ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
30.06.2020 Справа №905/778/20
Господарський суд Донецької області у складі судді Кротінової О.В.,
при секретарі судового засідання Калітіній К.А.,
про стягнення 320731,71грн., -
за участю представників сторін:
від позивача: Рожкова Л.О. - довіреність, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю;
від відповідача: не з`явився, -
Товариство з обмеженою відповідальністю Донецькі енергетичні послуги, м.Маріуполь, Донецька обл., звернулось до Господарського суду Донецької області з позовною заявою №29/2433 від 14.04.2020 до Комунального підприємства Компанія Вода Донбасу, м.Маріуполь, Донецька обл., про стягнення 320731,71грн., з яких:
- сума основного боргу в розмірі 316825,85грн. за спожиту електроенергію за листопад 2019 на підставі договору про постачання електричної енергії споживачу;
- сума 3% річних в розмірі 3272,21грн., нарахованих з 09.08.2019 по 18.03.2020 за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по сплаті електроенергії спожитої в липні 2019 та жовтні-листопаді 2019, та сума інфляційних витрат в розмірі 633,65грн., нарахованих у період з 01.08.2019 - 29.02.2020 за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по оплаті електроенергії спожитої в липні 2019 та жовтні-листопаді 2019, на підставі ст.625 Цивільного кодексу України.
Ухвалою суду від 29.04.2020 прийнято позовну заяву №29/2433 від 14.04.2020 до розгляду та відкрито провадження у справі №905/778/20; визначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 26.05.2020; встановлено строк позивачу для надання: відповідно до ст.ст.166, 251 Господарського процесуального кодексу України відповіді на відзив до 26.05.2020; встановлено строк відповідачу для надання: відповідно до ст.ст.165, 251 Господарського процесуального кодексу України відзиву на позовну заяву і всіх письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду), висновків експертів і заяв свідків, що підтверджують заперечення проти позову у строк до 19.05.2020, але не пізніше 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі; одночасно надіслати позивачу копію відзиву та доданих до нього документів, докази такого направлення надати суду до початку судового засідання; явку представників сторін визнано обов`язковою.
В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на укладання договору №167 з відповідачем, невиконання останнім за ним своїх зобов`язань з оплати вартості спожитої електричної енергії за листопад 2019 року та несвоєчасне виконання зобов`язань з оплати вартості спожитої електричної енергії у липні та жовтні 2019 року, внаслідок чого утворилась заборгованість за зобов`язанням листопада 2019 року та виникли підстави для нарахування 3% річних та інфляційних витрат за зобов`язаннями липня, жовтня та листопада 2019 року.
На підтвердження викладених обставин позивачем надано у копіях: договір про постачання електричної енергії споживачу з додатками; рахунки за спожиту електроенергію №167 за липень, жовтень та листопад 2019 року; акти прийняття-передавання товарної продукції (електроенергії) за липень, жовтень та листопад 2019 року; виписки по рахунку за 20.08.2019, 02.12.2019, документи у підтвердження повноважень представників відповідача; в оригіналі: розрахунок сум, що стягуються.
Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує посиланням на ст.ст.509, 525, 526, 530, 549, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст.193 Господарського кодексу України.
25.05.2020 від представника позивача на електронну поштову адресу суду надійшло клопотання №29/3043 від 22.05.2020 про відкладення підготовчого засідання, яке було залишено судом без розгляду, що відображено в ухвалі від 26.05.2020.
25.05.2020 від представника позивача на електронну поштову адресу суду надійшло клопотання №29/3043 від 22.05.2020 про ознайомлення з матеріалами справи.
Судом відкладено розгляд порушеного у клопотанні №29/3043 від 22.05.2020 питання, про що також зазначено в ухвалі суду від 26.05.2020.
Ухвалою Господарського суду Донецької області від 26.05.2020 відкладено підготовче засідання на 16.06.2020.
15.06.2020 від представника позивача на електронну поштову адресу суду надійшло клопотання №29/3746 від 15.06.2020 про відкладення підготовчого засідання, у задоволенні якого судом відмовлено, що відображено в ухвалі від 16.06.2020.
