РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.07.2020Справа № 910/4575/20
Суддя Господарського суду міста Києва Данилова М.В., при секретарі судового засідання Бордуновій К.Е., розглянувши матеріали справи в порядку загального позовного провадження

за позовом Приватного акціонерного товариства «Київська поліграфічна фабрика «Зоря» (04074, м. Київ, вул. Лугова, 1 А)

до Дочірнього підприємства «БЕСТ Альтернатива» (04112, м. Київ, вул. Дорогожицька, 13)

про стягнення заборгованості

Представники сторін:

від позивача - Горчакова Л.В.;

від відповідача - Юшин І.В.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

02 квітня 2020 року до Господарського суду міста Києва від Приватного акціонерного товариства «Київська поліграфічна фабрика «Зоря» (позивач) надійшла позовна заява № 64-06/20 від 24.03.2020 року до Дочірнього підприємства «БЕСТ Альтернатива» (відповідач) про стягнення заборгованості на суму в розмірі 293 582, 58 грн. за договором № 08/11 від 08.11.2018 року.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем його зобов`язань за договором № 08/11 від 08.11.2018 року, зокрема, в порушення умов вищезазначеного договору відповідач не виконав свої зобов`язання щодо сплати грошових коштів в повному обсязі, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.04.2020 року у справі №910/4575/20 позовну заяву № 64-06/20 від 24.03.2020 року Приватного акціонерного товариства «Київська поліграфічна фабрика «Зоря» до Дочірнього підприємства «БЕСТ Альтернатива» про стягнення заборгованості залишено без руху, надано Приватному акціонерному товариству «Київська поліграфічна фабрика «Зоря» строк для усунення встановлених недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали.

Зважаючи на наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про усунення позивачем недоліків позовної заяви у встановлений судом строк.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.04.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи № 910/4575/20 здійснювати в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 13.05.2020 року.

В підготовчому засіданні 13.05.2020 року в підготовчому засіданні було оголошено перерву на 27.05.2020 року.

27.05.2020 року було оголошено перерву в підготовчому засіданні на 10.06.2020 року.

10.06.2020 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 24.06.2020 року.

24.06.2020 року було оголошено перерву в судовому засіданні на 08.07.2020 року.

В судове засідання 08.07.2020 року з`явились представники сторін.

Представник позивача наполягав на задоволенні позову.

Представник відповідача визнавав основну заборгованість та просив відмовити в задоволенні штрафних санкцій.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Між Приватним акціонерним товариством «Київська поліграфічна фабрика «Зоря» (Позивач) та Дочірнім підприємством «Бест Альтернатива» (Відповідач) було укладено договір №08/11 від 08.11.2018 року, відповідно до якого Позивач за замовленням Відповідача зобов`язувався виготовити етикетно-пакувальну або поліграфічну продукцію, а Відповідач - прийняти та оплатити її.

Факт приймання-передачі продукції та повноваження представника відповідача на прийняття ТМЦ підтверджується підписаними сторонами видатковими накладними №РН Оф- 00264/19286-У від 11.11.2019 року. №РН Оф-00265/19286-У від 12.11.2019 року. №РН Оф- 00271/19286-У від 13.11.2019 року, №РН Оф-00272/19286-У від 14.11.2019 року, №РН Оф- 00276/19286-У від 15.11.2019.

Згідно з п.6.1. Договору, Замовник здійснює оплату за Продукцію на підставі виставлених Виконавцем рахунків-фактур, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів в національній валюті України на поточний рахунок Виконавця, у строк не пізніше 60 календарних днів з дати поставки Партії Продукції. Строк оплати у специфікації №8 від 05.11.2019 року також встановлений протягом 60 календарних днів з дня відвантаження.

Згідно з п.10.3. Договору, у випадку несвоєчасної оплати Замовником Продукції, Замовник сплачує на користь Виконавця штрафні санкції у вигляді пені у розмірі 1% від вартості несвоєчасно оплаченої Партії Продукції за кожен день прострочення платежів, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в цей період. Якщо прострочення триває понад 5 діб, то Замовник сплачує додатково штраф у розмірі 20 % від вартості несвоєчасно оплаченої Партії Продукції, а якщо прострочка триває понад 10 діб, то штраф додатково становитиме 30% від вартості несвоєчасно оплаченої Партії Продукції.

Відповідач в свою чергу суму основного боргу визнав, підтвердив факт здійснення поставки позивачем, однак проти штрафних санкцій заперечував з огляду на те, що на думку відповідача, розрахунок штрафних санкцій здійснено не правильно, нараховано більшу кількість днів прострочення та в порушенні зобов`язання відсутня вина відповідача.

Так, наприкінці 2019 року значно почастішали дії службових осіб Державної податкової служби України із зупинення реєстрації податкових накладних/розрахунків коригувань з вимогами надання додаткових письмових пояснень та копій угод. Врешті численні вимоги контролюючого органу призвели до запровадження на підприємстві спеціальної додаткової посади у складі підрозділу бухгалтерії, що виконує виключно вимоги фіскальної служби з приводу реєстрації накладних.

