ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" липня 2020 р. Справа№ 910/11622/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Руденко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі: Пересенчук Я.Д.

за участю представників сторін:

від позивача: Гамей В.В.;

від відповідача 1: не з`явились;

від відповідача 2: Почерняк І.С.

від третьої особи : не з`явились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Поліс"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.03.2020 про закриття провадження у справі

у справі №910/11622/19 (суддя Літвінова М.Є.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Поліс"

до Міністерства юстиції України,

ОСОБА_1

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача 2: ОСОБА_2

про визнання протиправним та скасування наказу, скасування реєстраційних дій,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст обставин справи та хід розгляду справи у суді першої інстанції

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Поліс" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України (далі - відповідач 1) та ОСОБА_1 (далі - відповідач 2) про визнання протиправним та скасування наказу, скасування реєстраційних дій.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує на те, що Міністерством юстиції України, а саме Комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації не дотримано положення про Порядок розгляду скарг у сфері державної реєстрації та приписи Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" при розгляді скарги ОСОБА_1 та видано наказ № 1997/5 від 02.07.2019, яким скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 22.03.2019 та 18.04.2019, прийняті приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем.

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.03.2020 закрито провадження у справі.

В обґрунтування зазначеної ухвали місцевий господарський суд зазначив про те, що цей спір не може розглядатись у порядку господарського судочинства, оскільки він є спором про право цивільне, тобто має приватноправовий характер, оскільки власником нежитлових приміщень є фізична особа.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятою ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Поліс" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.03.2020 року по справі №910/11622/19 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що договір купівлі-продажу спірного нерухомого майна укладено між ОСОБА_4. та ОСОБА_1 , які станом на момент укладення цього договору були зареєстровані як ФОП. А тому, з огляду на суб`єктивний склад вказаного договору, за твердженням апелянта, він є господарським, а спірне нерухоме майно набуто ОСОБА_1 як суб`єктом підприємницької діяльності. Апелянт зазначає, що спірне нерухоме майно є нежитловими приміщеннями, які мають комерційне значення та продовжують використовуватися для здійснення в них господарської діяльності інших приватних суб`єктів господарювання, зокрема, спірні нежитлові приміщення тривалий час використовувалися під розміщення в них відділення ПАТ «Дельта Банк». Суд першої інстанції хибно посилався на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 04.02.2020 у справі № 910/7781/19, оскільки вони є нерелевантними до правовідносин у даній справі.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу передачі судової справи між суддями від справу №910/11622/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М.А. - головуюча суддя; судді - Руденко М.А., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.05.2020 поновлено пропущений строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 16.03.2020 року по справі №910/11622/19, відкрито апеляційне провадження у справі та призначено справу до розгляду на 17.06.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.06.2020 відкладено розгляд справи на 08.07.2020.

Позиції учасників справи

04.06.2020 через відділ документального забезпечення суду від відповідача 2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Явка представників сторін

Представники відповідача 1 та третьої особи у судове засідання 08.07.2020 не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи вказані особи були повідомлені належним чином, що підтверджуються наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Колегією суддів під час розгляду даної справи також враховано, що постановою Кабінету Міністрів України № 392 від 20.05.2020 внесено зміни до постанови від 11 березня 2020 р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", зокрема, продовжено період карантину до 22 червня 2020 р. та на території регіонів із сприятливою епідемічною ситуацією запроваджено послаблення протиепідемічних заходів, передбачених пунктом 3 цієї постанови (дозволено: з 22 травня - регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньообласному та міжнародному сполученні за умови перевезення пасажирів у межах кількості місць для сидіння, передбаченої технічною характеристикою транспортного засобу або визначеної в реєстраційних документах на цей транспортний засіб; з 25 травня - перевезення пасажирів метрополітенами за умови забезпечення перевізником контролю за використанням засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, у тому числі виготовлених самостійно; з 1 червня - перевезення пасажирів залізничним транспортом в усіх видах внутрішнього сполучення (приміському, міському, регіональному та дальньому) між регіонами в межах кількості місць для сидіння, передбачених технічною характеристикою транспортного засобу або визначеної в реєстраційних документах на цей транспортний засіб).

Постановою Кабінету Міністрів України №500 від 17.06.2020 було внесено зміни до постанови № 392 від 20.05.2020"Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів", зокрема, продовжено дію карантину до 31 липня 2020 р.

Разом з цим, постановою Кабінету Міністрів України № 343 від 04.05.2020 з 11 травня 2020 р. були послаблені карантинні обмеження, а саме дозволено здійснення професійної діяльності адвокатами та нотаріусами.

