ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15 липня 2020 року Справа № 903/274/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельський госпрозрахунковий ринок", м. Ковель, Волинська обл.

до відповідача: Волинського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м. Луцьк,

про визнання недійсним та скасування рішення

Cуддя Кравчук А.М.

Секретар судового засідання Торчинюк І.В.

за участю представників сторін:

від позивача: н/з

від відповідача: н/з

встановив: 21.04.2020 на адресу Господарського суду Волинської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельський госпрозрахунковий ринок" №114 від 16.04.2020 до Волинського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним та скасування рішення.

Позовна заява обґрунтована неправильним застосуванням відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення норм Методики визначення монопольного становища суб`єктів господарювання на ринку, зокрема неправильно визначено перелік товарів, щодо яких має визначатись монопольне становище суб`єкта господарювання, а також товарні межі ринку. Відповідач визначив як товар та товарні межі ринку комплексні послуги, об`єднавши в них дві складові: послуги з надання (утримання, оренда) торговельних місць для торгівлі продовольчими і непродовольчими товарами та ринкові послуги, пов`язані з реалізацією товарів (розруб м`яса, зважування на товарних вагах, зберігання транспорту на території ринку та інвентарю в павільйонах, розміщення реклами тощо), проте оренда та орендні відносини не відносяться до продукції, товарів або послуг. Умови та порядок надання на ринку місць для торгівлі живністю та місць для розміщення МАФ - є абсолютно різними, з різними групами споживачів та різницею в цінах, що (беручи до уваги зміст п. 5.1 Методики щодо порядку визначення товарних меж ринку шляхом формування групи взаємопов`язаних товарів (товарних груп) в будь якому разі виключає віднесення послуги з утримання торговельного місця для торгівлі живністю та діяльності з наданих торгових місць в оренду під розташування МАФ на ринку до однієї товарної групи (груп взаємозамінних товарів). Інші супутні ринкові послуги, пов`язані з реалізацією товарів на ринку, позивач протягом 2018 року не надавав взагалі, що також підтверджує помилкове визначення відповідачем товарних меж ринку. В спростування висновку відповідача щодо неналежного економічного обґрунтування планування орендної плати за торговельне місце під розташування МАФ позивач зазначає, що за результатами фінансово-господарської діяльності товариства за 2017 рік рентабельність по орендній платі з МАФ становила лише 13,4%. Плата за оренду протягом двох років (2016-2017 роки) не збільшувалась. Причини її підняття - ріст інфляції, мінімальної заробітної плати, вартості електроенергії, відведення дощових вод, засобів прибирання, плати за землю. Витрати збільшились у 4,3 рази у зв`язку з введенням 5-ти додаткових штатних одиниць. У статтю витрат планової калькуляції (291,5 тис. грн. оплата праці обслуговуючого персоналу) включена основна заробітна плата (оплата згідно штатного розпису) плюс інші виплати (оздоровчі, премії та індексація заробітної плати), що не є більшим на 8,4%, як зазначено в п. 126 оскаржуваного рішення в порівнянні з річним фондом оплати праці контролерів та двірників, що згідно штатного розпису склав 269,0 тис. грн. Послуги з справляння плати за утримання місць для торгівлі живністю на території Центрального та Привокзального ринків не надаються, а на окремо відведеній земельній ділянці. Послуги зі справляння плати за утримання торговельного місця при торгівлі продовольчими та непродовольчими товарами зі столів та короткотермінову стоянку на території ринку під завантаження і розвантаження товарів у 2018 році не надавались. Викладене, на думку позивача, спростовує позицію відповідача щодо необхідності віднесення частини фонду заробітної плати контролерів та двірників до розрахунку вартості інших послуг. Оплата праці працівників, які не перебувають у штаті підприємства, за виконання робіт згідно з договорами цивільно-правового характеру належать до складу фонду основної заробітної плати усіх працівників. Фактичні витрати по заробітній платі за 2018 рік (297,0 тис. грн.) на 10,4% більше, ніж це було передбачено штатним розписом підприємства (269,0 тис. грн.) і стаття витрат "Оплата праці обслуговуючого персоналу" в плановій калькуляції орендної плати за торговельне місце під розташування МАФ на 2018 рік є економічно обґрунтованою. Розрахунок витрат по зовнішньому (вуличному) освітленню на торговельні місця під розміщення МАФ розраховувався по потужності приладів, які забезпечують зовнішнє освітлення для МАФ на ринку (прожектори, світильники, електролічильники), частково під МАФ, частково на інші послуги та надання в оренду торговельних площ СТ "Ковельський центральний ринок" з врахуванням прогнозованого підвищення цін на електроенергію у 2018 році приблизно на 15,6%. При калькулюванні орендної плати за торговельне місце під розміщення МАФ за 2018 рік не враховувались суми, що відшкодовуються підприємцями та орендарями торговельних площ за комунальні послуги. Розрахунок суми оренди землі був зроблений за мінусом земельної ділянки площею 6800 кв. м, яка не входить до складу території Центрального та Привокзального ринків (знаходиться за іншою адресою), та переданих в оренду СТ "Ковельський ринок" та СТ "Ковельський центральний ринок". Фактичні витрати за 2018 рік не є нижчими ніж витрати, закладені в плановій калькуляції. оскільки рішення щодо розміру орендної плати з 01.01.2019 було прийняте без правовстановлюючих документів, аналізу фактичних показників господарської діяльності за весь період 2019 року (лише перші шість місяців 2019 року), висновок по ньому не може бути повним і обґрунтованим, що узгоджується із положенням п. 7.1 "Методики визнання монопольного становища", згідно якого часові межі ринку визначаються як проміжок часу (як правило рік). Крім того фактичні витрати перевищують планові, а отже плановий розрахунок орендної плати за торговельне місце на 2019 рік є економічно обґрунтованим. Вартість оренди 1 кв. м торговельного місця під розміщення МАФ на території ринку на період 2018 року та на 2019 рік була узгоджена зі всіма підприємцями, які здійснювали торгову діяльність на території ринку. З ними укладено 100% договорів і проводилась повна оплата орендних платежів. У рішенні відсутній висновок, на яку суму завищений розрахунок планових калькуляцій та розмір орендної плати. Висновки щодо порушення товариством законодавства про захист економічної конкуренції є безпідставними.

Ухвалою суду від 27.04.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 27.05.2020 на 10:00 год. Запропоновано відповідачу подати суду в порядку статей 165, 178 Господарського процесуального кодексу України не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали відзив на позов і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову при їх наявності, копію відзиву надіслати позивачу, докази чого подати суду; позивачу - подати суду відповідь на відзив не пізніше 3-х днів з дня отримання відзиву з доказами надіслання відповідачу; відповідачу - заперечення на відповідь позивача протягом 3-х днів з дня отримання відповіді з доказами надіслання позивачу.

Ухвалу суду від 27.04.2020 позивач отримав 30.04.2020, відповідач 28.04.2020.

Строк для подання відзиву - по 13.05.2020.

ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням корона вірусної хвороби (COVID-19)" визначено, що процесуальні строки у визначених ГПК України випадках не зупиняються, не поновлюються, а автоматично продовжуються.

