ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" липня 2020 р. Справа№ 910/99/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Суліма В.В.

Гаврилюка О.М.

За участю секретаря судового засідання Прохорової Г.С.

Представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 14.07.2020

розглянувши апеляційну скаргу Національного банку України

на рішення Господарського суду міста Києва

від 16.04.2020

у справі № 910/99/20 (суддя Бондарчук В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рембуддільниця»

до Національного банку України

про стягнення 293 415,60 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Рембуддільниця» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Національного банку України (далі - відповідач) про стягнення 293 415,60 грн заподіяної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу завдано шкоду у розмірі 293 415,60 грн незаконною бездіяльністю НБУ, яка встановлена Окружним адміністративним судом міста Києва в адміністративних справах №826/15685/16 та № 826/3021/18, а також у постанові Верховного Суду у справі № 826/9802/17.

Короткий зміст оскаржуваного рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.04.2020 у справі №910/99/20 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Рембуддільниця» задоволено.

Стягнуто з Національного банку України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рембуддільниця» шкоду у розмірі 293 415,60 грн та 4 401,23 грн - судового збору.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що бездіяльність Національного банку України завдала шкоди позивачу в розмірі залишку грошових коштів на рахунку позивача, відкритому в ПАТ «КБ "Хрещатик"», що становить 293 415,60 грн, відповідно позивач має право на відшкодування завданих збитків державним органом на підставі ст. 1173 ЦК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим рішенням, Національний банк України звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2020 у справі №910/99/20 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.05.2020 справу №910/99/20 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Ткаченко Б.О., суддів Майданевич А.Г., Гаврилюк О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.06.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Національного банку України та призначено справу до розгляду на 30.06.2020.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.06.2020, у зв`язку з перебуванням судді Майданевича А.Г. у відпустці, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі №910/99/20 колегію суддів у складі головуючий суддя: Ткаченко Б.О., судді: Гаврилюк О.М., Коротун О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.06.2020 прийнято справу №910/99/20 до провадження у вищезазначеному складі суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.06.2020 відкладено розгляд справи на 14.07.2020.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.07.2020, у зв`язку з перебуванням судді Коротун О.М з 06.07.2020 по 24.07.2020 у відпустці, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі №910/99/20 колегію суддів у складі головуючий суддя: Ткаченко Б.О., судді: Сулім В.В., Гаврилюк О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.07.2020 прийнято справу №910/99/20 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Сулім В.В., Гаврилюк О.М.

Позиції учасників справи

Представник Національного банку України у поясненнях, наданих у судовому засіданні, підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив апеляційну скаргу Національного банку України задовольнити, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2020 у справі №910/99/20 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Рембуддільниця» у поясненнях, наданих у судовому засіданні, підтримав доводи, викладені у письмових поясненнях, просив апеляційну скаргу Національного банку України залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2020 у справі №910/99/20 - без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

01.03.2007 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Рембуддільниця» та Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Хрещатик», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Хрещатик», укладено договір №15011 банківського рахунку юридичної особи, відповідно до якого банк відкриває клієнту поточний рахунок № 1518 відповідно до «Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів», затвердженої Постановою Правління Національного банку України №492 від 12.11.2003 та здійснює його розрахунково-касове обслуговування, згідно з нормативно-правовими актами НБУ, чинним законодавством України, внутрішніми правилами та процедурами банку.

Згідно з п. 2.1.1. договору банк зобов`язався забезпечувати збереження коштів клієнта на його рахунках.

05.04.2016 Правлінням Національного банку України прийнято постанову № 234 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних», відповідно до якої виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05.04.2016 № 463 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Комерційний банк "Хрещатик"» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

На підставі вказаної постанови розпочато процедуру виведення ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на один місяць з 05.04.2016 до 04.05.2016 включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «КБ «Хрещатик», визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Костенку І.І. строком на один місяць з 05.04.2016 до 04.05.2016 включно.

Згідно з рішенням виконавчої дирекції Фонду від 21.04.2016 №560 продовжено строки тимчасової адміністрації в ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» з 05.05.2016 до 04.06.2016 включно. У відповідності до даного рішення продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в «КБ "Хрещатик"» Костенка І.І. з 05.05.2016 до 04.06.2016 включно.

02.06.2016 Правлінням Національного банку України прийнято рішення №46-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик», відповідно до якого виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 03.06.2016 № 913 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Відповідно до цього рішення Фонду, розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» з 06.06.2016 по 05.06.2018 включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик», визначені, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 521, 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних із реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень у частині організації реалізації активів банку, провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Костенку І.І. на два роки з 06.06.2016 до 05.06.2018 включно.

