ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" липня 2020 р. Справа№ 910/18931/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Агрикової О.В.

Чорногуза М.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця»

на рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2020

у справі №910/18931/19 (суддя Плотницька Н.Б.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Оіл Юг»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 40 221,35 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Оіл Юг» (далі - ТОВ «Оіл Юг», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Укрзалізниця», відповідач) про стягнення 40 221,35 грн штрафу, нарахованого за порушення строку доставки вантажу, який доставлявся згідно залізничної накладної №0484992 від 30.08.2019 на підставі договору купівлі-продажу №LT/19/011/R/TN/E від 20.12.2018.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.03.2020 у справі №910/18931/19 позов задоволено повністю, стягнуто з АТ «Укрзалізниця» на користь ТОВ «Оіл Юг» 40 221,35 грн штрафу та 1 921,00 грн витрат по сплаті судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що перевезення вантажу здійснювалося у міжнародному сполученні між Литовською Республікою, Республікою Словаччина та Україною, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (далі - УМВС, Угода); відповідачем допущено перевищення терміну доставки вантажу за накладною №0484992 від 30.08.2019 на 14 діб, а відтак, наявні підстави для сплати останнім неустойки, а саме, штрафу, що становить 30 % провізної плати; наявний в матеріалах справи розрахунок штрафу є обґрунтованим та правильно здійснений позивачем, виходячи з розміру провізної плати, який відповідно до залізничної накладної № 0484992 становить 134 071,15 грн; з вказаної залізничної накладної не вбачається, що провізна плата складає 120 410,40 грн, а додаткові збори - 13 555,25 грн та 105,50 грн, як про це зазначає відповідач.

При цьому, судом враховано, що направлена відповідачеві претензія позивача щодо перевищення терміну доставки вантажу оформлена у відповідності до вимог УМВС; відхилення відповідачем претензії позивача не відповідає вимогам УМВС; строк позовної давності на звернення до суду з позовом про стягнення неустойки за порушення терміну доставки вантажу не сплив, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Не погодившись із вищезазначеним рішенням, АТ «Укрзалізниця» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що спір у даній справі регулюється, зокрема, нормами УМВС, відповідно до § 6 статті 46 якої, повернення перевізником претендателю претензії не є її відхиленням і не дає претендателю права звернутися з позовом до судових органів; претензія була подана позивачем з порушенням § 5 ст. 46 УМВС, а тому була повернута відповідачем без розгляду; позивачем не дотримано претензійний порядок, який визначений нормами Угоди, а тому звернення до суду з позовом про стягнення неустойки за несвоєчасну доставку вантажу є передчасним, відповідно підстави для задоволення позову у даній справі відсутні.

Також апелянт вказував на те, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд не застосував приписи статті 45 Угоди щодо розрахунку суми неустойки; Угода чітко розмежовує поняття провізна плата та інші платежі, які не входять до провізної плати, а відтак, провізна плата є окремим елементом провізних платежів від якої розраховується сума неустойки; у графі 37 накладної провізна плата складає 120 410,40 грн, додаткові збори 13 555,25 грн та 105,50 грн, у зв`язку з чим розрахунок неустойки за порушення терміну доставки вантажу має виглядати таким чином: 120 410,40 * 30% = 36 123,12 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.05.2020 поновлено АТ «Укрзалізниця» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2020 у справі №910/18931/19, відкрито апеляційне провадження за вищевказаною апеляційною скаргою, розгляд апеляційної скарги встановлено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, встановлено ТОВ «Оіл Юг» строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2020 у справі №910/18931/19.

Позивач не скористався правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), відзиву на апеляційну скаргу не надав.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що ухвала Північного апеляційного господарського суду від 18.05.2020 про відкриття апеляційного провадження у даній справі була отримана представником ТОВ «Оіл Юг» 29.05.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, а відтак, останній вважається належним чином повідомленим про апеляційний розгляд даної справи та встановлений йому строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Згідно з ч. 10 ст. 270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 20.12.2018 між Акціонерним товариством «Орлен Летува» (продавець за договором) та ТОВ «Оіл Юг» (покупець за договором) було укладено договір купівлі-продажу № LT/19/011/R/TN/E, відповідно до умов якого продавець продає, а покупець купує товар або товарну партію за умовами, зазначеними в даному договорі.