18.05.2020 на адресу суду надійшов відзив Волинського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 53-02/26-323 від 14.05.2020, згідно якого відповідач позовні вимоги заперечує. Зазначає, що у територіального відділення для доведення порушення ринком законодавства про захист економічної конкуренції відсутня необхідність здійснення розрахунку конкретної суми завищення у планових калькуляціях орендної плати за торговельне місце під розміщення МАФ та відповідно завищення розміру орендної плати за торгівельне місце для розміщення МАФ на ринку. Відповідний аналіз підтверджує зловживання позивачем монопольним становищем на ринку комплексних послуг з надання місць для торгівлі продовольчими і непродовольчими товарами на ринку в межах міста Ковеля шляхом встановлення таких цін реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку.

Позивач відзив отримав 20.05.2020, що підтверджується витягом щодо відстеження пересилання поштових відправлень з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" №963.

У відповіді № 118 від 25.05.2020 на відзив позивач позовні вимоги підтримує. Зазначає, що "Правила торгівлі на ринку" носять рекомендаційний характер, тобто на підставі даного нормативного акту органи місцевого самоврядування самостійно затверджують правила торгівлі на ринку, які діють в межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці. Оренда торгових приміщень у торговельних об`єктах, на ринках з продажу продовольчих та непродовольчих товарів не є товаром у розумінні ЗУ "Про захист економічної конкуренції", оскільки не відноситься до продукції, робіт, послуг або документів, що підтверджують зобов`язання та права. Твердження про не повну виплату додаткових виплат до тарифних ставок працівникам не відповідає дійсності. Зміни фонду оплати праці обслуговуючого персоналу зумовлені виключно суб`єктивними причинами (звільнення у 2018 році одного штатного працівника, відпустки працівників за власний рахунок), що призвело до зміни фонду оплати праці в певному періоді 2018 року. Спірне рішення прийняте відповідачем без проведення документального аналізу фактичних показників господарської діяльності товариства за весь період 2019 року.

Господарський суд протокольною ухвалою від 27.05.2020 підготовче засідання відклав на 24.06.2020 об 11 год. 30 хв.

Позивач відповідь на відзив отримав 28.05.2020, що підтверджується витягом щодо відстеження пересилання поштових відправлень з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" №774.

У запереченнях від 11.06.2020 №53-02/26-389 на відповідь на відзив відповідач позовні вимоги заперечує, зазначає, що обґрунтування визначення товарних меж ринку та етапів його дослідження відповідно до Методики конкретно відображено в п.п.8-106 спірного рішення. Наведений позивачем розрахунок не спростовує доводів відділення, а лише підтверджує факт завищення планових витрат на оплату праці обслуговуючого персоналу відносно фактичних показників.

Суд протокольною ухвалою від 24.06.2020 підготовче засідання закрив, розгляд справи по суті призначив на 15.07.2020 об 11:00 год.

Позивач у клопотанні від 10.07.2020 № 503 розгляд справи просить відкласти у зв`язку з відпусткою уповноваженого представника товариства за сімейними обставинами. Крім того вказує на запровадження на всій території України карантину.

Відповідач у клопотанні від 15.07.2020, ознайомившись з клопотанням позивача, вважає його необґрунтованим та не підтвердженим належними доказами. Просить суд здійснювати розгляд справи по суті без представника територіального відділення, у позові просить відмовити.

Суд протокольною ухвалою від 15.07.2020 клопотання позивача про відкладення розгляду справи відхилив як необґрунтоване. Ухвалою суду від 24.06.2020 явка представників сторін у судове засідання обов`язковою не визнавалась. Судове засідання 24.06.2020 відбулося за участю представників сторін. Дата судового засідання по розгляду справи по суті узгоджена з представниками, про що свідчать їх підписи у розписці. Клопотання підписане директором товариства. Будь які клопотання від адвоката Горблюка Р.В. не надходили. ГПК України не містить вимог щодо відповідальних осіб, які можуть представляти інтереси сторін в господарському суді. Надання повноважень на представництво інтересів сторін в процесі не обмежено будь-яким певним колом осіб, а тому неможливість явки в судове засідання конкретного представника, не є правовою підставою для відкладення розгляду справи. Крім того судом враховано положення постанови Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів" щодо введення адаптивного карантину, зокрема враховуючи постанову КМУ від 03.06.2020 № 435 "Про внесення змін до постанови Кабінету міністрів України від 20.05.2020 № 392", якою передбачено послаблення частини карантинних обмежень з 04.06. 2020. Неможливість прибути у судове засідання у зв`язку з карантином позивач не обґрунтував.

Згідно роз`яснень КЦС ВС від 22.04.2020, незважаючи на те, що в тексті Закону України від 30 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID 19)» йдеться про продовження процесуальних строків, тобто строків, установлених учасникам справи для вчинення процесуальних дій, продовження стосується і деяких службових строків, зазначених, наприклад, у статтях 185, 210, 222, 253, 275, 357, 371, 393, 407 ЦПК України. Разом з тим, на відміну від процесуальних строків, продовження яких має абсолютний характер, службові строки продовжуються лише за умови, якщо вчинення процесуальної дії суддею (судом) залежить від вчинення або невчинення певних процесуальних дій учасниками справи. Іншими словами, внесені зміни не знімають із судді (суду) обов`язку вчинювати процесуальні дії та ухвалювати відповідні процесуальні рішення у строки, прямо передбачені нормами ЦПК України, якщо учасники справи належним чином виконали покладені на них обов`язки та реалізували надані їм права.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи подання сторонами всіх передбачених ст. 161 ГПК України заяв по суті спору, що норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за необхідне розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

в с т а н о в и в:

Рішенням Волинського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 11.02.2020 №3 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" визнано, що відповідно до ч. 2 ст. 12 ЗУ "Про захист економічної конкуренції" на ринку комплексних послуг з надання місць для торгівлі на ринку в межах міста Ковеля за результатами діяльності 2018 року монопольне (домінуюче) становище із часткою 99,8% займав єдиний суб`єкт господарювання у складі ТОВ "Ковельський госпрозрахунковий ринок", Споживчого товариства "Ковельський ринок", Споживчого товариства "Ковельський центральний ринок"; протягом І півріччя 2019 року на ринку комплексних послуг з надання місць для торгівлі на ринку в межах міста Ковеля монопольне (домінуюче) становище із часткою 99,9% займав єдиний суб`єкт господарювання у складі ТОВ "Ковельський госпрозрахунковий ринок", Споживчого товариства "Ковельський ринок", Споживчого товариства "Ковельський центральний ринок" та ТОВ "Ковельський привокзальний ринок". Визнано, що дії ТОВ "Ковельський госпрозрахунковий ринок", які полягають у встановленні з 01.01.2018 та з 01.01.2019 економічно необґрунтованого розміру орендної плати за торговельне місце під розташування малих архітектурних форм на ринках, є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбачених п. 2 ст. 50, п.1 ч. 2 ст. 13 ЗУ "Про захист економічної конкуренції" у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку комплексних послуг з надання місць для торгівлі продовольчими і непродовольчими товарами на ринках, в межах м. Ковеля, у вигляді встановлення таких цін реалізації товару (послуги), які неможливо було встановити за умов існування значної конкуренції на ринку. Накладено на ТОВ "Ковельський госпрозрахунковий ринок" штраф в сумі 68 000 грн. 00 коп. Визначено, що штраф підлягає сплаті у двомісячний строк з дня одержання рішення (том 1, а. с. 19-39).

