РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.07.2020Справа № 910/4875/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., розглянувши у порядку письмового провадження матеріали господарської справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "МАРІУПОЛЬСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ ІМЕНІ ІЛЛІЧА" (87504, Донецька обл., Маріуполь, вул. Левченка 1)

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5)

про стягнення 153 464,89 грн.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "МАРІУПОЛЬСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ ІМЕНІ ІЛЛІЧА" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 153 464,89 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у зв`язку з встановленим фактом недостачі вантажу, який згідно залізничної накладної №51867158 від 03.10.2019 надійшов на адресу позивача, відповідач зобов`язаний відшкодувати збитки у вигляді встановленої нестачі, а саме у розмірі 153 464,89 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.04.2020 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/4875/20 та вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

25.05.2020 через загальний відділ діловодства суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечуючи проти позову зазначає, що позивачем не надано належних доказів, які б засвідчували кількість та вартість відправленого вантажу.

29.05.2020 до канцелярії суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначає, що викладені у відзиві доводи не спростовують викладені у позові обставини. За доводам позивача, зобов`язання за договором №245/108/16Сб були виконані шляхом оплати виставленого вантажовідправником рахунку №92863121 від 03.10.2019 на суму 2 320 255,51 грн згідно платіжного доручення № від 05.12.2019.

За приписами ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

01.01.2018 між Приватним акціонерним товариством "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (покупець) та Приватним акціонерним товариством "Авдіївський коксохімічний завод" (продавець) укладено договір № 2/18Сб (далі - договір), відповідно до п. 1.1. якого продавець зобов`язався продати, а покупець прийняти та оплатити коксову продукцію.

14.02.2018 між Приватним акціонерним товариством "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (замовник) та Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" (перевізник) укладено договір про надання послуг № 00039//ЦТЛ-2018 (далі - договір перевезення), предметом якого є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника і проведення розрахунків за ці послуги.

Згідно з п. 2.3.2 договору перевезення перевізник зобов`язався доставити прийнятий до перевезення вантаж до станції призначення та видати його одержувачу.

03.10.2019 ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод», як вантажовідправник, за накладною №51867158 відправив на станцію Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці вагони з вантажем горішок коксовий (вологий) на адресу ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», в тому числі вагони №53526935, №61077053, №56917578.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що під час прибуття вагонів на станцію призначення було виявлено невідповідність фактичної маси вантажу з масою вантажу, яка зазначена у накладній та є меншою, тому відповідач має відшкодувати збитки у вигляді вартості втраченого вантажу в сумі 153 464,89 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню повністю з наступних підстав.

Згідно частини 1 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

У відповідності до ч. 3 ст. 909 Цивільного кодексу України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно з ч. 2 ст. 908 Цивільного кодексу України загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно зі ст. 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 306 Господарського кодексу України встановлено, що загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоактивних та інших небезпечних речовин тощо) визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 5 статті 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Як передбачено ч. 1 ст. 307 Господарського кодексу України, п. 22 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 (надалі - Статут), за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Статтею 52 Статуту встановлено, що на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами перевезення вантажів.

Відповідно до накладної №51867158 вантаж маркований по центру продольною полосою шириною 400-600 мм, уздовж вагона вапном.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ "Авдіївський коксохімічний завод" при відправленні вантажу у залізничній накладній №51867158 від 03.10.2019 зазначило, що вантаж (горішок коксовий) у вагоні №53526935 складає 37250 кг, №61077053 складає 41750 кг, №56917578 складає 45450 кг.

Згідно з ст. 24 Статуту залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Доказів того, що залізницею при прийняті вантажу до відправлення було перевірено правильність відомостей в накладній №51867158 від 03.10.2019 щодо фактичної маси вантажу у вищевказаних вагонах та встановлено її невідповідність не подано.

Пунктом 22 Правил видачі вантажів, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 862/5083 передбачено, що перевірка маси вантажу на станції призначення провадиться, як правило, таким самим способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення.

