ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

"13" липня 2020 р. Справа № 911/1960/20

Господарський суд Київської області в особі судді Лопатіна А.В., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю БілоцерківІндустріалПарк (09100, Київська область, м. Біла Церква, бульвар Михайла Грушевського, буд. 13; ) про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Агросталь-Трейд (09100, Київська область, м. Біла Церква, бульвар Михайла Грушевського, буд. 13; ) заборгованості у розмірі 46489,56 грн., яка виникла внаслідок не здійснення боржником розрахунків за договором суборенди нерухомого майна від 01.10.2019 р. № 01/10/2019-БІП/8,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю БілоцерківІндустріалПарк звернулось до господарського суду Київської області із заявою (вх. № 1971/20 від 09.07.2020 р.) про видачу судового наказу щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Агросталь-Трейд заборгованості за договором суборенди нерухомого майна від 01.10.2019 р. № 01/10/2019-БІП/8 у розмірі 46489,56 грн., з яких: 27614,40 грн. заборгованості за договором; 16568,64 грн. штрафу; 837,42 грн. пені; 252,79 грн. пені; 1357,96 грн. 25% річних та 111,14 грн. інфляційних збитків.

Частиною другою ст. 12 ГПК України передбачено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Дослідивши заяву в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Агросталь-Трейд 16568,64 грн. штрафу та 837,42 грн. пені, судом встановлено наступне:

Згідно з ст. 147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги. Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи - підприємці. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими законом для виконання судових рішень.

Відповідно до частини першої ст. 148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з п. 3 частини першої ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу.

Як вбачається зі змісту заяви про видачу судового наказу, сума заборгованості складається з боргу за договором в сумі 27614,40 грн.; 16568,64 грн. штрафу; 837,42 грн. пені; 1357,96 грн. 25% річних та 111,14 грн. інфляційних збитків.

Грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Відповідно до частини першої ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

В силу приписів частини першої ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з п. 3 частини першої ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Формами неустойки є штраф і пеня. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (п. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (п. 3 ст. 549 ЦК України).

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Таким чином, штраф і пеня не є заборгованістю за договором, а являється штрафною санкцією, вимоги про сплату пені у зв`язку з порушенням грошових зобов`язань хоча й мають грошовий характер, але за своєю природою не є основним зобов`язанням, а є заходом відповідальності за порушення зобов`язань, а відтак, вимога про стягнення штрафу в розмірі 16568,64 грн. та пені в розмірі 837,42 грн. не підлягає розгляду в порядку наказного провадження.

Зазначена правова позиція цілком підтримується судовою практикою, зокрема аналогічні висновки викладені у постанові Одеського апеляційного господарського суду від 14.03.2018 р. по справі № 916/55/18, яка згідно п. 1 частини першої ст. 255 ГПК України не віднесена до переліку судових рішень, які можуть бути оскаржені у касаційному порядку, а отже є остаточною.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу в частині стягнення 16568,64 грн. штрафу та 837,42 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором на підставі п. 3 частини першої ст. 152 ГПК України.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до частини другої ст. 153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 Господарського процесуального кодексу України, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Керуючись ст.ст. 148, 152, 153, 154, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю БілоцерківІндустріалПарк (09100, Київська область, м. Біла Церква, бульвар Михайла Грушевського, буд. 13; ) у видачі судового наказу з вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Агросталь-Трейд (09100, Київська область, м. Біла Церква, бульвар Михайла Грушевського, буд. 13; ) 16568,64 грн. штрафу та 837,42 грн. пені.

Ухвала господарського суду набирає законної сили в порядку статті 235 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала господарського суду підлягає оскарженню в порядку та строки, визначені статтями 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Дата підписання 13.07.2020 р.

Суддя А.В. Лопатін