Рішення отримано ТОВ "Ковельський госпрозрахунковий ринок" 25.02.2020, що підтверджується листом про його надіслання від 20.02.2020, конвертом та витягом з щодо відстеження пересилання поштових відправлень з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" (том 1, а. с. 40-42).

Рішення Волинського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 11.02.2020 № 3 мотивоване, зокрема таким:

- відповідачем по справі є ТОВ "Ковельський госпрозрахунковий ринок", основним видом діяльності якого є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого майна (п. 2);

- на території міста Ковеля діють ринки "Привокзальний", "Центральний", які обслуговуються товариством (п. 11);

- спеціалізація ринків універсальна. На ринках здійснюється торгівля продовольчими і непродовольчими товарами у стаціонарних приміщеннях та на території як з торгових місць на прилавках, так і в контейнерах (п. 13);

- частина основних фондів (об`єктів власного нерухомого майна), які розташовані на території ринків, а також частину торговельних площ на території ринків ТОВ "Ковельський госпрозрахунковий ринок", відповідно до діючих із 01.01.2018 та 01.01.2019 договорів, передавалась в оренду СТ "Ковельський ринок", СТ "Ковельський центральний ринок" та ТОВ "Ковельський привокзальний ринок" (п. 14);

- тарифи на послуги розробляться кожним суб`єктом господарювання плановим методом на підставі власних фактичних витрат та планових показників, затверджуються відповідними розпорядженнями керівника (п. 19);

- ТОВ "Ковельський госпрозрахунковий ринок", ТОВ "Ковельський привокзальний ринок", СТ "Ковельський центральний ринок", СТ "Ковельський ринок" є юридичними особами, пов`язаними відносинами контролю в розумінні ст. 1 ЗУ "Про захист економічної конкуренції", зокрема щодо наявності вирішального впливу на господарську діяльність суб`єктів господарювання (п. 61);

- товаром, щодо якого визначається монопольне становище суб`єкта господарювання, є комплексні послуги з надання місць для торгівлі продовольчими і непродовольчими товарами на ринку, які мають для покупців ознаки одного товару (п. 64);

- при визначенні товарних меж ринків встановлено, що групою взаємозамінних товарів в розумінні п. 5.1 Методики, а отже й товарними межами ринків є комплексні послуги з надання місць для торгівлі продовольчими та непродовольчими товарами на ринку. Зокрема надання торговельних місць на прилавках, торговельних місць у стаціонарних приміщеннях та на території ринків, а також супутніх ринкових послуг, пов`язаних з реалізацією товарів (розруб м`яса, прокат ваг та гир, фартухів, нарукавників, зберігання продуктів у холодильниках, зберігання речей у камері схову, оренда холодильного торговельного обладнання тощо) (п. 74);

- комплексні послуги включають в себе послуги електропостачання, водопостачання та водовідведення, прибирання території, вивіз сміття, охорона приміщень тощо (п. 75);

- товаром та товарними межами ринку, що досліджуються, є комплексні послуги з надання місць для торгівлі продовольчими та непродовольчими товарами на ринках (п. 78);

- територіальними межами визначено територію міста Ковель (п. 82);

- часовими межами визначено період з 2018 року до червня 2019 року включно (п. 84);

- впродовж визначеного періоду функціонуючими суб`єктами господарювання були ТОВ "Ковельський госпрозрахунковий ринок" (Привокзальний та Центральний ринки) (п. 86);

- єдиний суб`єкт господарювання у складі ТОВ "Ковельський госпрозрахунковий ринок", СТ "Ковельський ринок", СТ "Ковельський центральний ринок", ТОВ "Ковельський привокзальний ринок", не надав доказів того, що впродовж 2018 року - І півріччя 2019 року зазнав значної конкуренції на ринку (п. 104);

- частка на ринку єдиного суб`єкта господарювання у складі ТОВ "Ковельський госпрозрахунковий ринок", СТ "Ковельський центральний ринок", СТ "Ковельський ринок" складає 99,8% за 2018 рік, 99,9% за І півріччя 2019 року, тобто займав монопольне становище (п. п. 95, 105);

- з 01.01.2018 встановлено розмір плати за оренду торговельного місця під розташування металевої конструкції у розмірі 70,00 грн./кв. м в місяць (попередній розмір встановлений - 48,00 грн./кв. м) (п. 112);

- при калькулюванні послуг товариством застосовується плановий метод з розрахунку на плановий період (один рік). Вартість тарифу на послуги включає загальновиробничі, загальногосподарські витрати, єдиний податок, суму прибутку. Для формування калькуляції загальновиробничі витрати поділяються на прямі і непрямі (п. 114);

- за 2017 рік значну частку доходу (77%) товариство отримало від надання в оренду торговельних місць під розташування малих архітектурних форм (п. 119);

- на вимогу відділення надати детальну розшифровку всіх статей витрат, закладених у калькуляцію орендної плати за торговельне місце під розташування МАФ, товариство інформації не надало (п. 123);

- до витрат на оплату праці обслуговуючого персоналу, що задіяні безпосередньо при наданні послуг з утримання торговельних місць, слід віднести плановий фонд заробітної плати контролерів (2 штатних осіб), двірників (4 штатних осіб) (п. 125);

- відповідно до штатного розпису товариства з 01.01.2018 річний фонд оплати праці контролерів та двірників складає 269 грн. 00 коп. В плановій калькуляції орендної подати за торговельне місце під розташування МАФ на 2018 рік витрати на оплату праці обслуговуючого персоналу закладено в сумі 291,5 тис. грн., що на 8,4% більше, ніж передбачено штатним розписом (п. 126);

- товариством надаються і інші послуги, при наданні яких безпосередньо задіяні контролери, двірники та, відповідно, частину заробітної плати яких необхідно відносити до розрахунків вартості даних послуг (п. 127);

- територіальним відділенням надано рекомендації № 5 від 26.07.2018 з метою припинення дій, які містять ознаки порушення законодавства про захист економічної конкуренції (п. 128);

- при калькулюванні вартості оренди торговельного місця під розміщення МАФ на 2018 рік товариством враховано 77% планового річного фонду оплати праці контролерів (2 штатних од.), двірника (1 штатних од.) та 100% річного фонду оплати праці двірників (3 штатних од.) (п. 134);

- плановий на 2018 рік фонд оплати праці працівників згідно розрахунків товариства включає посадові оклади, оздоровчі (80% окладу), премії та індексації заробітної плати (15,8% до посадових окладів) (п. 135);

- внутрішні документи, якими врегульовано питання нарахування додаткових виплат працівникам товариства (премій, надбавок, виплат на оздоровлення т.п.), встановлення премій працівникам товариства територіальному відділенню не надано (п. п. 136-137);

- за 2018 рік витрати на заробітну плату персоналу складали 347 520 грн. 40 коп., в той час як передбачались в сумі 368 000 грн. 00 коп., тобто фактично заробітна плата технічним службовцям (контролери, касири) та робітникам (електрик, двірник) була меншою від передбачуваної штатним розписом на 2018 рік на 5,6%, що є підставою вважати, що фактично додаткові виплати обслуговуючого персоналу протягом 2018 року товариством не нараховувались, окрім посадових окладів, передбачених штатним розписом (п. п. 139-141);

- стаття витрат "оплата праці обслуговуючого персоналу" в плановій калькуляції орендної плати за торговельне місце під розміщення МАФ на 2018 рік є завищеною та економічно необґрунтованою (п. 142);