Одночасно, від відповідача отримано клопотання №735/03 від 11.06.2020, у якому останній просить при винесенні рішення по справі відстрочити виконання рішення суду на 1 рік, з додатками згідно переліку, за наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, відсутність вини відповідача у виникненні спору, наявність надзвичайних подій. До клопотання додано у копіях: сертифікат (висновок) №1736 про настання обставин непереборної сили Торгово промислової палати України вих. №5268/05 4 від 25.11.2014, сертифікат (висновок) №1735 про настання обставин непереборної сили Торгово промислової палати України вих. №5270/05 4 від 25.11.2014, сертифікат (висновок) №1216 про настання обставин непереборної сили Торгово промислової палати України вих. №4245/05-4 від 29.10.2014, платіжне доручення №1243 від 22.04.2020.
16.06.2020 клопотання Юдіна І.Ю. №7/858 від 22.05.2020 про ознайомлення з матеріалами справи залишено без розгляду, про що зазначено в ухвалі суду від 16.06.2020.
Ухвалою суду від 16.06.2020 закрито підготовче провадження по справі №905/778/20, призначено справу №905/778/20 до судового розгляду по суті; визначено проведення судового засідання 30.06.2020 для розгляду справи по суті.
22.06.2020 від представника позивача на електронну поштову адресу суду надійшла заява №291.3947 від 22.06.2020 про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, яка задоволена судом, про що постановлено ухвалу суду від 23.06.2020.
26.06.2020 від представника позивача на електронну поштову адресу суду надійшла відповідь №29/4037 від 26.06.2020 на відзив разом із запереченнями №29/4038 від 26.06.2020 на клопотання про відстрочення виконання рішення.
Під час судового засідання 30.06.2020 у представника з`ясовано, що датою укладення договору є дата означена у заяві приєднання до договору про постачання електричної енергії споживачу (для юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), а номером договору є №167; інших договорів із відповідачем щодо точок обліку, обумовлених цим договором, не укладалось; державної компенсації за цим договором не отримували, часткові оплати здійснено за рахунок коштів відповідача; реструктуризація заборгованості за договором не проводилась; оплати можуть здійснюватись від інших структурних підрозділів Комунального підприємства Компанія Вода Донбасу за договорами, у тому числі спірним, у відповідних сумах згідно реєстрів, які визначаються з боку відповідача.
Представник відповідача у судове засідання 30.06.2020 не з`явився.
Суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи, як і для оголошення перерви у судовому засіданні, та існуючою можливість розглянути спір у цьому судовому засіданні.
Дослідив матеріали справи та оцінив подані докази, суд дійшов висновку щодо такого.
За приписами статті 7 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності всіх фізичних осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин.
Згідно ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За змістом частин першої, другої статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Основними видами господарських зобов`язань є майново-господарські зобов`язання та організаційно-господарські зобов`язання. Господарські зобов`язання можуть виникати: зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч.1 ст.174 Господарського кодексу України).
Данні норми кореспондуються з положеннями ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України.
Між Комунальним підприємством «Компанія «Вода Донбасу» в особі Костянтинівського виробничого управління водопровідно-каналізаціного господарства (споживач) (далі - позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Донецькі енергетичні послуги» (постачальник) (далі - відповідач) укладено договір про постачання електричної енергії споживачу №167 (далі - Договір).
Відповідно до п.п.1.1.-1.2 договір про постачання електричної енергії споживачу є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу постачальником електричної енергії та укладається сторонами, з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, шляхом приєднання споживача до умов цього договору. Умови цього договору розроблені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою НКРЕКП №312 від 14.03.2018 та є однаковими для всіх споживачів.
Згідно п.2.1 договору постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.
Пунктом п.3.1 договору встановлено, що датою початку постачання електричної енергії споживачу є дата, зазначена в заяві-приєднанні, яка є додатком 1 до цього Договору, якщо інша дата не визначена комерційною пропозицією, але в будь-якому випадку не раніше строку початку договору.
Постачальник за цим договором не має права вимагати від споживача будь-якої іншої плати за електричну енергію, що не визначена у комерційній пропозиції, яка є додатком 2 до цього договору (п. 3.4 договору).
Як встановлено, споживач приєднався до умов договору на підставі поданої заяви-приєднання (додаток №1 до договору) на умовах комерційної пропозиції постачальника, яка є додатком 2 до договору.