Проте, вже з початку 2020 року службовці Головного управління ДПС у м. Києві формально використовуючи постанову Уряду від 11.12.2019 № 1165, якою затверджено Порядок зупинення реєстрації податкової накладної/ розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, заблокували діяльність підприємства.

У запровадженій ще Державною фіскальною службою України та підтриманій Урядом електронній системі адміністрування податків, передусім податку на додану вартість, 2020 року виникли численні затримки, збої, некоректна робота програми, які зумовили значні зволікання, або тимчасове відхилення реєстрації чи взагалі неоформления податкових накладних (розрахунків коригувань) у Єдиному реєстрі податкових накладних.

Зупинка реєстрації податкових накладних негативно вплинула на стан взаєморозрахунків підприємства із партнерами, кошти не надходили, товарообіг призупинено.

Однак, перевіривши розрахунок позивача, суд дійшов до висновку, що він є арифметично правильним, таким, що відповідає умовам договору та вимогам чинного законодавства. Умовами Договору передбачено нарахування штрафних санкцій, проти суми основного боргу відповідач не заперечував, тому суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог в цій частині.

Доводи відповідача про те, що затримка в остаточному розрахуванні з позивачем сталась не з вини відповідача суд не бере до уваги, оскільки відповідач сам вказує, що ще в квітні 2020 року йому вдалося поновити реєстрацію податкових накладних, однак станом на липень 2020 року ще не розрахувався з позивачем, що свідчить про недобросовісність дій відповідача.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є д зговори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст.712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частинами 1, 4 ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або 5 більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з год, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 ст. 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов Договору (стаття 526 ЦК України).

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором.

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (частини перша, друга статті 217 Господарського кодексу України). Штрафними санкціями відповідно до частини першої статті 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст поговору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст.530 цього Кодексу.

Стосовно витрат на правничу допомогу, суд вважає за необхідне зазначити таке.

08.01.2020 року між Позивачем та Адвокатським бюро «Саленка Володимира Юрійовича» до Договору про надання правничої допомоги від 09.01.2019 року № 01/19 та доручення № 6, відповідно до якого Бюро зобов`язується підготувати процесуальні та інші документи з метою звернення до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення заборгованості за договором № 08/11 від 08 листопада 2018 року (Специфікація № 8), а також консультування, аналіз документів, збір доказів та вчинення інших дій у зв`язку з цим.

За умовами договору за здійснення дій, що визначені у дорученні № 6, клієнт сплачує Бюро винагороду в розмірі 8000,00 грн.

На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу надано акт приймання-передачі наданих послуг від 23.03.2020 року із зазначенням переліку наданих послуг, а також банківська квитанція про перерахування грошових коштів на поточний рахунок адвокатського бюро.

Відповідач проти стягнення витрат на правову допомогу заперечував з огляду на те, що документи, надані на підтвердження надання правничої допомоги надані не в строк та опис робіт у переліку є не детальним.

Суд вважає за необхідне частково задовольнити витрати на правову допомогу з огляду на таке.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004, пункті 268 рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 02.06.2014, заява N 19336/04, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Склад і розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно ч. 3 та ч. 4 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги; розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У розумінні положень частини 5 цього ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

У пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Надточій проти України" та пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини "Гурепка проти України № 2" наголошено, що принцип рівності сторін - один зі складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, за змістом якого кожна сторона повинна мати розумну можливість обстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її у суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Відповідно до п. 3.2. рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 р. у справі № 23-рп/2009 «Правова допомога є багатоаспектною. різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати».

Дослідивши Акт наданих послуг №15 від 23.03.2020 року суд дійшов до висновку, що не можливо достеменно встановити, які саме послуги було надано позивачу, оскільки в наданому Акті зазначено «… збір доказів та вчинення інших дій у зв`язку з цим», тому суд частково задовольняє витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 78 ГПК України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З системного аналізу вищевикладеного, беручи до уваги, що позивачем надано суду належні докази на підтвердження, викладених у позові обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Київська поліграфічна фабрика «Зоря» підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.530,526, 629, 712, 202 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 4, 5, 19, 56, 73, 74, 76, 86, 80, 162, 164, 171, 231, 232, 233, 238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства «БЕСТ АЛЬТЕРНАТИВА» (04112, м. Київ, вул. Дорогожицька, 13, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Київська поліграфічна фабрика «Зоря» (04074, м. Київ, вул. Лугова, 1 А, ) суму основного боргу в розмірі 217 200,00,00 грн., суму пені в розмірі 9808.52 грн., 3% річних у сумі 1414,06 грн., штраф у розмірі 65 160,00 грн., суму витрат на правничу допомогу у розмірі 4000 грн., судовий збір в сумі 4403,74 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 15.07.2020 р.

Суддя М.В. Данилова