12.2016 №498-р ПАТ КБ «Приватбанк» визнано неплатоспроможним, в результаті чого відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2016 №961 «Деякі питання забезпечення стабільності фінансової системи» ПАТ КБ «Приватбанк» перейшов у власність Держави. При цьому, як зазначає позивач, зобов`язання банку щодо передачі Товариству з обмеженою відповідальністю «БорандТрейд» документів, що посвідчували права заставодержателя на активи, якими були забезпечені зобов`язання «старих» боржників, банком виконано не було. На думку позивача, банк не мав на меті передавати ці документи, а лише використовував інформацію про такі активи для спонукання Товариства з обмеженою відповідальністю «БорандТрейд» укласти Кредитний договір №4Б16091Г від 20.10.2016, чим ввів позивача в оману щодо істотних умов договору.

Враховуючи викладені обставини, посилаючись на норми ст. 230 Цивільного кодексу України, позивач просить суд визнати недійсним Кредитний договір №4Б16091Г від 20.10.2016, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Боранд Трейд» та Акціонерним товариством Комерційним банком «Приватбанк».

Заперечуючи проти позову, АТКБ «Приватбанк» наголосило на тому, що позивач помилково та навмисно стверджує про мету укладення ним Кредитного договору, вважаючи його наслідком необхідність укладення договорів поруки, оскільки отримання позивачем кредиту відбулося для фінансування його поточної діяльності, а укладення договорів поруки - внаслідок вільного волевиявлення.

На думку відповідача, позивачем не доведено наявності підстав для визнання недійсним Кредитного договору №4Б16091Г від 20.10.2016 на підставі ст. 230 Цивільного кодексу України, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав.

Частиною першою статті 626 Цивільний кодекс України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між позивачем та відповідачем спірний договір за своєю правовою природою є кредитним договором, а відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За приписом ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Підпунктом 2 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України встановлено, що одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Підставою недійсності правочину згідно зі статтею 215 Цивільного кодексу Україниє недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до частин 1-3, 5, 6 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, угода може бути визнана недійсною лише з підстав, передбаченими законом. Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд встановлює наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угоди недійсною.

За приписами ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

В силу статті 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується.

Отже, заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Відповідно до ст. 230 Цивільного кодексу України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

У вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі ст.ст. 230-233 Цивільного кодексу України господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв`язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину.

Під обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом:

- повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності;

- заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину;

- замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину (наприклад, у зв`язку з ненаданням технічної чи іншої документації, в якій описуються властивості речі).

Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Суб`єктом введення в оману є сторона правочину, - як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю.

Обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть.

При обмані наслідки правочину, що вчиняється, є відомими й бажаними для однієї зі сторін.

Правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману, на відміну від помилки, є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї. Обман також має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Тобто обман має місце, коли задля вчинення правочину або надається невірна інформація, або вона замовчується. Причому це робиться навмисно, з метою, аби правочин було вчинено.

Усі ці обставини - наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Правочин, здійснений під впливом обману, на підставі ст. 230 Цивільного кодексу України може бути визнаний судом недійсним.

Отже позивач має довести наявність одночасно трьох складових, а саме:

1) наявність умислу в діях відповідача,

2) істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману,

3) наявність обману.

Якщо все інше, крім умислу, доведено, вважається, що мала місце помилка.

Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину за статтею 230 Цивільного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.07.2019 у справі №910/9879/18.

У частині 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Під час розгляду справи позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявності обставин (складових), які є підставами для визнання недійним Кредитного договору №4Б16091Г від 20.10.2016на підставі статті 230 Цивільного кодексу України.

Зокрема, позивачем не доведено, що представниками Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» повідомлялись відомості, які не відповідають дійсності, або що представники банку замовчували обставин, що мали істотне значення для правочину (відсутність забезпечення виконання зобов`язань позичальниківТОВ «АГРОПРОМТЕХНОЛОГІЯ»; ТОВ «ЕСМОЛА»; ТОВ «ФОКСАР»; ТОВ «КАРІНДА»; ТОВ «ВІТЕЛЛА»; ТОВ «ІНТОРНО»; ТОВ «ІНДАСТРІАЛ ГАРАНТ»; ТОВ «ІМРІС»; ТОВ «ДОРТЕКС»; ТОВ «ДАРСТЕН»; ТОВ «ТРАНСМОЛОКО»; ТОВ «САЛТІЗ»; ТОВ «ОРБЕЛА»; ТОВ «МЕТРИКОМ»; ТОВ «МАСТЕЙН» за кредитними договорами).

Позивачем також не доведено, що відповідачем вчинялись певні винні, навмисні дії, які свідчили б про намагання відповідачем запевнити позивача про такі властивості й наслідкиКредитного договору №4Б16091Г від 20.10.2016, які насправді наступити не можуть.

Як убачається з Протоколу №5 загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «БорандТрейд» від 13.10.2016, копія якого долучена відповідачем до матеріалів справи, порядком денним загальних зборів було укладення з відповідачем кредитного договору на суму ,00 грн для фінансуванняпоточної діяльності товариства.

Відповідно до Техніко-економічного обґрунтування повернення кредитних коштів від 18.10.2016, метою кредитування Товариства з обмеженою відповідальністю «БорандТрейд» є фінансування поточної діяльності.

Також, згідно з Заявкою на отримання кредиту від 18.10.2016 цільовим призначенням позики є фінансування поточної діяльності підприємства; джерела погашення зобов`язань - за рахунок основної діяльності.

У подальшому мета Товариства з обмеженою відповідальністю «БорандТрейд» укладення правочину знайшла своє відображення в п. А.2. Кредитного договору. Жодних посилань на трансформацію/майно/забезпечення за первісними кредитами - вказаний документ не містить, так само, як і не містить посилань на договори поруки, які позивач помилково ототожнює з умовами/підставами отримання ним кредиту та бажаними наслідками отримання за такими договорами поруки прибутку.

Крім того, жоден пункт Кредитного договору №4Б16091Г від 20.10.2016 не містить згадок про необхідність укладення позивачем згадуваних ним договорів поруки та щодо інших обставин, які позивач використовує в якості обґрунтування свого позову.

Суд наголошує на тому, що підписавши спірний Кредитний договір позивач реалізував своє право, надане йому статтями 627, 628 Цивільного кодексу України,на вільнеукладення договору, вибір контрагента та визначення умов договору, що внаслідок і були погоджені ним.Відтак доводи про те, що відповідач ввів позивача в оману щодо істотних умов договору, за відсутності доказів в підтвердження таких обставин, вважаються судом необґрунтованими.

Для встановлення обставин вчинення правочину під впливом обману на позивача покладається обов`язок з доведення наявності трьох складових: наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману.Під час розгляду справи позивачем вказаних складових не доведено, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «БорандТрейд» до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» про визнання недійсним Кредитного договору №4Б16091Г від 20.10.2016.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового зборупокладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст. 256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п.п. 17.5 п. 17 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитися у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua/.

Дата складення та підписання повного тексу рішення 17.07.2020

Суддя В.О. Демидов