На виконання умов договору була оформлена залізнична накладна (УМВС) № 0484992 від 30.08.2019, згідно якої відповідач взяв на себе зобов`язання відправити зі станції «Буганяй» Литовської залізниці вантаж у вагонах №№75069484, 74720426, 73962714 до станції «Одеса-Застава 1» Одеської залізниці, про що зазначено у графі 22 накладної. Факт укладення договору перевезення підтверджується графою 26 накладної.

Вказуючи на те, що вантаж за залізничною накладною № 0484992 був доставлений з порушенням термінів доставки на 15 днів, позивачем розраховано суму штрафу та направлено відповідачеві претензію № Пр-4-7 від 15.11.2019 на суму 40 221,35 грн з доданими до неї оригіналом накладної № 0484992, оригіналом відомості вагонів, копією відомості плати за надані послуги та розрахунком суми претензії, що підтверджується копіями опису вкладення у цінний лист, фіскальним чеком від 15.11.2019 та видатковою накладною від 15.11.2019 № 099.

Вказана претензія була отримана відповідачем 19.11.2019, що підтверджується копіями рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення за № 099, а також роздруківкою з веб-сайту «Укрпошти».

Листом вих. № ЦМ-У-4842 від 03.12.2019 відповідачем повернуто без розгляду по суті вказану претензію із зазначенням про відсутність в претензії відповідних обґрунтувань претензійних вимог та вказавши, що посилання на норми національного законодавства є неправомірними. Вказаний лист був направлений позивачеві 05.12.2019, що підтверджується відміткою «Укрпошти», проставленої на конверті, а також роздруківкою з веб-сайту «Укрпошти».

Вважаючи наведені відповідачем у даному листі причини для залишення претензії позивача без розгляду безпідставними, посилаючись на те, що відповідачем порушено строк доставки вантажу, ТОВ «Оіл Юг» звернулося з даним позовом до суду про стягнення з АТ «Укрзалізниця» штрафу у розмірі 40 221,35 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Місцевий господарський суд, даючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами в ході виконання даного договору правильно зазначив, що такий за своєю правовою природою є договором перевезення вантажу, за яким, відповідно до ст. 909 ЦК України, одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Аналогічні положення містить ст. 307 ГК України, відповідно до якої за договором перевезення вантажу перевізник зобов`язується доставити ввірений йому вантажовідправником вантаж до пункту призначення в установлений строк та видати його вантажоодержувачу, а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Згідно з частиною 2 статті 908 ЦК України загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до частин 5, 6 статті 306 ГК України перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоактивних та інших небезпечних речовин тощо) визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 5 статті 307 ГК України вищезазначеної статті умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Стаття 3 Закону України «Про залізничний транспорт» передбачає, що законодавство про залізничний транспорт загального користування складається з Закону України «Про транспорт», цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Положеннями Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457 (далі - Статут), визначаються обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом, а також регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту (ст. 2 Статуту).

Згідно зі ст. 6 Статуту накладна є основним перевізним документом встановленої форми, оформленим відповідно до Статуту та Правил і наданим залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Відповідно до ст. 4 Статуту перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення.

Як встановлено судом першої інстанції, перевезення вантажу здійснювалося залізницями України, Литовської Республіки та Республіки Словаччина, які є учасницями Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, яка являє собою міжнародну угоду про пряме вантажне сполучення між станціями, які відкриті для вантажних операцій у внутрішньому залізничному сполученні країн, яка розроблена і діє в рамках організації співпраці залізниць (ОСЖД), членом якої є і Україна.