Відповідно до умов заяви-приєднання, початок постачання електричної енергії з січня 2019 року, але не раніше наступного дня, за днем подачі цієї заяви, якщо інше не визначено комерційною пропозицією обраною споживачем. Розрахунковим вважається період з 00:00 годин відповідного числа місяця до 24:00 годин відповідного числа поточного місяця. З моменту акцептування цієї заяви - приєднання в установленому Правилами роздрібного ринку порядку споживач та постачальник набувають всіх прав та обов`язків за договором і несуть відповідальність за їх невиконання (неналежне виконання) згідно з умовами договору та чинним законодавством України.
Відповідно до п.5.1 договору споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до цього договору.
Розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць. Дата початку та кінця розрахункового періоду зазначаються в заяві-приєднанні (п.5.5 договору).
Розрахунки споживача здійснюються на поточний рахунок постачальника. Оплата вартості електричної енергії за цим договором вважається здійсненою після того, як на поточний рахунок постачальника надійшла вся сума коштів, що підлягає сплаті за куповану електричну енергію відповідно до умов цього договору. Поточний рахунок постачальника зазначається у платіжних документах, у тому числі у разі його зміни (пункт 5.6 Договору).
Згідно п. 5.7 договору оплата рахунка постачальника має бути здійснена споживачем у строк, визначений у рахунку, який не може бути меншим 5-ти робочих днів з моменту отримання його споживачем або протягом 5-ти робочих днів від дати, зазначеної у комерційній пропозиції, щодо оплати рахунку, оформленого споживачем.
У розділі 4 комерційної пропозиції, яка є додатком №2 до договору, визначено здійснення оплати заявлених обсягів споживання електричної енергії на умовах попередньої оплати за графіком: не пізніше ніж за 5 календарних днів до дати початку розрахункового періоду 17% від заявленого обсягу; не пізніше ніж на 29-й день розрахункового періоду 83% від заявленого обсягу з наступним перерахунком (остаточним розрахунком), що проводиться за фактично відпущену електричну енергію (п.4.1).
Обсяг попередньої оплати визначається шляхом множення прогнозного на відповідний розрахунковий період обсягу споживання електричної енергії на ціну, визначену відповідно до п.1 комерційної пропозиції. Для цілей визначення обсягу попередньої оплати у разі наявності фактичних Цоер та ОРЦ за попередній період, може використовуватися значення Цоер га ОРЦ за останній період, в який ці показники були визначенні (п.4.2).
Після закінчення розрахункового періоду остаточний розрахунок (перерахунок) здійснюється за фактичним обсягом споживання електричної енергії (п.4.3).
На період, до дати початку дії нового ринку електричної енергії, у відповідності до вимог Закону України «Про ринок електричної енергії», не побутовий споживач надає акти прийом) - передачі наданих послуг за формою, яка є зразком до договору, та звіти про покази засобу обліку, за формою яка визначена постачальником до даного договору або формою узгодженою з оператором системи розподілу у дати, встановлені договором про постачання електричної енергії, що діяв станом на 30 листопада 2018 року, до отримання окремого повідомлення від постачальника про зміну відповідної дати (п.4.4).
З дати початку дії нового ринку електричної енергії, у відповідності до вимог Закону України «Про ринок електричної енергії», порядок формування ціни, встановлений в п.1 комерційної пропозиції, буде змінений на однокомпонентну (фіксовану) ціну на електричну енергію, що буде визначатися постачальником і про її зміну споживач повідомляється у спосіб, передбачений договором про постачання електричної енергії споживачу (п.4.5).
Відповідно до п.5.3 комерційної пропозиції остаточний розрахунок здійснюється не пізніше 20 календарного дня після закінчення розрахункового періоду.
Пунктом 13.1 договору визначено його укладення на строк, зазначений в комерційній пропозиції, яку обрав споживач, та набуває чинності з дати подання споживачем заяви-приєднання, якщо інше не встановлено комерційною пропозицією. Умови договору починають виконуватись з дати початку постачання електричної енергії, зазначеної споживачем у заяві-приєднанні та сплати рахунку (квитанції) постачальника. Договір в частині виконання зобов`язань споживача щодо оплати діє до повного виконання споживачем таких зобов`язань.
