РІШЕННЯ

Іменем України

20 липня 2020 року м. Чернігівсправа № 927/439/20
Господарський суд Чернігівської області у складі:

судді Ноувен М.П.,

розглянувши справу №927/439/20, розгляд якої здійснено у порядку спрощеного позовного провадження (без виклику представників сторін)

за позовом: Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»

юр.адреса: вул. Грушевського, буд.1Д, м. Київ, 01001;

пошт. адреса: вул. Набережна Перемоги, буд.50, м. Дніпро, 49094;

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Омельченка Дмитра Олександровича,

АДРЕСА_1 ;

простягнення 24 915,56 грн;

без виклику представників сторін;

Позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернувся до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Омельченка Дмитра Олександровича про стягнення 24 915,56 грн заборгованості, а саме: 22864,59 грн заборгованості за кредитом, 679,13 грн - пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, 1257,52 грн заборгованості по процентам за користування кредитом, 114,32 грн заборгованості за комісію з користування кредитом.

Дії суду щодо розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 01.06.2020 відкрито провадження у справі № 927/439/20 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання), встановлено сторонам строки для подання відзиву на позов, заперечень на відзив.

Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи у суді, що підтверджується рекомендованими повідомленнями №875 (позивач), №883 (відповідач).

Позиції учасників справи.

Свої вимоги позивач обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем умов Кредитного договору на підставі заявки на отримання послуг від 13.06.2018.

Відповідач у встановлені судом строки відзиву на позов не надав, проти позовних вимог не заперечив.

За загальними принципами здійснення судочинства, що також відображені у ст. 13, 14 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах диспозитивності та змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач своїм правом на подання відзиву у визначений судом у відповідності до господарського процесуального кодексу строк не скористався, клопотання про продовження строку розгляду справи з урахуванням Закону України №540-ІХ від 30.03.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" не заявляв, за таких обставин, рішення приймається за наявними матеріалами справи, на підставі ч.2 ст.178 ГПК України.

Будь яких інших заяв та клопотань від сторін не надходило.

Перелік обставин, які є предметом доказування. Перелік доказів.

Враховуючи предмет і підстави позову, до обставин, які є предметом доказування у справі належать: чи мали місце обставини щодо виникнення грошових зобов`язань у Відповідача по суті спору, наявність факту прострочення грошових зобов`язань у Відповідача, доведеність суми боргу та наявність правових підстав для застосування до Відповідача наслідків порушення грошових зобов`язань по суті спору.

Позивачем на підтвердження своїх вимог надано:

- копія заяви б/н про надання кредиту,

- копія файлу результату перевірки електронного цифрового підпису,

- витяг з «Умов та правил надання банківських послуг»,

- копія довідки про розміри встановлених кредитних лімітів,

- розрахунок заборгованості,

- виписки по рахунку.

Обставини справи встановлені судом. Оцінка аргументів та нормативно -правове обґрунтування.

З матеріалів справи вбачається, що 13.06.2018 року ФОП Омельченко Д.О. шляхом накладення кваліфікованого електронного підпису заяви в системі Приват24, згідно з якими фізична особа-підприємець підписав Заявку на отримання послуг «Кредитний ліміт на поточний рахунок фізичної особи-підприємця «Підприємницький», шляхом встановлення кредитного ліміту на рахунку 4207 на наступних умовах:

вид кредиту - овердрафтовий кредит;

мінімальний розмір - 10 000грн;

максимальний розмір - 75 000грн;

розмір відсоткової ставки - 30%;

пільговий період - 55 днів;

термін користування кредитом - 12 місяців.

Крім того, в заявці зазначено, що підписавши заявку на отримання послуг, відповідач приєднався до Умов та правил надання послуги «Кредитний ліміт на поточний рахунок фізичної особи - підприємця «Підприємницький», що розміщені на офіційному сайті ПАТ КБ «Приватбанк» в мережі Інтернет за адресою https:// www.privatbank.ua/terms, та які разом із заявкою на відкриття рахунку та анкетою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, цією Заявкою становлять кредитний договір між Банком та Клієнтом, примірник якого Клієнт отримав шляхом самостійного роздрукування.

На виконання умов кредитного договору позивач у період за період з 23.06.2018 по 26.03.2020 надав можливість відповідачу використовувати кредитні кошти в межах встановлених позивачем кредитних лімітів (70 000грн), за наслідком чого вихідний залишок заборгованості склав 22864,59грн, що підтверджується відповідними виписками по рахунку відповідача (а.с. 28-55).