УМВС є чинною з 01.11.1951 для УРСР, а для України УМВС є чинною з 05.06.1992 та відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» та «Віденської конвенції про правонаступництво держав щодо договорів», тобто, міжнародні перевезення вантажу здійснюються відповідно до правил міжнародних договорів, які відповідно ст. 9 Конституції України та ст. 10 ЦК України, є частиною національного законодавства України та підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Крім того, у постанові Кабінету Міністрів України № 246 від 03.04.1993 «Про угоди щодо міжнародного залізничного вантажного та пасажирського сполучення» зазначено, що у зв`язку з прийняттям Державної адміністрації залізничного транспорту України до Організації співдружності залізниць та її приєднанням до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення та Угоди про міжнародне залізничне пасажирське сполучення залізницям, морським пароплавствам, вантажовідправникам і вантажоодержувачам України слід забезпечити виконання цих угод.

Відповідно до § 1 статті 3 УМВС ця Угода встановлює єдині правові норми договору перевезення вантажу в прямому міжнародному залізничному сполученні і в прямому міжнародному залізнично-поромному сполученні.

§ 1 статті 14 УМВС передбачено, що у відповідності з договором перевезення перевізник зобов`язується за плату перевезти ввірений йому відправником вантаж до станції призначення за маршрутом, узгодженим відправником і договірним перевізником, і видати його одержувачу.

Відповідно до § 3 статті 14 УМВС укладення договору перевезення підтверджується накладною.

Як встановлено судом першої інстанції, 30.08.2019 зі станції «Бугяняй» (код станції 126302) АТ «Литовські залізні дороги» на станцію призначення «Одеса-Застава 1» (код станції 405101) Одеської залізниці АТ «Укрзалізниця» на адресу ТОВ «Оіл Юг» відправлені вагони №№75069484, 74720426, 73962714, отже, перебіг терміну доставки вантажу розпочався з 31.08.2019.

Згідно зі ст. 24 УМВС:

§ 1. Якщо відправником і перевізником не погоджене інше, термін доставки визначається на весь шлях прямування вантажу і не повинен перевищувати терміну, обчисленого виходячи з норм, які містяться у цій статті.

§ 2. Термін доставки вантажу визначається виходячи з таких норм:

- для контейнерів - 1 доба на кожні початі 150 км;

- для інших відправок -1 доба на кожну почату 200 км.

§ 3. Термін доставки вантажу збільшується на 1 добу на операції, пов`язані з відправленням вантажу.

§ 4. Строк доставки вантажу продовжується на весь час затримки на шляху слідування з причин, що не залежать від перевізника.

§ 5. Перебіг терміну доставки вантажу починається з 0.00 годин дня, наступного за днем укладення договору перевезення, і закінчується в момент передачі одержувачу повідомлення про прибуття вантажу, при цьому неповну добу розраховують як за повну.

Як встановлено судом першої інстанції, загальна відстань перевезення за накладною № 0484992 становить 1762 км, з яких: (ЛГ 0024 Бугяняй - Кяна) - відстань складає 349 км + (БЧ 0021 Гудогай - Словечно) - відстань складає 544 км + (УЗ 0022 Бережесть - Одесса-Застава 1) - відстань складає 869 км.

Таким чином, у відповідності до ст. 24 УМВС термін доставки вантажу за вказаною накладною на загальну відстань 1762 км складає 10 діб (1762 : 200 = 8,81 діб = 9 діб + 1 доба (на операції пов`язані з відправленням вантажу)).

Отже, як обґрунтовано зазначає позивач та не заперечує відповідач, термін доставки вагонів за накладною № 0484992 згідно встановлених норм становив 10 діб та закінчився 09.09.2019.

Однак, відповідно до календарного штемпеля станції «Одеса-Застава 1» у пункті 27 накладної вантаж прибув на станцію призначення та був переданий отримувачу 23.09.2019, тобто, через 24 доби.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідачем допущено перевищення терміну доставки вантажу за накладною № 0484992 на 14 діб.

Відповідно до § 1 статті 45 УМВС, якщо перевізником не було дотримано терміну доставки вантажу, обчислений відповідно до статті 24 «Термін доставки вантажу», перевізник сплачує відшкодування за перевищення терміну доставки у вигляді неустойки.