Згідно з матеріалами справи, станом на 30.04.2016 залишок на рахунку позивача, відкритому в ПАТ «КБ «Хрещатик», складав 293 415,60 грн, що підтверджується банківською випискою за період з 01.04.2016 по 30.04.2016.

14.06.2016 позивач звернувся до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ "Хрещатик"» Костенка І.І. із заявою про визнання кредитором, визнання та задоволення вимог кредитора та включення до списку (реєстру) кредиторів (вимог кредиторів), в якій просив визнати ТзОВ «Рембуддільниця» кредитором ПАТ «КБ «Хрещатик» на загальну суму 293 415,60 грн.

08.07.2019 позивач повторно звернувся до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик» Шевченка О.В. із заявою від 05.07.2019 про визнання кредитором, визнання та задоволення вимог кредитора та включення до списку (реєстру) кредиторів (вимог кредиторів), в якій просив визнати ТзОВ «Рембуддільниця» кредитором ПАТ «КБ «Хрещатик» на загальну суму 293 415,60 грн.

02.08.2019 Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ Хрещатик» Шевченком О.В. у листі №2-1/3342 надано відповідь позивачу, в якій зазначено, що заява про визнання вимог кредитора ТзОВ «Рембуддільниця» від 05.07.2019 подана повторно, відхилена Уповноваженою особою Фонду, оскільки зазначені вимоги вже включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «КБ «Хрещатик», затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду від 04.07.2019 № 1683, та віднесені до 7-ї черги погашення.

Із матеріалів справи вбачається, що 02.10.2019 Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду прийнято постанову у справі № 826/9802/17 за позовом Публічного акціонерного товариства «Кременчуцький завод дорожніх машин» до Національного банку України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» про визнання протиправною бездіяльності Національного банку України.

У вказаній постанові Верховний Суд послався на наступне.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.02.2017, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 30.05.2017 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 07.12.2017 у справі №826/15685/16, адміністративні позови фізичних осіб задоволено повністю: визнано протиправною бездіяльність Національного банку України щодо невжиття належних заходів забезпечення захисту законних інтересів вкладників і кредиторів щодо безпеки збереження коштів на банківських рахунках Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик", невжиття адекватних, негайних та рішучих дій, неприйняття своєчасно рішення про застосування адекватного заходу впливу до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик».

Зміст зазначених судових рішень свідчить, що під час розгляду справи №826/15685/16 судами надавалась оцінка діям/бездіяльності Національного банку України при здійсненні функції державного нагляду щодо Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик».

Суд касаційної інстанції у справі №826/15685/16 зазначив: «Зважаючи на встановлені під час інспектування численні порушення, допущені ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик», необхідність негайних конкретних дій служби банківського нагляду, потребу посиленого контролю з боку служби банківського нагляду з метою забезпечення належного вирішення керівництвом проблем банку, необхідність рішучих дій служби банківського нагляду щодо поліпшення стану надходжень та запобігання втраті капіталу, у тому числі обмеження, зупинення або припинення проведення окремих видів здійснюваних банком операцій з високим рівнем ризику, беручи до уваги надання законом відповідачу широкого спектру інструментів (заходів) впливу (реагування), суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що Національним банком України було допущено протиправну бездіяльність щодо невжиття протягом розумного строку адекватних, негайних та рішучих дій, неприйняття своєчасно рішення про застосування адекватного заходу впливу до ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» на підставі проведеного інспектування ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» за період діяльності з 01 березня 2011 року по 01 травня 2014 року та встановленої відповідачем рейтингової оцінки CAMELS. І що така бездіяльність не узгоджується із приписами статті 73 Закону України «Про банки та банківську діяльність» та суперечить головній меті банківського регулювання і нагляду щодо безпеки та фінансової стабільності банківської системи і захисту інтересів вкладників і кредиторів.»

Колегія суддів Верховного Суду звернула увагу, що позовні вимоги у справі №826/9802/17 повністю тотожні справі №826/15685/16.

У справі, що розглядається, позивач наголошує, що позов подано ним у зв`язку з неможливістю повернення належних йому грошових коштів, які перебували на відповідних депозитних рахунках позивача у ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик».

На переконання позивача, задоволення зазначеного позову відновить його порушене право на володіння майном (коштами).

