ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"14" липня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/950/20

Господарський суд Одеської області у складі судді Щавинської Ю.М. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін матеріали справи:

за позовом: Фізичної особи-підприємця Бакурова Андрія Сергійовича ( АДРЕСА_1 )

до відповідача: Приватного акціонерного товариства "Українське дунайське пароплавство" (68600, Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Пароходна, буд. 28)

про стягнення 10 731,80 грн

ВСТАНОВИВ:

06.04.2020р. Фізична особа-підприємець Бакуров Андрій Сергійович звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Українське дунайське пароплавство", в якій просить суд стягнути з відповідача 3% річних у сумі 764 грн, пеню у сумі 8 917,80 грн, інфляційні втрати у сумі 1050 грн, а також судовий збір у сумі 2102 грн.

Обґрунтовуючи позові вимоги, позивач зазначає про порушення відповідачем умов укладеного між сторонами договору на виконання ремонтних робіт №219 ТС від 4.04.2019р. в частині своєчасної оплати виконаних робіт, внаслідок чого Приватному акціонерному товариству "Українське дунайське пароплавство" було нараховано 3% річних, пеню та інфляційні втрати.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 13.04.2020р. за даним позовом було відкрито провадження у справі №916/950/20 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження.

Вказаною ухвалою суду було запропоновано сторонам надати у відповідні строки заяви по суті спору, а також роз`яснено сторонам про можливість звернення до суду з клопотанням про призначення проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у строки, визначені ч.7 ст. 252 ГПК України.

Ухвала суду від 13.04.2020р. була надіслана позивачу на визначену у позовній заяві електрону адресу.

Відповідачу по справі ухвала про відкриття провадження у справі була надіслана в межах строку, встановленого Господарським процесуальним кодексом України, на його юридичну адресу, яка зазначена у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.30-34) та отримана останнім 27.04.2020р., про що свідчить наявне в матеріалах справи поштове повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.47).

14.05.2020р. на електронну пошту суду від позивача надійшла заява, в якій останній повідомив про неможливість подання відповіді на відзив, оскільки відзив на позовну заяву на його адресу не надходив.

12.06.2020р. на електрона пошту суду від ПрАТ "Українське дунайське пароплавство" надійшло клопотання, в якому відповідач зазначив, що відзив на позовну заяву ним буде подано в межах строку, встановленого ч.4 Прикінцевих положень ГПК України.

24.06.2020р. на електронну пошту суду від ПрАТ "Українське дунайське пароплавство" надійшов відзив на позовну заяву (а.с.55-62), в якому відповідачем визнано факт надання послуг та оплату таких послуг 15.07.2019р.

При цьому, ПрАТ "Українське дунайське пароплавство" просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначаючи, що позивачем внаслідок прострочення оплати за надані послуги збитки понесено не було, що у такому випадку свідчить про можливість зменшення належних до сплати штрафних санкцій.

При цьому, відповідач зазначив, що, незважаючи на важкий фінансовий стан (зокрема зменшення прибутку від діяльності флоту у порівнянні з аналогічним періодом за 9 міс 2019р. на 38,1 млн.грн), ПрАТ "Українське дунайське пароплавство" було докладено всіх зусиль на оплату наданих послуг.

03.07.2020р. від позивача до канцелярії суду надійшла відповідь на відзив (а.с.63-64), в якій останній, заперечуючи проти доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, зазначив, що несвоєчасна сплата за надані послуги з ремонту мала місце також і щодо інших теплоходів, що свідчить, що саме відповідач наживається на несвоєчасній оплаті рахунків.

Згідно положень ст. 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У відповідності до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Проаналізувавши надані сторонами докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Статтею 901 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Як встановлено судом, 04.04.2019р. між Фізичною особою-підприємцем Бакуровим Андрієм Сергійовичем (виконавець) та Приватним акціонерним товариством "Українське дунайське пароплавство" (замовник) укладено договір на виконання ремонтних робіт №219 ТС (а.с.9-11), відповідно до якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання виконати ремонт палубного покриття т/х "Волга".

Згідно п. 2.1. договору вартість робіт і матеріалів за цим договором становить 150 000 грн без ПДВ, відповідно до ремонтної відомості.

Оплата за виконані роботи проводиться замовником на підставі виставленого рахунку виконавця протягом 30 календарних днів після виконання ремонтних робіт та підписання сторонами акту виконаних робіт (п.2.2. договору).

Строк виконання робіт виконавцем встановлюється 10 календарних днів від дати початку ремонтних робіт (п. 3.1. договору).

За умовами п.4.1.3. договору після виконання робіт виконавець зобов`язаний підписати акт виконаних робіт у двох примірниках для кожної сторони і передати їх замовнику для підписання. Дата акту виконаних робіт є датою закінчення робіт.

В свою чергу замовник, згідно п. 4.2.1. договору, зобов`язаний прийняти виконані роботи і здійснити оплату відповідно до п. 2.2. договору.

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2019р., але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами всіх зобов`язань за договором.

Згідно до ст. 193 ГК України, яка цілком кореспондується зі ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивачем було надано відповідачу послуги з ремонту на загальну суму 150 000 грн, що підтверджується підписаним сторонами актом виконаних робіт від 12.04.2019р. (а.с.13).

Строк виконання обов`язку по оплаті, згідно до умов п.2.2 договору настав, з урахуванням ч.5 ст.254 ЦК України, 13.05.2019р.