Відповідно до п. 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин як невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

Як свідчать матеріали справи, 06.10.2019 на підставі попутного акту загальної форми №12398 від 06.10.19 на станції Волноваха Донецької залізниці було перевірено кількість та масу вантажу у вагоні №53526935 та виявлено невідповідність фактичної маси вантажу, з вагою, що зазначена у накладній №51867158 від 03.10.2019, та складено комерційний акт, який свідчить про недостачу вантажу, про що в зазначеній накладній була зроблена відповідна відмітка.

В комерційному акті № 485604/1242 від 06.10.2019 вказано, що за документом значиться: вантаж кокс доменний (вологий), насипом. Вага визначена відправником на вагонних вагах: брутто - не вказано, тара - 22 000 кг, нетто - 37 250 кг. При переважуванні вага виявилась: брутто - 51 400 кг, тара - 22 000 кг, нетто - 29 400 кг, що менше документа на 7 850 кг.

При комерційному огляді виявлено: навантаження у вагоні вище рівня бортів на 400-500 мм, «шапкою». Поверхня вантажу маркована вапном по центру вагону однією повздовжньою смугою шириною 400-600 мм вздовж вагону. Фактично маркування порушено. За рухом потягу, над 1-7 люками є виїмка розміром 12000 мм х 2800 мм х 500 мм в глибину вагону, що відповідає попутному акту загальної форми №12398 від 06.10.19 р. станції Волноваха Донецької залізниці. Вагон прибув у технічному стані справний. Течі вантажу немає.

06.10.2019 на підставі попутного акту загальної форми №12399 від 06.10.19 станції Волноваха Донецької залізниці було перевірено кількість та масу вантажу у вагоні №61077053 та виявлено невідповідність фактичної маси вантажу, з вагою, що зазначена у накладній №51867158 від 03.10.2019 p., та складено комерційний акт, який свідчить про недостачу вантажу, про що в зазначеній накладній була зроблена відповідна відмітка.

В комерційному акті № 485604/1243 від 06.10.2019 р. вказано, що за документом значиться: вантаж кокс доменний (вологий), насипом. Вага визначена відправником на вагонних вагах: брутто - не вказано, тара - 23 500 кг, нетто - 41 750 кг. При переважуванні вага виявилась: брутто - 55 650 кг, тара - 23 500 кг, нетто - 32 150 кг, що менше документа на 9 600 кг.

При комерційному огляді виявлено: навантаження у вагоні вище рівня бортів на 400-500 мм, «шапкою». Поверхня вантажу маркована вапном по центру вагону однією повздовжньою смугою шириною 400-600 мм вздовж вагону. Фактично маркування порушено. За рухом потягу, над 1-7 люками є виїмка розміром 12000 мм х 2800 мм х 1000 мм в глибину вагону, що відповідає попутному акту загальної форми №12399 від 06.10.19 р. станції Волноваха Донецької залізниці. Вагон прибув у технічному стані справний. Течі вантажу немає.

Цією ж датою на підставі попутного акту загальної форми №12400 від 06.10.19 станції Волноваха Донецької залізниці було перевірено кількість та масу вантажу у вагоні №56917578 та виявлено невідповідність фактичної маси вантажу, з вагою, що зазначена у накладній №51867158 від 03.10.2019 p., та складено комерційний акт, який свідчить про недостачу вантажу, про що в зазначеній накладній була зроблена відповідна відмітка.

В комерційному акті № 485604/1244 від 06.10.2019 р. вказано, що за документом значиться: вантаж кокс доменний (вологий), насипом. Вага визначена відправником на вагонних вагах: брутто - не вказано, тара - 22 600 кг, нетто - 45 450 кг. При переважуванні вага виявилась: брутто - 60 950 кг, тара - 22 600 кг, нетто - 38 350 кг, що менше документа на 7 100 кг.

При комерційному огляді виявлено: навантаження у вагоні вище рівня бортів на 400-500 мм, «шапкою». Поверхня вантажу маркована вапном по центру вагону однією повздовжньою смугою шириною 400-600 мм вздовж вагону. Фактично маркування порушено. За рухом потягу, над 1-7 люками є виїмка розміром 12000 мм х 2800 мм х 1000 мм в глибину вагону, що відповідає попутному акту загальної форми №12400 від 06.10.19 р. станції Волноваха Донецької залізниці. Вагон прибув у технічному стані справний. Течі вантажу немає.