- витрати на зовнішнє освітлення, витрати електроенергії у внутрішніх мережах у плановій калькуляції орендної плати за торговельне місце під розміщення МАФ розраховані товариством на 2018 рік - 82,0 тис. грн. При цьому фактично за 2017 рік такі витрати товариства склали 65,9 тис. грн. за фактично спожитих 28539 кВт (п. п. 143-144);

- витрати на вуличне освітлення у 100% розмірі вносяться до розрахунків орендної плати за торговельне місце під розташування МАФ та не відносяться до розрахунків вартості інших послуг ринку. В той час частину нерухомого майна та орендованих земельних ділянок товариство здає в оренду СТ "Ковельський ринок" та СТ "Ковельський центральний ринок" для надання останніми послуг ринку (п. 146-147);

- товариство, як орендодавець об`єктів нерухомості та торговельних площ на території Привокзального та Центрального ринків, на підставі чинного договору із Ковельською філією ПАТ "Волиньобленерго" здійснює розрахунки за спожиту електроенергію виключно по ринку "Привокзальний", на території якого здійснюють господарську діяльність ТОВ "Ковельський госпрозрахунковий ринок", СТ "Ковельський центральний ринок", СТ "Ковельський ринок" (п. 153).

- витрати на вуличне освітлення, витрати електроенергії у внутрішніх мережах, що включені до планового розрахунку орендної плати за торговельне місце під розташування МАФ на 2018 рік, є необґрунтованими (п. 155);

- загальногосподарські витрати у плановій калькуляції орендної плати торговельного місця під розташування МАФ на 2018 рік закладено в сумі 2365,5 тис. грн., що становить 69% загальних планових витрат (п. 156);

- розшифровки планових загальногосподарських (інших загальновиробничих і адміністративних) витрат при калькулюванні вартості послуг на 2018 рік товариство не надало (п. 157);

- в орендну плату за торговельне місце під розміщення МАФ включаються витрати на оренду земельних ділянок комунальної власності в сумі 1 262 270 грн. 60 коп. (п. 165);

- із загальних витрат на електроенергію, які акумулюються на рахунку 91 "загальновиробничі витрати" (за 2017 рік фактичні витрати на електроенергію склали 422 177,4 грн., за 2018 рік - 541 228,5 грн.), в цілому 84,4% таких витрат товариству відшкодовується підприємцями та орендарями торговельних площ та об`єктів нерухомості, зокрема СТ "Ковельський центральний ринок" (п. 173);

- докази виключення цих витрат при калькулюванні розміру орендної плати не надані (п. 174);

- прямі договори про надання послуг водопостачання та водовідведення СТ "Ковельський ринок", СТ "Ковельський центральний ринок" із Ковельським УВКГ "Ковельводоканал" впродовж 2017-2018 років та на 2019 рік не укладались. Договірні відносини існували лише між Ковельським УВКГ "Ковельводоканал" та ТОВ "Ковельський госпрозрахунковий ринок". (п. п. 176, 177);

- разом з тим, згідно договорів оренди, укладених товариством і СТ "Ковельський ринок", ТОВ "Ковельський привокзальний ринок" вартість спожитих комунальних та інших послуг відшкодовується орендарями у сумі фактичних затрат за діючими цінами і тарифами у 10-денний строк після отримання відповідних розрахунків (п. 178);

- згідно пояснень товариства, витрати по комунальних послугах, що відшкодовують підприємці, СТ "Ковельський Центральний ринок", СТ "Ковельський ринок" із загальногосподарських витрат, витрат при розрахунку орендної плати за торговельне місце по ТОВ "Ковельський госпрозрахунковий ринок" були виключені, проте докази на підтвердження не надані (п. п. 181-182);

- відсутність детальних розшифровок загальногосподарських витрат, зокрема витрат в плановій калькуляції орендної плати за торговельне місце під розміщення МАФ, відсутність калькуляцій на інші платні послуги, що надаються товариством, а також розрахунків орендної плати, що сплачуються СТ "Ковельський ринок", СТ "Ковельський Центральний ринок" за оренду торговельних площ та об`єктів нерухомого майна, свідчить про економічну необґрунтованість вартості послуг, що надаються товариством (п. 183);

- встановлений товариством з 01.01.2018 розмір орендної плати за торговельне місце під розміщення малих архітектурних форм (МАФ) є економічно необґрунтованим (п. 184);

- під час розгляду справи до територіального відділення надійшла колективна заява від підприємців від 14.01.2019 щодо неправомірних дій товариства у вигляді встановлення з 01.01.2019 економічно необґрунтованого розміру орендної плати за торговельне місце під розміщення МАФ у розмірі 75,0 грн./кв. м за місяць торгівлі (п. 185);

- при плануванні вартості орендної плати за торговельне місце під розміщення МАФ на 2019 рік, практично усі складові витрати порівняно з 2018 роком зменшено за рахунок зменшення на 848 кв. м (передано в оренду ТОВ "Ковельський привокзальний ринок") у 2019 році площі, зайнятої під МАФ, що надається товариством в оренду підприємцям, вартість одного квадратного метра торговельного місця зросла на 7,1% (із 70 грн. до 75 грн.) (п. 189);

- детального розшифрування загальногосподарських (інших загальновиробничих і адміністративних) витрат, закладених у калькуляцію орендної плати за торговельне місце під розміщення МАФ на 2019 рік товариством не надано (п. 190);

- згідно листа товариства оскільки державне регулювання цін на послуги ринків, а також оренду торговельних приміщень (площ) та їх обслуговування на ринках з продажу продовольчих і непродовольчих товарів не здійснюється, відповідно розмір орендної плати у договорах оренди на території ринків на 2018 і 2019 роки встановлено за згодою сторін (п. 191);

- економічні розрахунки орендної плати на 2019 рік за торговельні площі, які надаються в оренду на підставі договорів оренди торговельних площ та приміщень СТ "Ковельський ринок", ТОВ "Ковельський привокзальний ринок", СТ "Ковельський центральний ринок", відсутні (п. 192);

- плановий розрахунок орендної плати за торговельне місце під розміщення МАФ на 2019 рік здійснений аналогічно плановому у 2018 році, без належного економічного обґрунтування загальногосподарських витрат, є економічно необґрунтованим (п. 199);

- враховуючи те, що становище товариства протягом 2018 року та І півріччя 2019 року було монопольним, даний суб`єкт господарювання мав змогу встановити та застосувати необґрунтовано завищені тарифи на власні послуги, що було б неможливим при наявності значної конкуренції на ринку (п. 200);

- в ході проведення досліджень територіальним відділенням використано інформацію, отриману від виконавчого комітету Ковельської міської ради, а також інформацію, надану безпосередньо товариством (п. 207);

- фактичні дані, надані товариством у запереченні, лише підтверджують висновки територіального відділення про завищення запланованого на 2018 рік річного фонду оплати праці на 10,9%, та дає підстави вважати, що додаткові виплати були виплачені не в повному обсязі (п. 226).

Згідно ст. 60 ЗУ "Про захист економічної конкуренції" заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Спірне рішення позивач отримав 25.02.2020 (том 1, а. с. 42).

Позовна заява на адресу суду надіслана 16.04.2020, тобто в межах визначеного законом строку (том 1, а. с. 72).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель.