Так, § 2 статті 45 УМВС розмір неустойки за перевищення терміну доставки вантажу визначається виходячи з провізної плати того перевізника, який допустив перевищення терміну доставки, і величини (тривалості) перевищення терміну доставки, що розраховується як відношення перевищення терміну доставки (в добі) до загального терміну доставки, а саме:

6% провізної плати при перевищенні терміну доставки не більше однієї десятої загального терміну доставки;

18% провізної плати при перевищенні терміну доставки більше однієї десятої, але не більше трьох десятих загального терміну доставки;

30% провізної плати при перевищенні терміну доставки понад три десятих загального терміну доставки.

На підставі зазначеного припису УМВС, у зв`язку з тим, що за накладною №0484992 мало місце перевищення терміну доставки понад три десятих загального терміну доставки, позивачем здійснено розрахунок неустойки у розмірі 30% провізної плати, що становить 40 221,35 грн.

Перевіривши правильність наданого позивачем розрахунку неустойки за прострочення доставки вантажу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про його обґрунтованість.

При цьому, на переконання колегії суддів, місцевим господарським судом правомірно відхилено доводи відповідача про те, що наданий позивачем розрахунок здійснено від суми провізної плати та додаткових зборів, що не відповідає статті 45 УМВС, оскільки розмір неустойки за перевищення терміну доставки вантажу визначається виходячи з провізної плати.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, з залізничної накладної № 0484992 не вбачається, що провізна плата складає 120 410,40 грн, а додаткові збори - 13 555,25 грн та 105,50 грн. Всі три вказані суми, які дорівнюють 134 071,15 грн, підсумовані у графі 37 зазначеної накладної, а відтак, саме наведена сума є провізною платою, до якої входять усі три платежі.

При цьому, апелянтом не спростовано жодними доказами вказаний висновок місцевого господарського суду та не обґрунтовано, чому з зазначених у графі 37 накладної № 0484992 трьох сум саме суму в розмірі 120 410,40 грн відповідач вважає провізною платою.

Щодо доводів апеляційної скарги про необхідність врахування правової позиції Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, що наведена в постанові від 27.02.2019 у справі № 910/9765/18, колегія суддів вважає за необхідне зауважити наступне.

За приписами ч. 4 ст. 236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у відповідності до постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №910/1524/19 касаційна інстанція дійшла висновку про відступлення від правових позицій Верховного Суду, викладених у постановах від 27.02.2019 у справі № 910/9765/18, від 09.09.2019 у справі № 910/14170/18 та від 12.09.2019 у справі № 910/10427/18, щодо обчислення суми штрафу за несвоєчасну доставку вантажу залізницею на підставі загальної суми платежів, сплаченої відправником на користь залізниці та відображеної у графі 34 залізничної накладної, і зауважує про необхідність здійснення розрахунків штрафу в порядку п. 116 Статуту залізниць України у відсотковому співвідношенні від суми провізної плати, зазначеної у графі 31 залізничної накладної, залежно від кількості днів прострочення доставки вантажу.

При цьому, як вбачається з даної постанови, у ній надається оцінка положенням пункту 1.2. Правил оформлення перевізних документів, відповідно до якого накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи-одержувача; накладна є одночасно договором застави вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення; накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення, де видається одержувачу разом з вантажем.

Додатком №1 до Правил оформлення перевізних документів визначено форму накладної як перевізного документа на залізниці із розшифруванням даних, що вносяться до її граф; додатком №2 до цих Правил зазначено форму відомості вагонів. Так, до накладної залізницею-перевізником вносяться відомості щодо провізної плати (графа 31), плати за проїзд провідника (графа 32), плати за охорону вантажу залізницею (графа 33), інших платежів, сплачених на станції відправлення (графи 35, 36, 37), а також усього суми платежів, сплачених відправником (графа 34).

Відтак, у графі 34 залізничної накладної відображається загальна сума платежів, сплачених відправником на користь залізниці та зазначених у графах 31-33, 35-37 такого перевізного документа, в тому числі провізної плати, як плати за перевезення, та зборів за роботи і послуги, надані залізницею під час перевезення вантажу.