Внаслідок порушення відповідачем зобов`язань з повернення грошових коштів позивачем нараховано пеню у сумі 679,13 грн, відсотки на прострочену заборгованість у сумі 1257,52 грн, комісію за користування кредитом у сумі 114,32 грн.

Відповідно до ст. ст.525,526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу приписів ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України).

Як свідчать матеріали справи, на підставі умов кредитного договору б/н від 13.06.2018 позивач надавав відповідачу кредитні кошти з терміном використання в 12 місяців в межах кредитного ліміту і відповідач, отримуючи кредитні кошти, допустив виникнення заборгованості в сумі 22 864,59 грн щодо повернення кредитних коштів у вказаному розмірі.

Таким чином, заборгованість за наданим кредитом (тілом кредиту) відповідача перед позивачем в частині погашення суми основного боргу станом на 26.03.2020 склала 22 864,59 грн.

Згідно зі ст. ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З урахуванням вищевикладеного та зважаючи, що станом на час ухвалення рішення відповідач не здійснив повернення кредиту, докази сплати заборгованості в матеріалах справи відсутні, а сторонами їх не надано, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 22 864,59 грн заборгованості за кредитом, є доведеними, обґрунтованими, підтвердженими та підлягають задоволенню.

В силу ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Оскільки сторонами в договорі було передбачено розмір відсоткової ставки в 30%, а позивачем здійснено нарахування на підставі ставки в 45%, суд доходить до висновку про часткове стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом в сумі 838,35грн (виходячи з розміру 30%).

Щодо позовних вимог в частині стягнення 419,17 грн заборгованості по процентам за користування кредитом, 679,13грн пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором та 114,32 грн заборгованості по комісії за користування кредитом суд зазначає наступне.

За змістом статті 634 ЦК Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, останній має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору, комісії і проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Як свідчать матеріали справи, у Заявці відповідача на отримання послуг та приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг від 13.06.2018 визначено лише розмір відсоткової ставки - 30%, проте як ставка по комісії за користування кредитом не визначена.

Крім того, у вказаній Заявці відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення 45% процентів за користування кредитом, комісії за користування кредитом і пені, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості посилався на Витяг з Умов та правил користування банківськими послугами, розміщеними на офіційному сайті ПАТ КБ «Приватбанк» в мережі Інтернет за адресою https:// www.privatbank.ua/terms як невід`ємну частину спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, про відкриття рахунку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати комісії за користування кредитом, щодо сплати неустойки (пені), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Виходячи з викладеного, суд доходить висновку, що Витяг з Умов та правил користування банківськими послугами, який міститься в матеріалах даної справи, не може беззаперечного свідчити про погодження останнього відповідачем, оскільки не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 13.06.2018 шляхом підписання Заявки на отримання послуг.

Окрім того, суд зазначає, що за відсутності в Заявці домовленості сторін про сплату комісії за користування кредитом та пені за несвоєчасне погашення кредиту наданий банком Витяг з Умов та правил не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин, окрім цього, на переконання суду, Умови, на які посилається позивач, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору ані щодо будь-яких встановлених ними нових Умов та правил чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, ані щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також якщо ці умови прямо не передбачені.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати комісії за користування кредитом, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 р. у справі № 342/180/17.

Одночасно, за змістом ч. 4 ст. 236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи вищевикладені висновки та обставини справи, господарський суд зазначає про необґрунтованість заявлених позовних вимог в частині стягнення з відповідача 419,17грн різниці заборгованості по відсоткам за користування кредитом з розрахунку 45%, 114,32грн комісії за користування кредитом та 679,13 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором.

Вказані вимоги задоволенню не підлягають.

Розподіл судових витрат.

Згідно з п.5 ч.1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує питання, зокрема, про розподіл між сторонами судових витрат.

Статтею 129 ГПК України передбачено, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, судові витрати покладаються на сторін пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме: з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1 999,70 грн, в решті суми - 102,30 грн судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.129, 236-239, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», код 14360570 до Фізичної особи - підприємця Омельченка Дмитра Олександровича, код НОМЕР_1 про стягнення 24 915,56 грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Омельченка Дмитра Олександровича, АДРЕСА_2 , код НОМЕР_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», код 14360570, 22 864,59 грн заборгованості за кредитом, 838,35 грн заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 1 999,70 грн судового збору.

3. В решті вимог про стягнення 419,17 грн заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 679,13грн пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, 114,32 грн заборгованості за комісію з користування кредитом відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у строки, встановлені ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду у строки визначені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя М.П. Ноувен