За умовами комерційної пропозиції договір укладається на строк 1 рік та набирає чинності з моменту погодження (акцептування) споживачем заяви-приєднання, яка є додатком 1 до договору та оплати рахунку, визначеного в п.5.1 комерційної пропозиції. Договір вважається продовженим на кожен наступний календарний рік, якщо за 21 день до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або про перегляд його умов (п.п.10.1, 10.2 додатку 2).
Як вбачається з матеріалів справи, у період, за який виник спір, сторони перебували у договірних відносинах, що ними не заперечується.
Матеріали справи містять акти прийняття-передавання товарної продукції (електроенергії) за липень, жовтень та листопад 2019 року, що підписані сторонами та скріплені печатками підприємств.
Згідно даних актів обсяги спожитої відповідачем електроенергії наступні: у липні 2019 року - 116281кВтгод. на суму 403928,10грн. (з ПДВ); у жовтні 2019 року - 117333кВтгод. на суму 348770,46грн. (з ПДВ); у листопаді 2019 року - 117333кВтгод. на суму 316825,85грн. (з ПДВ).
З представлених суду доказів вбачається, що позивачем відповідачу виставлені рахунки за ці послуги у зазначених обсягах відповідно до договору про постачання електричної енергії.
Обсяги споживання перелічені вище відповідачем не заперечуються.
Відповідно до ст.275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.
Згідно з ч.ч.6, 7 ст.276 Господарського кодексу України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору.
З огляду на приписи ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст.525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що обов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Із зазначеною нормою кореспондується й частина 1 статті 193 Господарського кодексу України, відповідно до якої суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Разом з тим, ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України встановлює, що якщо в зобов`язанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (дату).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 Цивільного кодексу України).
Відповідно до п.1 ч.3 ст.58 Закону України «Про ринок електричних послуг» споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.
Як свідчать фактичні обставини справи, позивач свої зобов`язання виконав належним чином, поставив відповідачеві електричну енергію в липні 2019 року в загальному обсязі 116281кВтгод. на суму 403928,10грн. (з ПДВ); у жовтні 2019 року - в загальному обсязі 117333кВтгод. на суму 348770,46грн. (з ПДВ); в листопаді 2019 року - у загальному обсязі 117333кВтгод. на суму 316825,85грн., а відповідач її прийняв без заперечень, що підтверджується відповідними актами прийняття-передавання товарної продукції (електроенергії).
Рахунки на оплату спожитої у липні, жовтні та листопаді 2019 року електричної енергії були отримано відповідачем, про що свідчать відмітки представників останнього про їх отримання на вказаних документах.
Доказів протилежного суду не надано, відповідачем дані обставини не заперечуються.
Як було зазначено вище, пунктом 5.3 комерційної пропозиції до договору сторони визначили, що остаточний розрахунок здійснюється не пізніше 20 календарного дня після закінчення розрахункового періоду.
Таким чином, сплата за зобов`язаннями липня 2019 року повинна бути здійснена не пізніше 20.08.2019, за зобов`язаннями жовтня 2019 року не пізніше 20.11.2019, за зобов`язаннями листопада 2019 року - не пізніше 20.12.2019.
З урахуванням платежів, проведених 20.08.2019 та 02.12.2019, що відображено у банківських виписках наданих суду, позивачем визначено остаточний розрахунок за зобов`язанним липня 2019 року 20.08.2019, за зобов`язанням жовтня 2019 року 02.12.2019.
Дані обставини відповідачем не заперечуються.
Отже, як слідує, відповідачем, в порушення ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, не виконано зобов`язання зі сплати вартості електроенергії спожитої в листопаді 2019 року у розмірі 316825,85грн..
Дана сума заборгованості є несплаченою у повному обсязі на дату подання позовної заяви.
Внаслідок викладеного, сумою заборгованості за зобов`язанням листопада 2019 року на теперішній час є 306695,17грн.
Зі змісту відзиву №733/03 від 11.06.2020 на позовну заяву, відповідачем суму основного боргу за електроенергію, спожиту у листопаді 2019 року, визнано з урахуванням часткової оплати, проведеної згідно платіжного доручення №1243 від 22.04.2020.