Особливості спеціального статусу Антимонопольного комітету України обумовлюються його завданнями та повноваженнями, в тому числі роллю у формуванні конкурентної політики, та визначаються цим Законом, іншими актами законодавства і полягають, зокрема, в особливому порядку призначення та звільнення Голови Антимонопольного комітету України, його заступників, державних уповноважених Антимонопольного комітету України, голів територіальних відділень Антимонопольного комітету України, у спеціальних процесуальних засадах діяльності Антимонопольного комітету України, наданні соціальних гарантій, охороні особистих і майнових прав працівників Антимонопольного комітету України на рівні з працівниками правоохоронних органів, в умовах оплати праці.

Згідно з приписами статті 3 вказаного Закону основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики, зокрема, в частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

Як унормовано пунктом 11 частини першої статті 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має повноваження проводити дослідження ринку, визначати межі товарного ринку, а також становище, в тому числі монопольне (домінуюче), суб`єктів господарювання на цьому ринку та приймати відповідні рішення (розпорядження).

Відповідно до частин першої та другої статті 12 Закону України "Про захист економічної конкуренції" суб`єкт господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо: на цьому ринку у нього немає жодного конкурента; не зазнає значної конкуренції внаслідок обмеженості можливостей доступу інших суб`єктів господарювання щодо закупівлі сировини, матеріалів та збуту товарів, наявності бар`єрів для доступу на ринок інших суб`єктів господарювання, наявності пільг чи інших обставин.

Монопольним (домінуючим) вважається становище суб`єкта господарювання, частка якого на ринку товару перевищує 35 відсотків, якщо він не доведе, що зазнає значної конкуренції.

Установлення монопольного (домінуючого) становища суб`єкта (суб`єктів) господарювання включає застосування як структурних, так і поведінкових показників, що характеризують стан конкуренції на ринку. При цьому застосування структурних показників зумовлюється встановленням об`єкта аналізу, визначенням товарних, територіальних (географічних), часових меж ринку на підставі інформації, яка може бути використана для визначення монопольного (домінуючого) становища.

Обов`язок з доведення в суді факту зайняття суб`єктом господарювання монопольного (домінуючого) становища на ринку покладається на Антимонопольний комітет України або його територіальне відділення, яке є стороною у справі.

Водночас за змістом приписів статті 12 Закону України "Про захист економічної конкуренції" суб`єкт господарювання, який заперечує зайняття ним монопольного (домінуючого) становища на ринку товару, має довести, що він зазнає значної конкуренції.

Згідно з частиною першою статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції" зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб`єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб`єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку, зокрема, визнається: встановлення таких цін чи інших умов придбання або реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку; часткова або повна відмова від придбання або реалізації товару за відсутності альтернативних джерел реалізації чи придбання (пункти 1 та 5 частини другої статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції").

Відповідно до частини третьої статті 13 вказаного Закону зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку забороняється і тягне за собою відповідальність згідно з законом.

Зловживання монопольним (домінуючим) становищем є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції (пункт 2 частини першої статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції").

Відповідно до частини першої статті 48 наведеного Закону за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про: визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; визнання суб`єкта господарювання таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку; накладення штрафу.

За порушення, передбачені зокрема пунктом 2 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", накладаються штрафи в розмірі, передбаченому абзацом другим частини другої статті 52 названого Закону.

Підставами для скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України, зокрема є: неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи; не доведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права (частина перша статті 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції").

Господарські суди у розгляді справ мають перевіряти правильність застосування органами Антимонопольного комітету України відповідних правових норм, зокрема Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб`єктів господарювання на ринку, затвердженої розпорядженням Антимонопольного комітету України від 05.03.2002 N 49-р. Однак господарські суди не повинні перебирати на себе не притаманні суду функції, які здійснюються виключно органами Антимонопольного комітету України, та знову встановлювати товарні, територіальні (географічні), часові межі певних товарних ринків після того, як це зроблено зазначеними органами, й на підставі цього робити висновки про наявність чи відсутність монопольного (домінуючого) становища суб`єкта господарювання на ринку.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду №915/167/17 від 28.02.2018, №910/4489/17 від 30.05.2018, №910/3047/17 від 19.06.2018.

Методика встановлює порядок визначення монопольного (домінуючого) становища суб`єктів господарювання на ринку і призначена для аналізу діяльності суб`єктів господарювання, груп суб`єктів господарювання та споживачів з виробництва, реалізації, придбання товарів, надання послуг, виконання робіт на загальнодержавних та регіональних ринках.

Згідно п. 4.1 Методики щодо визначення монопольного становища, перелік товарів, щодо яких має визначатися монопольне (домінуюче) становище суб`єкта господарювання, складається з товарів (товарних груп), які обертаються в Україні чи на відповідній частині її території і які мають для продавців (постачальників, виробників), покупців (споживачів, користувачів) ознаки одного (подібного, аналогічного) товару (товарної групи).

Визначення ознак одного (подібного, аналогічного) товару

(товарної групи) здійснюється, виходячи з подібності, зокрема споживчих характеристик; умов споживання; умов реалізації; цін (п. 4.2 Методики).

Спірним рішенням встановлено, що товаром, щодо якого визначається монопольне становище суб`єкта господарювання, є комплексні послуги з надання місць для торгівлі продовольчими та непродовольчими товарами на ринку, які мають для покупців (споживачів) ознаки одного (подібного, аналогічного) товару (п. 64 рішення).

Дії з визначення товарних меж ринку здійснюються органом АМКУ в порядку, визначеному розділом 5 Методики, п. 5.1 якої передбачає, що товарні межі ринку визначаються шляхом формування групи взаємозамінних товарів (товарних груп), у межах якої споживач за звичайних умов може легко перейти від споживання одного товару до споживання іншого.

Згідно п. 1.3 Методики товарні межі ринку - товар (товарна група), сукупність схожих, однорідних предметів господарського обороту, в межах якої споживач за звичайних умов може перейти від споживання певного виду предметів господарського обороту до споживання іншого.

П. 74 спірного рішення визначено, що при визначенні товарних меж ринків встановлено, що групою взаємозамінних товарів в розумінні п. 5.1 Методики, а отже й товарними межами ринків є комплексні послуги з надання місць для торгівлі продовольчими та непродовольчими товарами на ринках. Зокрема надання торговельних місць на прилавках, торговельних місць (площ) у стаціонарних приміщеннях на території ринків, а також супутніх ринкових послуг, пов`язаних з реалізацією товарів (розруб м`яса, прокат ваг та гир, фартухів, нарукавників, зберігання продуктів у холодильниках, зберігання речей у камері схову, оренда холодильного та торговельного обладнання тощо). При цьому комплексні послуги включають в себе послуги електропостачання, водопостачання та водовідведення, прибирання території, вивіз сміття, охорона приміщень тощо. Надання додаткових послуг підтверджується договорами оренди торговельного місця (т. 1 а. с. 101-109).

Позиція щодо обґрунтованості визначення як комплексні послуги надання місць для торгівлі продовольчими і непродовольчими товарами викладена у постанові ВС у складі КГС від 13.11.2018 № 922/82/18.