Статтею 110 Статуту передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Згідно із статтею 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Відповідно до ст. 114 Статуту залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі.

Недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Відповідно до п. 27 Правил видачі вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 2% маси, зазначеної в перевізних документах, зокрема вантажі рідкі або здані до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані.

Згідно ст. 115 Статуту, вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Вартість 1 тони вантажу у вагоні №53526935 відповідно до рахунку вантажовідправника №92863121 від 03.10.2019 р. та сертифікату якості 15695 складає 7 682,39 грн. (в т.ч. ПДВ), виходячи з розрахунку: 475 348,09 грн. х 1,2(загальна сума рахунку, з урахуванням ПДВ) : 74,250 т (загальна кількість вантажу згідно рахунку) = 7 682,39 грн. (в т.ч. ПДВ).

Згідно комерційного акту №485604/1242 від 06.10.2019 року недостача склала 7 850 кг.

Сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто становить 2% (від маси нетто 37,250 т): 37250 кг * 2% = 745,0 кг

Таким чином, кількість фактичної недостачі складає: 7850 кг -745,0 кг = 7 105 кг (7,105 т)

Отже, сума втраченого вантажу в вагоні №53526935 складає: 7,105 т * 7 682,39 грн. = 54 583,38 грн.

Вартість 1 тони вантажу у вагоні №61077053 відповідно до рахунку вантажовідправника №92863121 від 03.10.2019 р. та сертифікату якості 23153 складає 6 802,85 грн. (в т.ч. ПДВ), виходячи з розрахунку: 488 671,26 грн. х 1,2 (загальна сума рахунку, з урахуванням ПДВ) : 86,200 т (загальна кількість вантажу згідно рахунку) = 6 802,85 грн. (в т.ч. ПДВ).

Згідно комерційного акту №485604/1243 від 06.10.2019 року недостача склала 9 600 кг.

Сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто становить 2% (від маси нетто 41,750 т): 41750 кг * 2% = 835,0 кг

Таким чином, кількість фактичної недостачі складає:9600 кг -835,0 кг = 8 765 кг (8,765 т)

Отже, сума втраченого вантажу в вагоні №61077053 складає: 8,765 т * 6 802,85 грн. = 59 626,98 грн.

Вартість 1 тони вантажу у вагоні №56917578 відповідно до рахунку вантажовідправника №92863121 від 03.10.2019 р. та сертифікату якості 27910 складає 6 340,58 грн. (в т.ч. ПДВ), виходячи з розрахунку: 969 526,91 грн. х 1,2 (загальна сума рахунку, з урахуванням ПДВ) : 183,490 т (загальна кількість вантажу згідно рахунку) = 6 340,58 грн. (в т.ч. ПДВ).

Згідно комерційного акту №485604/1244 від 06.10.2019 року недостача склала 7 100 кг.

Сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто становить 2% (від маси нетто 45,450 т): 45450 кг * 2% - 909,0 кг

Таким чином, кількість фактичної недостачі складає: 7100 кг -909,0 кг = 6 191 кг (6,191 т)

Отже, сума втраченого вантажу в вагоні №56917578 складає: 6,191 т * 6 340,58 грн. = 39 254,53 грн.

Загальний розмір недостачі (вартість втраченого вантажу складає: 54 583,38 + 59 626,98 + 39 254,53 = 153 464,89 грн.

У пункті 2.7 роз`яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 N 04-5/601 зазначено, що згідно зі статтями 924 ЦК України, 314 ГК України і статтями 114 і 115 Статуту залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної. Вартість вантажу, що перевозиться з оголошеною вартістю, визначається у такому ж порядку (пункт 4 Правил перевезення вантажів з оголошеною вартістю).

Суд зазначає, що в силу положень ч. 3 ст. 314 Господарського кодексу України та ст.ст. 114, 115 Статуту вказані вище документи є належними та допустимими доказами визначення вартості вантажу.