За приписами ч.ч.1, 2, 4 ст.191 Господарського процесуального кодексу України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку, зокрема, з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
В контексті означеної норми, суд зауважує на наступному.
По-перше, часткове визнання позову опосередковано належною письмовою формою, визначеною ч.1ст.191 Господарського процесуального кодексу України.
По-друге, визнання позову здійснено уповноваженою на вчинення такої процесуальної дії особою директором Костянтинівського виробничого управління водопровідно-каналізаціного господарства Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» Демченко А.В. (довіреність №03-31 від 16.12.2019).
По-третє, сторонами у розглядуваних правовідносинах є лише позивач та відповідач, отже, судом не вбачається підстав для порушення прав і обов`язків інших осіб внаслідок визнання відповідачем грошових вимог позивача за вказаними правовідносинами.
З огляду на наведене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 306695,17грн.
За цих обставин, підстави для застосування приписів ст.231 Господарського процесуального кодексу України відсутні.
Одночасно, враховуючи, що на момент звернення позивача з даним позовом (21.04.2020 за даними інформації, що міститься на поштовому конверті, у якому надійшла позовна заява) оплата вищенаведеної суми не була здійснена, наявність винних дій відповідача на день подання позовної заяви, а також порушеного права та охоронюваного законом інтересу позивача, судові витрати в цій частині, у відповідності до ч.9 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.
Прострочення відповідачем грошового зобов`язання на підставі статті 625 Цивільного кодексу України тягне за собою обов`язок сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних з простроченої суми за весь час несвоєчасного виконання обов`язку щодо сплати відповідних сум, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідачем заявлено до стягнення 3% річних у загальному розмірі 3272,21грн. відповідно до наступного розрахунку:
- за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по оплаті електроенергії спожитої у липні 2019 року (нарахування здійснено на суму 100219,69грн. за період з 09.08.2019 по 19.08.2019) - 90,61грн.:
- за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по оплаті електроенергії спожитої у жовтні 2019 року (нарахування здійснено на суму 322227,88грн. за період з 09.11.2019 по 01.12.2019) 609,14грн.;
- за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по оплаті електроенергії спожитої у листопаді 2019 року (нарахування здійснено на суму 316825,85грн. за період з 11.12.2019 по 18.03.2020) 2572,46грн.
Відповідачем також заявлено до стягнення інфляційні нарахування за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по оплаті електроенергії спожитої у листопаді 2019 року на суму 316825,85грн. за період з 01.01.2020 по 29.02.2020) 633,65грн..
Розмір порядок та дати відображених оплат у розрахунку 3% річних та інфляційних нарахувань відповідачем не заперечуються.
Перевіривши розрахунок 3% річних судом встановлено невідповідність визначених позивачем періодів прострочення для нарахування 3% річних дійсним, а саме першим днем прострочення за зобов`язанням жовтня 2019 року є 21.11.2019, за зобов`язанням листопада 2019 року 21.12.2019, спожиту у липні 2019 року електроенергію було оплачено відповідачем у межах строку встановленого у комерційній пропозиції до договору.
Здійснив перерахунок, з урахуванням встановленого, 3% річних за зобов`язанням жовтня 2019 на суму 322227,88грн. за період з 21.11.2019 по 01.12.2019 та за зобов`язанням листопада 2019 на суму 316825,85грн. за період з 21.12.2019 по 18.03.2020, а також інфляційних витрат за допомогою програми Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН, суд дійшов висновку про те, що за період 01.01.2020 по 29.02.2020 інфляційне збільшення суми боргу за листопад 2019 не відбулось, а 3% річних у загальному розмірі дорівнюють 2603,38грн.
Відповідач у відзиві №733/03 від 11.06.202 не визнає суму пені у розмірі 3272,21грн., при вирішенні справи просить врахувати приписи ст.2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси».
Суд звертає увагу на те, що в межах даної справи пеня до стягнення не заявлена. У вказаній сумі позивачем здійснено нарахування 3% річних за прострочення виконання зобов`язання з оплати спожитої електроенергії у липні, жовтні та листопаді 2019 року і це є предметом спору.