Твердження позивача щодо неправильності визначення Волинським обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України переліку товарів, щодо яких має визначатись монопольне становище суб`єктів господарювання, а також товарних меж ринку не приймається судом, оскільки господарський суд, в межах наданих йому повноважень, здійснивши перевірку правильності застосування органом Антимонопольного комітету України відповідних правових норм, зокрема Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб`єктів господарювання на ринку, не виявив порушень, оскільки під час дослідження ринку територіальним відділенням здійснено всі етапи, встановлені п. 2.1 Методики, які відображені в п. п. 8-106 спірного рішення, зокрема встановлено об`єкти аналізу щодо визначення монопольного (домінуючого) становища, а саме суб`єкта господарювання (групи суб`єктів господарювання), конкретного товару (продукції, роботи, послуги), який випускається, постачається, продається, придбавається (споживається, використовується) цим (цими) суб`єктом (суб`єктами) господарювання; складено перелік товарів (робіт, послуг), щодо яких

має визначатися монопольне (домінуюче) становище суб`єкта господарювання і які мають ознаки одного товару, товарної групи; складено перелік основних продавців (постачальників, виробників), покупців (споживачів) товарів (товарних груп).

Крім того суд не вправі самостійно встановлювати перелік товарів, товарні межі ринку, після того, як це зроблено зазначеними органами, й на підставі цього робити висновки про наявність чи відсутність монопольного (домінуючого) становища суб`єкта господарювання на ринку.

Методика встановлює порядок визначення монопольного (домінуючого) становища суб`єктів господарювання на ринку і призначена для аналізу діяльності суб`єктів господарювання, груп суб`єктів господарювання та споживачів з виробництва, реалізації, придбання товарів, надання послуг, виконання робіт на загальнодержавних та регіональних ринках.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 910/6999/17, від 19.06.2018 у справі № 910/3047/17, від 11.06.2019 у справі № 915/523/18, від 05.03.2020 у справі № 910/2921/19.

Норми чинного законодавства України не містять якогось вичерпного переліку можливих ринків товарів. У кожному випадку АМК, здійснюючи контроль за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції, проводить дослідження ринку та визначає межі товарного ринку. Тому не береться до уваги посилання позивача на те, що той ринок товарів, вивчення якого проводиться органом Антимонопольного комітету України, зокрема оренда, не є товаром у розумінні ЗУ "Про захист економічної конкуренції".

Верховний суд у постанові № 910/14493/18 від 14.05.2020 вказав, що не можуть братись до уваги посилання сторін спору на те, що той чи інший ринок товарів, вивчення якого проводиться органом Антимонопольного комітету України, не передбачений законом.

Крім того надання певних послуг обмеженому/вузькому, конкретно визначеному колу суб`єктів (споживачів цих послуг), яким такі послуги надаються, не позбавляє ці послуги їх властивостей (послуга надана певному визначеному колу суб`єктів не перестає бути послугою) та не вказує на відсутність ринку цих послуг серед визначеного кола суб`єктів, незалежно від того, на якій підставі виникла необхідність надання цих послуг.

Суд не бере до уваги й посилання скаржника в обґрунтування своїх заперечень на правову позицію, викладену у постанові Вищого адміністративного суду України № К/9991/40323/11, оскільки за змістом частини четвертої статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд має враховувати висновки щодо застосування норм права, викладені саме в постановах Верховного Суду, тоді як постанова Вищого адміністративного суду України не є джерелом правозастосовної практики в розумінні цієї правової норми.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду № 910/2921/19 від 05.03.2020.

При застосуванні відповідної статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» необхідно мати на увазі, що частина перша її містить кваліфікуючі ознаки зловживання монопольним (домінуючим) становищем стосовно необмеженого кола випадків такого зловживання, а частина друга - перелік деяких з числа відповідних випадків, причому цей перелік не є вичерпним. Отже сама лише відсутність у згаданому переліку вказівки про ті чи інші дії (бездіяльність) суб`єкта господарювання не є перешкодою для кваліфікації таких дій (бездіяльності) за ознаками частини першої даної статті.

Судом встановлено, що підставою для початку розгляду справи № 13-19 та дослідження дій позивача на відповідність вимогам законодавства про захист економічної конкуренції територіальним відділенням було надходження колективної скарги від 20.03.2018 підприємців, що здійснюють господарську діяльність на території ринку у м. Ковель, щодо неправомірних дій товариства при встановленні плати за оренду торговельного місця під розташування металевих конструкцій у січні 2018 року у розмірі 70 грн./м2 (т. 1 а. с. 94-100).

Відповідно до наказу директора ринку від 20.12.2017 № 42/1 «Про затвердження розміру орендної плати» з 01.01.2018 встановлено розмір плати за оренду торговельного місця під розташування металевих конструкцій з січня 2018 року у розмірі 70 грн./м в місяць, що на 22 грн. дорожче попереднього розміру орендної плати у розмірі 48.0 грн./м, встановленої наказом ринку від 31.12.2016 № 15 на 2017 рік.

Позивач зазначає, що у розрахунку орендної плати за торговельне місце під розміщення МАФ витрат на оплату праці обслуговуючого персоналу на 2018 рік заплановано у 4,3 рази більше, ніж фактичні витрати за 2017 рік (з 63,8 тис. грн. до 291.5 тис. грн.) у зв`язку із змінами у штаті працівників товариства - з 01.01.2018 до штату введено додатково 5 штатних одиниць: електрик (1 шт. од.) та двірник (4 шт. од.). Відповідно до штатного розпису ТОВ «Ковельський госпрозрахунковий ринок» з 01.01.2018 річний фонд оплати праці контролерів та двірників склав 269,0 тис. грн. (без врахування ЄСВ), а саме:

контролери (2 шт. од.) - 3750 грн. х 2 шт. од. = 7500грн. № 12 міс. = 90 000 грн.

двірники (4 шт. од.) - 3730 грн. х 4 шт. од. = 14920,0 грн. х 12 міс. = 179040 грн.

В плановій калькуляції орендної плати за торговельне місце під розташування МАФ на 2018 рік витрати на оплату праці обслуговуючого персоналу закладено у сумі 291.5 тис. грн.:

контролери (2 шт. од.): оклад контролерів - 90 000 грн.; оздоровчі (80%) - 6 000 грн.;

премії та індексація заробітної плати - 14 210 грн.;

ФОП контролерів: 110 210 х77% = 84861,7 грн.

Двірники (3 шт. од.): оклад двірників - 134 280 грн.;

оздоровчі (80%) - 8 952 грн.;

премії та індексація заробітної плати - 21 235 грн.;

ФОП двірників (3 шт. од.): 164 467 грн. (100%);

Двірник (1 шт. од.): оклад двірника -44 760 грн.;

оздоровчі (80%) - 2 984 грн.;

премії та індексація заробітної плати - 7 078 грн.;

ФОП двірника (1 шт. од.): 54822.0 грн. х 77% =42 212.94 грн.

Разом: 291 541,6 грн.

При цьому позивач зазначає, що заробітна плата контролерів і двірників частково була віднесена на інші послуги і 100% не включалась в орендну плату за торговельне місце під розміщення МАФ на 2018 рік.

За твердженням позивача (лист від 29.08.2019 № 841 (т. 1 а. с. 142-152) фактичні витрати по заробітній платі за 2018 рік є на 10,7% більше, ніж це було передбачено штатним розписом підприємства, що свідчить, на думку позивача, про здійснення ТОВ «Ковельський госпрозрахунковий ринок» додаткових виплат обслуговуючому персоналу (премія, виплати на оздоровлення, індексація).