З матеріалів справи вбачається, що позивач свої зобов`язання за договором №2/18С6 від 01.01.2018 виконав належним чином, оплативши виставлений вантажовідправником рахунок №92863121 від 03.10.2019 на суму 2 320 255,51 грн. у повному обсязі згідно платіжного доручення № від 05.12.2019.

За наведених обставин суд відхиляє як безпідставні заперечення відповідача про те, що позивачем не надано належного документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Частиною 1 статті 127 Статуту залізниць України встановлено, що залізниця несе матеріальну відповідальність за втрату, недостачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення багажу, вантажобагажу, а також за прострочення його доставки, якщо не доведе, що втрата, недостача, псування, пошкодження, прострочення відбулися не з її вини.

Виходячи з аналізу ст. 1166 Цивільного кодексу України, шкода відшкодовується за наявності складу цивільного правопорушення, а саме таких його елементів: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи, шкідливого результату такої поведінки (шкоди), причинного зв`язку між протиправною поведінкою і шкодою та вини особи, яка заподіяла шкоду. Відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення, звільняє боржника від відповідальності (виключає його відповідальність).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме протиправної поведінки відповідача, що виявилась у незбереженні вантажу, що перевозився у вагонах, шкідливого результату такої поведінки (збитків) - недостачі товару на загальну суму 153 464,89 грн та наявності причинного зв`язку між протиправної поведінкою та завданими збитками.

При цьому відповідачем не доведено суду належними та допустимими доказами, що недостача вантажу у вагонах №53526935, №61077053, №56917578 сталась не з вини відповідача (відповідно до ч.2 ст.924 Цивільного кодексу України та ст.127 Статуту залізниць України) та з причин, що не залежали від нього (ст.113 Статуту залізниць України).

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, оскільки при перевезенні вантажу у вагонах №53526935, №61077053, №56917578 залізницею не було дотримано вимог щодо збереження вантажу у вказаних вагонах, прийнятого до перевезення, у зв`язку з чим виявилась нестача вантажу, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 153 464,89 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню у заявленому обсязі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Разом з цим, у позові позивачем заявлено до стягнення з відповідача витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 3 111,15 грн.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору.

У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Вказана правова позиція наведена у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 06.12.2019 у справі № 910/353/19.

Відповідно до матеріалів справи, на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу Приватним акціонерним товариством "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" долучено до матеріалів справи договір про надання юридичних послуг (правової допомоги) №845 від 30.03.2018, укладений з Адвокатським об`єднанням "Всеукраїнська адвокатська допомога", додаткову угоду № 26 від 09.12.2019, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДН №4916.

Дослідивши вказані документи, суд зазначає, що вищевказаних документів не достатньо для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу та їх розподілу, оскільки позивачем не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом на суму, доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що підлягає сплаті позивачем (зокрема, акта надання послуг (акт прийому-передачі наданих послуг), обов`язковість складання якого встановлено пунктом 5.3 про надання юридичних послуг (правової допомоги) №845 від 30.03.2018, та який є підставою для розрахунку за послуги), доказів оплати адвокатських послуг у разі її здійснення.

Також, суд звертає увагу, що додаткова угода № 26 від 09.12.2019 до договору про надання юридичних послуг (правової допомоги) №845 від 30.03.2018 містить лише загальний порядок визначення вартості послуг, які надаються адвокатом за цим договором.

Отже, за наведених обставин, зважаючи на заперечення відповідача, суд відмовляє позивачу у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу як необґрунтованих, та відповідно, не покладає їх на відповідача.

Керуючись ст. 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ідентифікаційний код 40075815) на користь Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (87504, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Левченка, буд. 1; ідентифікаційний код 00191129) збитки, які виникли у зв`язку з незбереженням вантажу при перевезенні, у розмірі 153 464 (сто п`ятдесят три тисячі чотириста шістдесят чотири) грн 89 коп. та судовий збір у розмірі 2 301 (дві тисячі триста одну) грн 97 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 14.07.2020

Суддя Л. Г. Пукшин