Законом України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» №85-VІІІ від 13.01.2015р. встановлено мораторій на час, визначений у статті 1 цього Закону (до 31.12.2015р.), на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами - виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції (ст.2 Закону).
У ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
3% річних та інфляційні витрати є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобовязання, адже виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Зі змісту ч.2 ст.2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» №85-VІІІ від 13.01.2015р., слідує встановлення мораторію на нарахування штрафних санкцій у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси, що надаються у районі проведення антитерористичної операції.
Проте, згадані 3% річних та інфляційні витрати за своєю правовою природою не є штрафними санкціями.
Отже, приписами приведеного Закону не передбачено звільнення боржника (відповідача) від відповідальності за невиконання основного грошового зобов`язання або його виконання із порушенням встановлених договором термінів та не позбавляє кредитора (позивача) права на отримання сум, передбачених ст.625 Цивільного кодексу України, оскільки цей нормативний акт, беручи до уваги вищевикладене, не поширює свою дію на нарахування та стягнення 3% річних та інфляційних витрат у межах спірних правовідносин.
Отже, доводи відповідача у цій частині судом до уваги не прийнято.
Твердження відповідача стостовно наявності форс-мажорних обставин також не враховано при вирішенні спірного питання, зважаючи на таке.
За змістом ст.10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» єдиним належним доказом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору) які мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобовязань, є сертифікат Торгово-промислової палати України, тоді як інші документи не можуть вважатися доказами наявності таких обставин.
Відповідачем представлено суду копії сертифікату (висновок) №1216 про настання обставин непереборної сили Торгово промислової палати України вих. №4245/05-4 від 29.10.2014, сертифікату (висновок) №1735 про настання обставин непереборної сили Торгово промислової палати України вих. №5270/05 4 від 25.11.2014 та сертифікату (висновок) №1736 про настання обставин непереборної сили Торгово промислової палати України вих. №5268/05 4 від 25.11.2014.
Разом з тим, відповідно до Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обстави (обставин непереборної сили), затверджений рішенням президії Торгово-промислової палати України від 15.07.2014р. №40 (3), що кореспондується та витікає з положень Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997р. №671/97-ВР, форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (Force Majeure) це надзвичайні та невідворотні обставини, які обєктивно впливають на виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків за законодавчими і іншими нормативними актами, дію яких неможливо було передбачити та дія яких унеможливлює їх виконання протягом певного періоду часу.
За визначеннями наведеного Регламенту, сертифікат (в певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили)- документ встановленої ТПП України форми, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.
Згідно п.п.6.1, 6.2 Регламенту, підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених у ст. 3.1. РЕГЛАМЕНТУ, визначених як непереборний вплив на виконання відповідного зобов`язання таким чином, що унеможливлює його виконання у термін, що настав (наявність причинно-наслідкового звязку між обставиною та неможливістю виконання зобовязання в термін, передбачений відповідно законодавством, відомчими нормативними актами, договором, контрактом, угодою, типовим договором тощо).
Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за заявою зацікавленої особи, по кожному окремому договору, контракту, угоді тощо, а також по податкових та інших зобовязаннях/обовязках, виконання яких настало згідно з законодавчим чи іншим нормативним актом або може настати найближчим часом і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.
Аналіз приведеного вище Регламенту та положень Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» свідчить про те, що сертифікат засвідчує певні форс-мажорні обставини, які звільняють від відповідальності за чітко визначеними зобовязаннями та на які вказано заявником.
За змістом представлених відповідачем сертифікатів (висновків) №1216, №1735, №1736 про настання обставин непереборної сили Торгово-промислової палати України вих. №4245/05-4 від 29.10.2014, вих.№5268/05-4 від 25.11.2014р., вих.№5270/05-4 від 25.11.2014р. засвідчено настання обставин непереборної сили з 10.06.2014р. Комунальному підприємству «Компанія «Вода Донбасу» при здійснені господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавчих актів України, які стосуються продовження граничних строків для подання податкової декларації. Крім того, підставою настання таких обставин заявником визначено неможливість провадження господарської діяльності у Донецькій області та дотримання нормативно-правових актів України, що стосуються строків подання податкової декларації у зв`язку з проведенням антитерористичної операції, зокрема, в Донецькій області, а також сплати податків та обов`язкових платежів.