Водночас ринок у зазначеному вище листі надав інформацію, що фактично за 2018 рік стаття витрат «Обслуговуючого персоналу», включаючи оплату праці по прибиранню за договорами цивільно-правового характеру на час тимчасової відсутності штатних працівників, в калькуляції склала 294,4 тис. грн., з них:

- оплата праці контролерів - 78,203 тис грн. (93,2, тис. грн. х 83.9%):

- оплата праці двірників - 196,330 тис. грн. (157,3 тис. грн.х100% + 46,5 тис. грн. х 83.9%);

- оплата праці по прибиранню за договорами цивільно-правового характеру (надалі - договори ЦПХ) - 19,8 тис. грн. (14,0 тис. грн.*100+6,9 тис. грн. х 83.9%).

При цьому позивачем зазначено, що оплата праці штатних працівників була включена у статтю "Заробітна плата персоналу», а оплата праці за договорами ЦПХ в бухгалтерському обліку по рахунку 91 була включена до статті «Прибирання».

Позивач листом від 17.05.2018 № 867 повідомив відповідача, що витрати на оплату праці працівників плануються згідно із штатним розписом, тобто без врахування витрат на оплату праці за договорами ЦПХ. Витрати, понесені на оплату праці за прибирання території ринків за договорами ЦПХ, відображаються на рахунку 91 оборотної сальдової відомості у статті витрат «Прибирання». (том 1 а. с. 158-159).

Зазначеним підтверджується висновок, що до фактичних витрат на статтю «Оплата праці обслуговуючого персоналу» слід відносити витрати на оплату праці штатних працівників, які за інформацією ринку (п. 217 рішення) склали 274,5 тис. грн., з них: 78,2 тис. грн. - оплата праці контролерів; 196,3 тис. грн. - оплата праці двірників.

Очікувані витрати на оплату праці обслуговуючого персоналу у плановій калькуляції орендної плати за торговельне місце під розміщення МАФ на 2018 рік у розмірі 291,5 тис. грн. (представлений позивачем розрахунок наведено у пункті 132 рішення) є завищеними на 6,2% по відношенню до фактичних витрат (274,5 тис. грн.).

Листом від 29.08.2019 № 841 позивач повідомив територіальне відділення, що фактичні витрати по заробітній платі за 2018 рік є на 10.7% більше, ніж це було передбачено штатним розписом підприємства (т. 1 а. с. 142-152).

З наведеного випливає, що фактично ринком у 2018 році додаткові виплати до тарифних ставок (матеріальні допомоги на оздоровлення, премії, індексації) працівникам (контролерам та двірникам, витрати на оплату праці яких враховувались при розрахунку планової калькуляції орендної плати за торговельне місце під розміщення МАФ) склали 10.4%. при плановому показнику 22,5%.

На підставі наданих ринком розрахунків встановлено, що розрахований останнім плановий річний фонд оплати праці двірників та контролерів (100% окладів та 22,5% додаткових виплат), становить 329,5 тис. грн. (з них планові витрати на заробітну плату двірників - 219,3 тис. грн., контролерів - 110,2 тис. грн.).

Фактичні витрати ринку по заробітній платі обслуговуючого персоналу за 2018 рік склали 297,0 тис. грн., з яких фонд оплати праці двірників склав 203,8 тис. грн., фонд оплати праці контролерів - 93.2 тис. грн. (лист від 29.08.2019 № 841, т. 1 а. с. 142-152).

Таким чином в ході розгляду справи № 13-18 територіальним відділенням доведено, а позивачем не спростовано висновків про завищення запланованого на 2018 рік річного фонду оплати праці (контролерів та двірників) на 10,9% (фактичні витрати на оплату праці штатних двірників та контролерів склали 297,0 тис. грн. проти запланованих витрат у сумі 329,5 тис. грн.

Зауваження позивача, що згідно із штатним розписом ТОВ «Ковельський госпрозрахунковий ринок» з 01.01.2018 річний фонд оплати праці працівників (за виключенням адмінперсоналу), а саме: технічних службовців (контролер (2 шт. од.); робітників (електрик) (1 шт. од.), двірників (4 шт. од.) склав 214 040 грн., а не так як зазначено у оскаржуваному рішенні - 368 000 грн., оскільки заробітна плата касира згідно бухгалтерського обліку ведеться по рахунку 92 «Адміністративні витрати» взяті відповідачем до уваги та висвітлені у спірному рішенні.

Заперечення позивача щодо позиції відповідача про необхідність віднесення частини фонду заробітної плати контролера і двірника до розрахунку вартості інших послуг, оскільки ринок у 2018 році послуг з торгівлі зі столів і живністю не надавав, не прийняті судом до уваги, оскільки наказами директора товариства на 2018 рік встановлений розмір плати за торгівлю зі столів, короткострокову стоянку, торгівлю живністю. Про торгівлю живністю у 2018 році позивач зазначає у листі від 14.02.2019 № 747 (т. 1 а. с. 160, 184, 185).

Твердження позивача про обґрунтованість витрат на зовнішнє освітлення, які включені до планового розрахунку орендної плати за торговельне місце під розташування МАФ на 2018 рік, не приймається судом, з огляду на таке.

Як зазначає відповідач та не заперечується позивачем відповідно до інформації, наданої ПрАТ «Волиньобленерго» листом від 19.06.2018 № 23/33-1306 (т. 1 а. с .186), згідно із договором про постачання електричної енергії № 526-0140000 від 12.04.2005, укладеним між Ковельською філією ПрАТ «Волиньобленерго» та ТОВ Ковельський госпрозрахунковий ринок», відпуск електроенергії здійснюється на об`єкти споживача, розташовані на території Привокзального ринку: молочний павільйон, Привокзальний ринок, торгові площадки по вул. Театральній; відповідно до договору про постачання електричної енергії № 526-1443000 від 16.05.2016, укладеного між Ковельською філією ПАТ «Волиньобленерго» та СТ «Ковельський ринок», відпуск електроенергії здійснюється на об`єкти: Брестська, 2 та адмінприміщення (швейна майстерня). Позивач, маючи договір на електропостачання лише Привокзального ринку, є безпосередньо надавачом комплексних послуг з надання місць для торгівлі, а також орендодавцем торговельних площ і нежитлових приміщень на двох ринках (Привокзальному та Центральному).

Згідно п.п. 143-145 рішення, витрати на зовнішнє освітлення, втрати електроенергії у внутрішніх мережах у плановій калькуляції орендної плати за торговельне місце під розміщення МАФ, розрахованій товариством на 2018 рік, становлять 82.0 тис. грн. При цьому згідно із довідкою щодо фактичних обсягів спожитої електроенергії за 2017 рік та оплати за неї по ТОВ «Ковельський госпрозрахунковий ринок» (додаток № 19 до листа від 24.04.2018 № 861) фактично за 2017 рік витрати на вуличне освітлення товариства склали 65.9 тис. грн. за фактично спожитих 28539 кВт. Ринок листом від 14.02.2019 № 747 надав територіальному відділенню розрахунок кількості (кВт) електроенергії, що використовується на зовнішнє освітлення торговельних місць, зайнятих МАФ на 2018 рік по ТОВ «Ковельський госпрозрахунковий ринок». Зазначений розрахунок проведено відповідно до кількості та потужності освітлювальних приладів (світильники вуличні Г1Л (11 шт. х 0.25 кВт), прожектори (4 піт. х .1кВт), світильники «Жолудь» (36 шт. х 0,1 кВт) та залежно від кількості годин роботи освітлювальних приладів в літній та зимовий час. За наданим розрахунком річна потреба електроенергії на вуличне освітлення торговельних місць, зайнятих МАФ, по ринку становить 28539 кВт.