Таким чином, у справі №826/15685/16 Верховний Суд визнав протиправною бездіяльність НБУ щодо невжиття належних заходів забезпечення захисту законних інтересів всіх вкладників і кредиторів Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» (очевидно, у тому числі позивача) щодо безпеки збереження коштів на банківських рахунках зазначеного банку.

Зокрема, у справі №826/15685/16 Верховний Суд зазначив, що відповідно до статті 55 Закону України «Про Національний банк України» головна мета банківського регулювання і нагляду - це безпека та фінансова стабільність банківської системи, захист інтересів вкладників і кредиторів. Національний банк здійснює функції банківського регулювання і нагляду на індивідуальній та консолідованій основі за діяльністю банків та банківських груп у межах та порядку, передбачених законодавством України. Національний банк здійснює постійний нагляд за дотриманням банками, їх підрозділами, афілійованими та спорідненими особами банків на території України та за кордоном, банківськими групами, представництвами та філіями іноземних банків в Україні, а також іншими юридичними та фізичними особами банківського законодавства, нормативно-правових актів Національного банку і економічних нормативів. Національний банк не здійснює перевірок і ревізій фінансово-господарської діяльності осіб, зазначених у цій статті.

Згідно зі статтею 66 Закону України «Про банки і банківську діяльність» державне регулювання діяльності банків здійснюється Національним банком України у таких формах:

І. Адміністративне регулювання: 1) реєстрація банків і ліцензування їх діяльності; 2) встановлення вимог та обмежень щодо діяльності банків; 3) застосування санкцій адміністративного чи фінансового характеру; 4) нагляд за діяльністю банків; 5) надання рекомендацій щодо діяльності банків;

II. Індикативне регулювання: 1) встановлення обов`язкових економічних нормативів; 2) визначення норм обов`язкових резервів для банків; 3) встановлення норм відрахувань до резервів на покриття ризиків від активних банківських операцій; 4) визначення процентної політики; 5) рефінансування банків; 6) кореспондентських відносин; 7) управління золотовалютними резервами, включаючи валютні інтервенції; 8) операцій з цінними паперами на відкритому ринку; 9) імпорту та експорту капіталу.

Відповідно до статті 67 Закону України «Про банки і банківську діяльність» метою банківського нагляду є стабільність банківської системи та захист інтересів вкладників і кредиторів банку щодо безпеки зберігання коштів клієнтів на банківських рахунках.

Національний банк України здійснює банківський нагляд у формі інспекційних перевірок та безвиїзного нагляду.

Аналіз зазначених норм свідчить, що Національний банк України бере участь у виконанні функцій держави в банківському секторі та наділений при цьому певними владно-розпорядчими повноваженнями для виконання своїх функцій.

Банківський сектор, у свою чергу, це особлива сфера, де одні суб`єкти господарювання довіряють власні кошти іншим, а тому існує ризик можливості з боку банків (власників, акціонерів тощо) незаконно привласнити такі кошти і уникнути відповідальності.

Як зауважує позивач, для запобігання цьому (серед інших функцій) функціонує Національний банк України як особливий державний орган, який регулює банківську діяльність, здійснює контроль і нагляд за банками з метою недопущення протиправної діяльності доведення банку до неплатоспроможності та привласнення коштів вкладників.

Національний банк України зобов`язаний вчиняти заходи впливу та контролю з метою недопущення порушення норм банківського законодавства (насамперед зі сторони банків) та відновлення платоспроможності і стабільності банків. У випадку ж несвоєчасного вчинення Національним банком України зазначених дій (наприклад протиправна бездіяльність НБУ, яка встановлена судами у справі №826/15685/16), відбувається порушення прав вкладників у вигляді неповернутих грошових коштів (депозиту позивача в даному випадку).

Відповідно до ст. 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Таким чином, Верховний Суд констатував, що: «бездіяльність Національного банку України щодо невжиття належних заходів забезпечення захисту законних інтересів вкладників і кредиторів, яка призвела до порушень прав вкладників у вигляді неповернутих грошових коштів, за певних обставин може розцінюватись як шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади. Особи, що постраждали внаслідок такої бездіяльності можуть вимагати компенсації відповідно до ст. 1173 Цивільного кодексу України.

Відповідач проти позову заперечував, мотивуючи тим, що на час розгляду цієї справи триває процедура ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик», здійснюється продаж активів банку, а за рахунок коштів, отриманих у результаті ліквідації та реалізації майна банку здійснюється задоволення вимог кредиторів у черговості, визначеній ст. 52 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тому відсутнє порушення права позивача щодо повернення грошових коштів, які знаходились на рахунку позивача.