У вказаних висновках Торгово-промислової палати України мова про неможливість виконання договірних зобовязань за договором про постачання електричної енергії, за тих, чи інших обставин, не йдеться.
Отже, це дає підстави стверджувати про те, що дія означених документів не поширюється на спірні правовідносини, а отже останні не можна розцінювати, як підставу для звільнення від відповідальності за невиконання/не належне виконання грошових зобовязань за наведеним правочином.
Окрім того, останні не можна розцінювати і як підставу для звільнення від сплати нарахованих згідно ст.625 Цивільного кодексу України 3% річних та інфляційних витрат, адже не є відповідальністю за своєю правовою природою пов`язаною з виною боржника.
Відтак, позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат не підлягають задоволенню за викладених вище підстав, позовні вимоги в частині стягнення 3% річних підлягають задоволенню у встановленій судом сумі.
Відповідач у клопотанні №735/03 від 11.06.2020 просить надати відстрочку виконання рішення строком на 1 рік.
Позивач проти відстрочення виконання рішення заперечив.
Відстрочка виконання судового рішення в розумінні ч.3 ст.331 Господарського процесуального кодексу України може бути встановлена судом лише за умов наявності виключних обставин, які ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Відповідно до ч.4 ст.331 Господарського процесуального кодексу України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:
1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;
2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сімї, її матеріальний стан;
3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Діючим законодавством не передбачено переліку таких обставин, при цьому, повинно бути враховано ступінь вини відповідача у виникненні спору, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Таким чином, суд оцінює докази відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх матеріалів справи в їх сукупності, керуючись законом.
Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття відстрочення виконання рішення норми процесуального законодавства не вимагають. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Суд не вбачає винятковості обставин, на які посилається заявник як на підставу відстрочення виконання цього судового рішення, оскільки не доведено неможливість сплати присудженої до стягнення суми, до того ж, не представлено доказів (документів) щодо відсутності коштів на рахунках підприємства та неможливості їх зарахування у подальшому, не надано плану подолання наслідків важкої фінансової ситуації тощо.
Боржником належним чином не обґрунтовано термін в один рік, на який слід відстрочити виконання судового рішення.
Отже, посилання у цьому спірному випадку на важке фінансове становище боржника не є переконливим та законним підґрунтям для невиконання господарських зобовязань.
Так, аналіз у сукупності представлених відповідачем доказів, у спірному випадку, та враховуючи майнове право та інтерес позивача, зумовлює висновок про необґрунтоване запитування відстрочки виконання рішення, не відстежується її доцільність за викладених відповідачем обставин.
Як свідчить практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, є джерелом права, а саме рішенням Європейського суду з прав людини від 17.05.2005р. у справі Чіжов проти України (заява №6962/02) позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантій, які закріплені у п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення суду по справі №905/778/20 є необґрунтованим та таким, що підлягає залишенню без задоволення.
Судові витрати у цій частині позовних вимог підлягають розподілу з урахуванням норм статті 129 Господарського процесуального кодексу України та покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст.4, 7, 13, 42, 73-81, 86, 129, ст.ст.233, 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -
ВИРІШИВ:
1.Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Донецькі енергетичні послуги», м.Маріуполь, Донецька обл., до Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», м.Маріуполь, Донецька обл., про стягнення 320731,71грн., з яких сума основного боргу в розмірі 316825,85грн. за спожиту електроенергію за листопад 2019 на підставі договору про постачання електричної енергії споживачу, сума 3% річних в розмірі 3272,21грн., нарахованих з 09.08.2019 по 18.03.2020 за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по сплаті електроенергії спожитої в липні 2019 та жовтні-листопаді 2019, та сума інфляційних витрат в розмірі 633,65грн., нарахованих у період з 01.08.2019 - 29.02.2020 за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по оплаті електроенергії спожитої в липні 2019 та жовтні-листопаді 2019, на підставі ст.625 Цивільного кодексу України, задовольнити частково.
3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
5. В судовому засіданні 30.06.2020 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.
6.Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Звернути увагу сторін на п.4 розділу X «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України (зміни, внесені згідно із Законом №540-IX від 30.03.2020).
Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).
7. Повний текст рішення складено 10.07.2020.

Суддя О.В. Кротінова