Законодавцем розмежовано поняття "провізна плата", яка є регульованим державою тарифом за надання залізницею послуг з перевезення вантажів, та "інші платежі", що справляються за надання (виконання) інших, пов`язаних з перевезенням послуг і робіт.

З огляду на наведені приписи законодавства, Об`єднана палата Касаційного господарського суду від 21.02.2020 у справі №910/1524/19 дійшла висновку, що сума штрафу за несвоєчасну доставку вантажу залізницею, в порядку п. 116 Статуту залізниць України, обчислюється, виходячи із даних щодо суми провізної плати, зазначеної у конкретній залізничній накладній (графа 31), на підставі якої здійснювалося перевезення вантажу залізничним транспортом, що узгоджується з приписами частини 3 статті 313 ГК України, пунктів 6, 23 Статуту залізниць, пункту 1.2. Правил оформлення перевізних документів, пункту 1.2. Правил обчислення термінів доставки вантажів.

Тобто, у вказаній постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 21.02.2020 у справі №910/1524/19 викладено правову позицію щодо застосування статті 116 Статуту залізниць України під час обчислення суми штрафу за несвоєчасну доставку вантажу залізницею при здійсненні залізничних перевезень у внутрішньому сполученні.

Разом з тим, як було зазначено вище, у даній справі між сторонами виникли правовідносини щодо перевезення вантажу у міжнародному залізничному сполученні, а відтак, до вказаних правовідносин застосовуються положення Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (УМВС), зокрема, в частині нарахування неустойки за перевищення терміну доставки вантажу підлягають застосуванню приписи § 2 статті 45 УМВС, а графи залізничної накладної, на які посилається Об`єднана палата Касаційного господарського суду від 21.02.2020 у справі №910/1524/19, не відповідають графам міжнародної залізничної накладної, яка є предметом розгляду у даній справі.

За наведеного, вищезазначені доводи апеляційної скарги відхиляються апеляційною інстанцією, оскільки судом першої інстанції правомірно було визначено базу нарахування штрафу на підставі суми провізної плати, наведеної в графі 37 залізничної накладної.

Крім того, доводи апелянта про те, що у долученому позивачем розрахунку суми штрафних санкцій у графі 9 зазначено Ж/д тариф і загальну суму 120 410,40 грн, до якого входить провізна плата і інші провізні платежі, колегія суддів вважає безпідставними, адже у відповідній графі розрахунку позивача вказано саме суму 134 071,15 грн.

Судом апеляційної інстанції також відхиляються доводи апеляційної скарги про порушення позивачем претензійного порядку, який визначений нормами УМВС, та передчасність звернення останнього до суду з даним позовом.

Як було зазначено вище, позивач на виконання вимог УМВС з метою досудового врегулювання спору звернувся до відповідача з претензією № Пр-4-7 від 15.11.2019 про сплату штрафів за прострочення доставки вантажу у розмірі 40 221,35 грн.

Відповідно до § 3 статті 46 УМВС претензія пред`являється щодо кожної відправки окремо.

Згідно з § 5 статті 46 УМВС претендатель зобов`язаний додати до претензії документи, що обґрунтовують претензію, зазначені в Правилах перевезень вантажів. Накладна і комерційний акт прикладаються в оригіналах.

Відповідно до п. 40.2.3. Розділу ІХ «Претензії» Правил перевезення вантажів, що є додатком 1 до УМВС при пред`явленні претензії особа, яка має право на пред`явлення претензії, зобов`язана докласти до претензії наступні документи в оригіналах в разі перевищення терміну доставки вантажу - відправник або одержувач - «Оригінал накладної» (лист 1 накладної) і «Лист повідомлення про прибуття вантажу» (лист 6 накладної).

Як свідчать матеріали справи, до вказаної вище претензії було додано документи, передбачені в додатку № 1 до УМВС «Правила перевезення вантажів», а саме, приписами параграфу 40 статті 40 Розділу IX Претензії, зокрема, оригінал накладної № 0484992.