З матеріалів справи судом встановлено, що ПрАТ "Українське дунайське пароплавство" свої зобов`язання за договором в частині оплати наданих послуг виконало в повному обсязі, однак з порушенням встановленого договором строку, сплативши суму боргу 15.07.2019р., про що свідчить наявна в матеріалах справи виписка по рахунку (а.с.16-17). Сплата боргу з порушенням встановлених договором строків визнана відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписами частини першої статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 343 Господарського кодексу України встановлено, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п.5.2. договору у разі порушення термінів оплати замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожний день прострочення в оплаті плюс індекс інфляції та 3% річних.

Здійснюючи перевірку розрахунку пені, наведеного позивачем у позовній заяві, судом встановлено методологічні помилки, з огляду на неврахування позивачем положень п.5 ст. 254 ЦК України, яким встановлено, що у разі, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день, а також не враховано, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань, пені та 3% річних.

Враховуючи наведене, судом зроблено власний розрахунок пені за період з 14.05.2019р. по 14.07.2019р., сума пені за яким склала 8 917,80 грн. та є такою, що співпадає із заявленою позивачем до стягнення сумою.

Приймаючи до уваги, що за змістом відзиву на позовну заяву, відповідач, заперечуючи проти позову, фактично зазначає про наявність у суду права на зменшення штрафних санкцій, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Норми матеріального права, а саме ст. 233 Господарського кодексу України, яка цілком кореспондується із ч.3 ст. 551 Цивільного кодексу України, встановлюють, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Так, відповідно до п. 42 інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-8/211 від 07.04.2008р. "Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України" при застосуванні частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України слід мати на увазі, що поняття "значно" та "надмірно" є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку. При цьому слід враховувати, що правила частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи із наведеного, в основу судового рішення про зменшення розміру неустойки має бути покладений обґрунтований висновок про наявність обставин, що дають змогу для такого зменшення. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд враховує відсутність в матеріалах справи жодних доказів, підтверджуючих, наведені у відзиві на позовну заяву, обставини.

При цьому, суд вказує, що, зазначаючи про наявність виняткових обставин, відповідач посилається на значне погіршення на початку літа 2019р. навігаційних умов на річці Дунай, що не дало змогу у повній марі навантажувати флот та призвело до збільшення витрат. При цьому відповідач також вказує, що у період з 01.10.2019р. по 18.11.2019р. на всьому протязі річки Дунай була закрита навігація.

Поряд з цим, суд враховує, що обов`язок відповідача з оплати наданих послуг виник у травні місяці 2019р., тобто до визначених відповідачем обставин, які стали причиною погіршення фінансового становища підприємства, та до моменту закриття навігації на річці Дунай.

При цьому, суд також враховує, що оплата відповідачем за надані послуги також була здійснена до 01.10.2019 р., тобто до моменту закриття навігації на річці Дунай.

Приймаючи до уваги вищевикладене, виходячи з матеріалів справи, суд не вбачає винятковості обставин та підстав для зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій.

Враховуючи наведене, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми пені у розмірі 8 917,80 грн підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на встановлення під час здійснення перевірки наданого позивачем розрахунку 3% методологічних помилок, судом за допомогою системи "Ліга-Закон" зроблено власний розрахунок, з урахуванням також положень п.5 ст. 254 ЦК України.

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
15000014.05.2019 - 14.07.2019623 %764.38

Водночас, приймаючи до уваги межі позовних вимог, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних підлягають задоволенню у заявленому позивачем розмірі 764 грн.

Стосовно інфляційних нарахувань, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, суд вказує, що такі нарахування не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно із Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Саме такі рекомендації судам щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ викладені у розділі 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань".

Як вбачається з наведеного позивачем у позовній заяві розрахунку, інфляційні втрати ФОП Бакуровим А.С. розраховано лише за травень 2019р. При цьому втрати від інфляції за червень 2019р. позивачем не були враховані у зв`язку з відсутністю інфляції.

Водночас, суд не може погодитись з таким розрахунком позивача, оскільки останній не відповідає критерію справедливості з огляду на невключення в розрахунок індексу інфляції з від`ємним показником, тобто періоду, в якому мала місце дефляція.

Здійснивши власний розрахунок за допомогою системи "Ліга-закон", суд встановив, що за період існування заборгованості, станом на день оплати відповідачем наданих послуг позивачем були понесені інфляційні втрати у розмірі 294,75 грн.

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргуСума боргу з врахуванням індексу інфляції
14.05.2019 - 14.07.1.002294.75150294.75

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню на суму 294,75 грн.

Приймаючи до уваги часткове задоволення позовних вимог, витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.129, 232, 233, 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Українське дунайське пароплавство" (68600, Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Пароходна, буд. 28, ) на користь Фізичної особи-підприємця Бакурова Андрія Сергійовича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) пеню у сумі 8 917 /вісім тисяч дев`ятсот сімнадцять/ грн 80 коп., 3% річних у сумі 764 /сімсот шістдесят чотири/ грн, інфляційні втрати у сумі 294 /двісті дев`яносто чотири/ грн 75 коп., судовий збір у сумі 1 954 /одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят чотири/ грн 07 коп.

3. В задоволенні решти позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню до Південно-західного апеляційного господарського суду в порядку ст.256 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили

Суддя Ю.М. Щавинська