А тому, враховуючи тимчасовий характер вжитих державою заходів для запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 та пом`якшення карантинних заходів з 11 травня 2020 року, оскільки суди в період карантину не припинили свою діяльність та продовжують здійснювати правосуддя, колегія суддів, з урахуванням принципу розумності строків розгляду справи судом, з метою забезпечення права на доступ до правосуддя, передбаченого Конституцією України і гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (право на справедливий суд), зважаючи на те, що явка представників учасників справи у судове засідання не визнавалась обов`язковою, дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представника відповідача 1 та третьої особи у судовому засіданні 08.07.2020.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

У статтях 5, 7 та 8 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» зазначено, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до визначених законом процедур судочинства. Кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

При цьому визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Поліс" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України та ОСОБА_1 з позовними вимогами про визнання незаконним та скасування наказу Міністерства юстиції України № 1997/5 від 02.07.2019 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» та скасування відповідних реєстраційних дій (перехід права) щодо нерухомого майна, а саме нежитлових приміщень 1- го поверху №№ 4-1,4-2, 4-2а, 4-3,4-4,4-7, 4-8 в літ. "А-16" та №№ 4-5, 4-6, 4-7а в літ. "А-16", що знаходяться за адресою: м. Харків, вул. Ахсарова, 16, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101 та № 101.

Виникнення спірних правовідносин зумовлено незгодою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Поліс" з наказом Міністерства юстиції України в частині скасування реєстраційних дій щодо нерухомого майна, а саме нежитлових приміщень 1- го поверху №№ 4-1,4-2, 4-2а, 4-3,4-4,4-7, 4-8 в літ. "А-16" та №№ 4-5, 4-6, 4-7а в літ. "А-16", що знаходяться за адресою: м. Харків, вул. Ахсарова, 16, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101 та № 101.

У постанові від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 Велика Палата Верховного Суду зробила такі висновки про застосування норм права. Спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 910/7781/19 участь Мін`юсту як співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушенні прав) у спорі не змінює його приватноправового характеру.

У позовній заяві позивачем було визначено приватноправовий характер вказаного спору відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 04 квітня 2018 року у справі № 817/1048/16, від 18 квітня 2018 року у справі № 804/1001/16, від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 та у справі № 915/127/18. Зазначені доводи позивача є обґрунтованими та не заперечуються відповідачами.

А тому, посилання представника апелянта у судовому засіданні 08.07.2020 на те, що у даному випадку відсутній приватноправовий характер спору з вимогами до відповідача 2, а позов подано лише до Міністерства юстиції України, як особи, що видала спірний наказ, спростовується самою позовною заявою.

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції та розглядають справи, що виникають із земельних правовідносин, за винятком тих, розгляд яких визначений в порядку іншого судочинства.

Зокрема, відповідно до пункту 6 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.

Отже, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права, реєстрації або обліку прав на майно, яка (права на яку) є предметом спору, сторонами яких є юридичні особи та ФОП, розглядаються в порядку господарського судочинства, а інші - за правилами цивільного судочинства.

Як вбачається з предмета і підстав позову, заявлених позивачем, до останнього на підставі договорів відступлення права грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 21 МБ від 18.11.2015 та відступлення права вимоги за договорами іпотеки та договорами застави від 12.05.2016 перейшли права вимоги за кредитним договором № 15.19-00/08-СК від 27.03.2008 та за договором іпотеки № 15.19-00/08-ДІ01.

За твердженням позивача, предмет іпотеки було продано ліквідатором в межах справи про банкрутство боржника за кредитним договором № 15.19-00/08-СК від 27.03.2008.

18.01.2019 державним реєстратором Михайловою Я.О. за заявою позивача було прийнято рішення № 45106436, за яким зареєстровано заборону на предмет іпотеки на користь позивача та рішення № 45107239, за яким зареєстровано іпотеку щодо предмета іпотеки на користь позивача, а 22.03.2019 державним реєстратором прийнято рішення, за яким, зокрема, право власності на предмет іпотеки зареєстровано на позивачем.

В подальшому, як зазначає позивач, державним реєстратором Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України на підставі наказу Міністерства юстиції України № 1997/5 від 02.07.2019 були скасовані записи державного реєстратора, проведені 22.03.2019.

Отже, у справі, що розглядається, позовні вимоги спрямовані на захист порушеного, на думку позивача, права власності на об`єкти нерухомого майна, яке підлягає державній реєстрації, тобто цей спір є спором про право цивільне та має приватноправовий характер. Оскарження реєстраційних дій щодо об`єкта нерухомого майна пов`язане із захистом позивачем цивільного права у спорі щодо нерухомого майна з особою, яка не заперечує законності дій державного реєстратора з реєстрації за нею (цією особою) права на це майно. Отже, такий спір має розглядатися судами господарської або цивільної юрисдикції залежно від суб`єктного складу сторін спору.

З матеріалів справи 910/11622/19 вбачається, що на підставі Договору купівлі - продажу нежитлових приміщень від 26.05.2011 року, укладеного між ОСОБА_4 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець), відповідач - 2 отримав у власність нежитлові приміщення 1 - го поверху № 4-1, 4-7, 4-7а,4-8, загальною площею 153, 2 кв. м. в літ. "А-16", що знаходяться за адресою: м. Харків, вул. Ахсарова, 16, оскарження реєстраційних дій щодо яких є предметом спору у даній справі.

У позовній заяві позивач, визначаючи господарську юрисдикцію даного спору, зазначив, що відповідач - 2 до 15.12.2016 був фізичною особою-підприємцем, а тому останній використовував такі приміщення для ведення своєї господарської діяльності.