Разом з цим, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції щодо відхилення доводів відповідача про обґрунтованість наведених відповідачем підстав для повернення претензії позивача без розгляду, враховуючи наступне.

Відповідно до параграфу 6 статті 46 УМВС якщо претензія оформлена з порушенням вимог параграфів 3 та 5 статті 46 УМВС, вона повертається претендателю без розгляду в строк не пізніше 15 днів від дня її надходження перевізникові із вказівкою причин її повернення. У таких випадках не настає призупинення перебігу строку давності, передбачене параграфом 3 статті 48 УМВС, якщо перевізник повертає претендателю претензію пізніше 15-денного строку, то перебіг строку давності зупиняється з наступного дня після закінчення цього строку до дня відправлення перевізником претендателю даної претензії. Повернення перевізником претендателю такої претензії не є її відхиленням і не дає претендателю права звернутися з позовом до суду.

Параграфами 7 та 8 статті 46 УМВС визначено, що перевізник зобов`язаний в 180-денний строк від дня одержання претензії розглянути її, дати відповідь претендателю та при повному або частковому визнанні претензії сплатити претендателю належну суму. При частковому або повному відхиленні претензії перевізник повідомляє претендателю підстави відхилення претензії та одночасно повертає документи, прикладені до претензії.

Листом вих. № ЦМ-У-4842 від 03.12.2019 відповідач повернув вказану претензію без розгляду та повідомив, що в претензії відсутні відповідні обґрунтування претензійних вимог, а посилання на норми національного законодавства є неправомірними.

Разом з тим, як правильно зазначив суд першої інстанції, посилання позивача на норми національного законодавства в претензії не є підставою для повернення такої претензії претендателю без розгляду.

При цьому, з претензії № Пр-4-7 від 15.11.2019 вбачається, що позивачем зазначено суму відшкодування, а також обґрунтовано підстави звернення з такою претензією, зокрема, зазначено, що вантаж за залізничною накладною № 0484992 був доставлений з порушенням термінів доставки, на підтвердження чого претендателем долучено до претензії оригінал відповідної накладної.

Водночас, незважаючи на те, що при розрахунку суми неустойки позивач в претензії посилався на пункт 116 Статуту залізниць України, розмір штрафу (30%) позивачем визначено вірно.

Крім того, враховуючи, що претензія була отримана відповідачем 19.11.2019, тоді як відповідач повернув її без розгляду 05.12.2019, судом першої інстанції правильно встановлено, що останнім днем строку для повернення претензії без розгляду було 04.12.2019, а відтак, відповідачем було пропущено 15-денний строк для повернення претензії без розгляду.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що претензія № Пр-4-7 від 15.11.2019 за прострочення доставки вантажу на суму 40 221,35 грн була оформлена позивачем у відповідності до вимог УМВС.

За таких обставин, враховуючи, що позивачем при пред`явленні претензії було дотримано вимоги § 3 та § 5 ст. 46 УМВС, а відтак, у відповідача були відсутні підстави для повернення претензії позивача без розгляду, судом першої інстанції обґрунтовано визнано повернення відповідачем претензії позивача неправомірним, а відмову відповідача у виплаті позивачеві заявленої до стягнення неустойки в сумі 40 221,35 грн за перевищення термінів доставки вантажу - безпідставною та такою, ще не відповідає вимогам УМВС.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Водночас, саме позивач повинен довести обставини, які входять до предмету доказування у справі та які підтверджують факт порушення його права відповідачем.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що факт порушення відповідачем правил перевезення вантажу належним чином доведений, документально підтверджений, відповідачем не спростований, а відтак, позовна вимога про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 40 221,35 грн є обґрунтованою.

Частиною 1 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2020 у справі №910/18931/19 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального права, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга АТ «Укрзалізниця» має бути залишена без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні, на підставі статті 129 ГПК України, покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2020 у справі №910/18931/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2020 у справі №910/18931/19 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2020 у справі №910/18931/19.

4. Матеріали справи №910/18931/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді О.В. Агрикова

М.Г. Чорногуз