З урахуванням наведених обставин, позивач звернувся до суду з даним позовом до Національного банку України про стягнення заподіяної шкоди в розмірі 293 415,60 грн, посилаючись на постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справах № 826/3021/18, № 826/15685/16 та № 826/9802/17, в яких судами встановлено бездіяльність Національного банку України щодо невжиття належних заходів забезпечення захисту законних інтересів вкладників і кредиторів, яка призвела до порушень прав вкладників у вигляді неповернутих грошових коштів.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до приписів ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Частинами 1, 2 ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: - втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); - доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Матеріали справи свідчать, що між позивачем та ПАТ «КБ «Хрещатик» був укладений договір № 15011 банківського рахунку юридичної особи від 01.03.2007, відповідно до якого банк відкрив позивачу рахунок № НОМЕР_1 .

05.04.2016 Правлінням НБУ прийнято постанову № 234 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних», відповідно до якої виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05.04.2016 № 463 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Згідно з цим рішенням Фонду розпочато процедуру виведення ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на один місяць з 05.04.2016 до 04.05.2016 включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «КБ «Хрещатик», визначені статтями 37-39 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Костенку І.І. строком на один місяць з 05.04.2016 до 04.05.2016 включно, в подальшому цей строк було продовжено до 04.06.2016.

02.06.2016 Правлінням НБУ прийнято рішення №46-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик», відповідно до якого виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 03.06.2016 № 913 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Відповідно до цього рішення Фонду розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» з 06.06.2016 по 05.06.2018 включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик», визначені, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 521, 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних із реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень у частині організації реалізації активів банку, провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Костенку І.І. на два роки з 06.06.2016 до 05.06.2018 включно.

З матеріалів справи вбачається, що позивач вперше звернувся 14.06.2016 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик» Костенка І.І. із заявою про визнання ТзОВ «Рембуддільниця» кредитором ПАТ «КБ «Хрещатик» на загальну суму 293 415,60 грн., а вдруге з аналогічною заявою позивач звернувся 08.07.2019.

На останнє звернення, позивач отримав відповідь Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик» Шевченком О.В. у листі № 2-1/3342 від 02.08.2019 про те, що його вимоги включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «КБ «Хрещатик», затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду від 04.07.2019 № 1683, та віднесені до 7-ї черги погашення.

Суд першої інстанції зазначив, що 02.10.2019 Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду прийнято постанову у справі №826/9802/17 за позовом Публічного акціонерного товариства «Кременчуцький завод дорожніх машин» до Національного банку України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Хрещатик» про визнання протиправною бездіяльність відповідача.

При цьому суд першої інстанції дійшов висновку, що встановлені обставини Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №826/9802/17 мають преюдиційне значення та не підлягають повторному доведенню в силу приписів ч. 4 ст. 75 ГПК України.

Суд першої інстанції, зокрема, вказав, що в цьому судовому акті встановлено, що у справі № 826/15685/16 суд визнав протиправною бездіяльність НБУ щодо невжиття належних заходів забезпечення захисту законних інтересів всіх вкладників і кредиторів Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» (очевидно, у тому числі позивача) щодо безпеки збереження коштів на банківських рахунках зазначеного банку.

Крім того, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що Верховний Суд у постанові від 02.10.2019 у справі №826/9802/17 вказав, що бездіяльність Національного банку України щодо невжиття належних заходів забезпечення захисту законних інтересів вкладників і кредиторів, яка призвела до порушень прав вкладників у вигляді неповернутих грошових коштів, за певних обставин може розцінюватись як шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади. Особи, що постраждали внаслідок такої бездіяльності можуть вимагати компенсації відповідно до ст. 1173 Цивільного кодексу України.

Проте, суд першої інстанції не дослідив та не вказав в оскаржуваному рішенні, за яких саме певних обставин невжиття Національним банком України належних заходів забезпечення захисту законних інтересів вкладників і кредиторів, може розцінюватись як шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади.

Крім того, суд першої інстанції не вказав, які саме встановлені обставини Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №826/9802/17 мають преюдиційне значення у даній справі.

При цьому колегія суддів зазначає, що при визнанні у справі №826/9802/17 протиправною бездіяльності Національного банку України Верховним Судом було надано правову оцінку певним фактам, а не встановлено певні обставини стосовно осіб, беруть участь у даній справі, що в силу ч. 7 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України не є обов`язковою для господарського суду.