Однак, колегія суддів не погоджується з такими доводами позивача з огляду на наступне.

Договір купівлі - продажу нежитлових приміщень від 26.05.2011 року було укладено між двома фізичними особами, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

Як вбачається з витягу Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань ОСОБА_1. був зареєстрований як фізична особа-підприємець з 02.02.2007 року по 15.12.2016 року.

Відповідно до частини першої статті 24 ЦК України людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.

Статтями 25, 26 цього ж Кодексу передбачено, що здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. Усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин

Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом. Це право закріплено й у статті 50 ЦК України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Згідно з частиною першою статті 128 цього ж Кодексу громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 50 ЦК України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини третьої статті 128 ГК України громадянин може здійснювати підприємницьку діяльність безпосередньо як підприємець або через приватне підприємство, що ним створюється.

Фізична особа, яка в установленому законом порядку набула статус підприємця, не втрачає свого статусу фізичної особи. Натомість згідно з частиною восьмою статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

А тому, фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус фізичної особи - підприємця сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право і дієздатністю, та не обмежує їх.

Вказане вище узгоджується з правовою позицією, викладеною у Постанові Великої Палати Верховного суду від 21.08.2019 у справі № 922/4239/16.

Набуття статусу фізичної особи - підприємця не означає, що усі подальші правовідносини за участю цієї особи мають ознаки господарських, а спори з її участю належать до господарських, адже фізична особа продовжує діяти як учасник цивільних відносин, зокрема, укладаючи правочини для забезпечення власних потреб, придбаваючи нерухоме та рухоме майно.

Відповідно до статті 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Відтак підприємець - це юридичний статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на заняття самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відтак підприємець - це юридичний статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на заняття самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

За положеннями статей 316, 317, 319 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності (частина перша статті 320 Цивільного кодексу України).

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду сформованої, зокрема, у постановах від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц, від 27.06.2018 у справі №749/230/15-ц, від 03.10.2018 у справі №904/1182/17, від 15.05.2019 у справі №904/10132/17, від 19.06.2019 у справі №904/4713/18, від 25.02.2020 у справі №916/385/19 від 30.04.2020 у справі № 926/2617/17 фізична особа, яка є власником, зокрема, нерухомого майна, має право використовувати його для здійснення підприємницької діяльності, разом з тим, наявність у особи статусу фізичної особи-підприємця не свідчить, що він виступає у такій якості у всіх правовідносинах.

Тобто, для встановлення факту користування відповідачем 2 нерухомим майном з метою здійснення господарської (підприємницької) діяльності, потрібно встановити факт ведення діяльності нею як ФОП.

Так, власником нежитлових приміщень 1 - го поверху № 4-1, 4-7, 4-7а,4-8, загальною площею 153, 2 кв. м. в літ. "А-16", що знаходяться за адресою: м. Харків, вул. Ахсарова, 16 відповідно до договору купівлі - продажу нежитлових приміщень від 26.05.2011 року є саме фізична особа ОСОБА_1 .

Позивачем належними та допустимими доказами не доведено, що ОСОБА_1 використовував вказане нерухоме майно для здійснення підприємницької діяльності.

Більше того, діяльність ОСОБА_1. як фізичної особи-підприємця була припинена 15.12.2016, а оскаржувані позивачем реєстраційні дії були проведені 03.07.2019.

Тобто, на момент вчинення оскаржуваних реєстраційних дій ОСОБА_1 виступав як фізична особа, яка не має статусу підприємця, та, відповідно, не використовував вказане вище нерухоме майно для здійснення господарської діяльності.

А тому, саме з цих підстав справа у цьому спорі не відноситься до юрисдикції господарських судів відповідно до пункту 6 частини першої статті 20 ГПК України та має розглядатись за правилами цивільного судочинства.

Вказане вище також узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 04.02.2020 у справі № 910/7781/19.

Посилання апелянта на неврахування судом першої інстанції правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 03.07.2018 у справі № 916/559/17, є нерелевантним з огляду на різні предмет та підставу позову, не подібність правовідносин, а також різні обставини справи.

Більше того, у вказаній вище постанові Велика Палата Верховного суду вказала на те, що спори за участю фізичних осіб, які не мають статусу підприємців, не відносяться до юрисдикції господарських судів відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 20 ГПК України та мають розглядатись за правилами цивільного судочинства.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

А тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про закриття провадження у даній справі, оскільки цей спір не належить до господарської юрисдикції, а також про те, що, з огляду на суб`єктний склад спірних правовідносин, цей спір має розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому ухвала Господарського суду міста Києва від 16.03.2020 року у справі № 910/11622/19 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для її скасування не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Поліс" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.03.2020 у справі № 910/11622/19 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.03.2020 у справі № 910/11622/19 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Матеріали оскарження у справі № 910/11622/19 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в порядку, визначеному ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 13.07.2020

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді М.А. Руденко

Є.Ю. Пономаренко