За приписами ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала в зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією з форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Визначення поняття збитків наводяться також у ч. 2 ст. 224 ГК України, відповідно до якої під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди передбачено ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичній або юридичній особі, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкода заподіяна не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України).

В свою чергу, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 1067 ЦК України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

При цьому, за змістом приписів глави 82 ЦК України, для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого.

Оскільки рішення, з якими позивач пов`язує настання шкоди, має наслідком запровадження процедур, що застосовуються до неплатоспроможного банку, врегульованих Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", встановлення факту настання шкоди слід здійснювати виходячи з встановлення, чи запроваджені процедури призводять до зменшення майна позивача.

Відповідно до положень п. 8 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб " неплатоспроможний банк - це банк, щодо якого Національний банк України прийняв рішення про віднесення до категорії неплатоспроможних у порядку, передбаченому Законом України "Про банки і банківську діяльність".

Наслідком віднесення банку до категорії неплатоспроможних є початок виведення Фондом гарантування вкладів фізичних осіб неплатоспроможного банку з ринку і призначення тимчасової адміністрації (ст. 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Положеннями п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Задоволення вимог кредиторів здійснюється у процедурі ліквідації банку, в рамках якої Фонд гарантування вкладів фізичних осіб визначає суму заборгованості кожному кредиторові та відносить вимоги до певної черги погашення, складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (ст. 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"), формує ліквідаційну масу банку (ст. 50 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"), реалізує майно банку (ст. 51 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"), здійснює задоволення вимог кредиторів (ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Отже віднесення банку до категорії неплатоспроможних та запровадження процедури ліквідації банку не має наслідком припинення зобов`язання між банком та клієнтом. Вказане свідчить про те, що позивач, як сторона за договором, внаслідок віднесення банку до категорії неплатоспроможних постановою Національного банку України не втратив права на кошти у розмірі 293 415,60 грн., повернення яких підлягає у порядку, визначеному Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

З огляду на викладене, внаслідок прийняття Національним банком України постанови від 05.04.2016 № 234 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних» обсяг майнових прав позивача на майно - кошти у розмірі 293 415,60 грн., що обліковувались на рахунку за договором, не зменшився, а тільки були запроваджені інші процедури задоволення цих майнових прав. Вказане свідчить про те, що діями відповідача щодо віднесення банку до категорії неплатоспроможних не було заподіяно матеріальної шкоди позивачу, оскільки відсутні обставини щодо зменшення майна позивача.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові Верховного Суду від 02.07.2019 у справі №910/5000/18 та постанові від 20.11.2019 у справі 910/13826/18, на які містяться посилання в апеляційній скарзі та копії яких були долучені апелянтом до апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, внаслідок невірного застосування норм матеріального права, дійшов помилкового висновку про те, що бездіяльність Національного банку України завдала шкоди позивачу в розмірі залишку грошових коштів на рахунку позивача, відкритому в ПАТ «КБ "Хрещатик», що становить 293 415,60 грн., тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки позивач у суді апеляційної інстанції не заявляв про незгоду із відмовою судом першої інстанції у задоволенні його вимоги про покладення на відповідача витрат на правову допомогу за розгляд справи у суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для перегляду судового рішення в цій частині.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції не ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин, що мають значення для справи, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Практикою Європейського суду з прав людини передбачено, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Згідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду даної справи.

Згідно з ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції прийняте з неповним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також із неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку з чим наявні підстави для його скасування.

У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на Товариство з обмеженою відповідальністю «Рембуддільниця».

Керуючись ст.ст. 76-79, 86, 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Національного банку України задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2020 у справі №910/99/20 скасувати.

2. Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Рембуддільниця» до Національного банку України про стягнення 293 415 (двісті дев`яносто три тисячі чотириста п`ятнадцять) грн 60 коп. відмовити повністю.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Рембуддільниця» (48400, Тернопільська область, місто Бучач, вулиця Галицька, будинок 182; ідентифікаційний код 30903610) на користь Національного банку України (01601, місто Київ, вул. Інститутська, 9, ідентифікаційний код 00032106) 4 401 (чотири тисячі чотириста одну) грн 23 коп. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 6 601 (шість тисяч шістсот одну) грн 85 коп. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

4. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідний наказ.

5. Матеріали справи №910/99/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

6. Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених ст. 287 Господарського процесуального кодексу України та у строки, встановлені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складене 22.07.2020

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді В.В. Сулім

О.М. Гаврилюк