Наведеним підтверджується висновок відповідача, що витрати на вуличне освітлення у 100% розмірі відносяться позивачем до розрахунків орендної плати за торговельне місце під розташування МАФ та не відносяться до розрахунків вартості інших послуг ринку (відповідними наказами по товариству на 2018 рік затверджено розмір плати за утримання торговельного місця при торгівлі продовольчими і непродовольчими товарами зі столів; плати за короткотермінову стоянку на ринку; плату за утримання торговельного місця для торгівлі живністю).

Згідно наданої позивачем територіальному відділенню інформації частина власного нерухомого майна та орендованих земельних ділянок здається в оренду СТ «Ковельський ринок» та СТ "Ковельський Центральний ринок», зокрема у 2018 році згідно із договором № 01-18 тп від 31.12.2017 СТ "Ковельський центральний ринок» орендувало у позивача 5400 кв. м. торговельних площ (на території ринків позивача), відведених для розташування металоконструкцій. При цьому предметом зазначеного договору визначено оренду загальної площі 5400 кв. м торговельних площ на ринках без конкретизації окремих орендованих торговельних площ в розрізі цих ринків (т. 1 а. с. 207-208). Пунктом 3.3 договору визначено, що орендна плата включає в себе витрати на електропостачання (зовнішнє освітлення) та водовідведення. Розрахунків орендної плати, доказів відшкодування орендарями витрат на електроенергію позивач під час розгляду справи не надав.

Твердження позивача, що частина витрат на зовнішнє освітлення включена до розрахунку орендної плати за торговельні площі, передані у платне користування СТ «Ковельський центральний ринок» без конкретизації орендованих площ в розрізі ринків, за відсутності розрахунків орендної плати за торговельні площі є безпідставним.

Згідно наданої позивачем інформації (лист від 29.08.2019 № 841) загальногосподарські (інші загальновиробничі і адміністративні) витрати у плановій калькуляції орендної плати торговельного місця під розташування МАФ на 2018 рік закладені у розмірі 2365,5 тис. грн., що становить 69% загальних планових витрат. Проте оскільки розшифровки планових загальногосподарських (інших загальновиробничих і адміністративних) витрат при калькулюванні вартості послуг на 2018 рік ринок не надав, відповідач не міг дослідити обґрунтованість таких витрат при здійсненні калькулювання вартості послуг ринку, зокрема орендної плати за торговельні місця під МАФ (т. 1 а. с. 149).

Не спростований позивачем і висновок відповідача, що при калькулюванні орендної плати за торговельне місце під розміщення МАФ на 2018 рік позивачем витрати на сплату орендної плати закладено у розмірі 14,58 грн./м2 в місяць (856 000 грн./4893 м2/12), що у 2,6 рази більше ніж фактично ринком сплачувалось до місцевого бюджету за таку площу.

Відсутність детальних розшифровок загальногосподарських (інших загальновиробничих і адміністративних) витрат, зокрема, загальногосподарських витрат в плановій калькуляції орендної плати за торговельне місце під розміщення МАФ, відсутність калькуляцій на інші платні послуги, що надаються ринком, а також розрахунків орендної плати, що сплачувалась у 2018 році СТ «Ковельський ринок» та СТ «Ковельський центральний ринок» за оренду торговельних площ та об`єктів нерухомого майна, свідчить про економічну необґрунтованість вартості послуг, що надаються позивачем.

Як зазначає відповідач та не заперечує позивач відповідно до наданої товариством інформації (т. 1 а. с. 160-181), ним на 2019 рік укладено договори оренди торговельних площ та приміщень на території ринків із:

- ТОВ «Ковельський привокзальний ринок» - оренда 1500 кв. м. торговельних площ на території Привокзального ринку, відведених під розташування металоконструкція (договір №02-19 тп від 31.12.2018); оренда громадського туалету площею 39.2 кв. м (договір № 4 від 31.12.2018); оренда нежитлових приміщень (приміщення ринках А-1, приміщення туалету, приміщення заготівельного пункту, підсобні приміщення) загальною площею 836,2 кв. м (договір оренди № 3 від 31.12.2018);

- СТ «Ковельський ринок» - оренда торговельних площ загальною площею 1150 кв. м відведених для торгівлі з транспортних засобів, причепів тощо (договір № 1/А від 31.12.2018); оренда 75/100 частки приміщення частини критого ринку з влаштуванням магазинів, перукарні, швейної майстерні загальною площею 1741,7 кв. м. (договір оренди № 1/2019 від 31.12.2018); оренда нежитлових приміщень загальною площею 273.6 кв. м. (договір № 2 від 31.12.2018);

- СТ «Ковельський центральний ринок» - оренда торговельних площ, відведених під розташування металоконструкцій, загальною площею 4700 кв. м. на території Привокзального та Центрального ринків (договір оренди № 01-19 тп торговельних площ на ринку від 31.12.2018).

За умовами договорів оренди торговельних площ орендна плата включає в себе витрати по електропостачанню (зовнішнє освітлення) та водовідведенню. При цьому розрахунки орендної плати відсутні.

Договорами оренди нежитлових приміщень передбачено окремо від орендної плати відшкодування орендарями вартості спожитих комунальних та інших послуг (водо -, енерго -, теплопостачання тощо) у сумі фактичних затрат за діючими цінами і тарифами па підставі наданих ринком відповідних рахунків. Крім того орендарі (ТОВ «Ковельський привокзальний ринок», СТ «Ковельський ринок») мають право укладати договори на постачання електричної енергії, води, теплопостачання тощо безпосередньо із постачальниками цих послуг.

Враховуючи відсутність прямих договірних відносин у 2019 році у ТОВ «Ковельський привокзальний ринок» та СТ «Ковельський ринок» із Ковельським УВКГ «Ковельводоканал», із Ковельською філією ПАТ «Волиньобленерго» (СТ «Ковельський ринок» згідно з договором № 2 від 31.12.2018 орендує у позивача нежитлове приміщення на Привокзальному ринку, маючи при цьому прямий договір на постачання електроенергії на об`єкт «Центральний ринок»), на виконання пунктів 3.3 договорів оренди орендарі зобов`язані окремо від орендної плати відшкодовувати ринку вартість спожитих комунальних та інших послуг.

Пояснення ринку, що частина витрат (зокрема, на електропостачання (зовнішнє освітлення), сплату орендної плати за земельні ділянки комунальної власності, ін.) включено до орендної плати за торговельні площі та приміщення, передані останнім у платне користування СТ «Ковельський ринок», СТ «Ковельський центральний ринок» та ТОВ «Ковельський привокзальний ринок», з огляду на відсутність самих розрахунків орендної плати не відповідає дійсності та не може бути взято до уваги.

Визначення позивачем при калькулюванні послуг базою розподілу загальногосподарських та непрямих загальновиробничих витрат обсягів діяльності (доходи), не враховує специфіку ведення ринком своєї господарської діяльності, коли значна частина території ринків та об`єктів нерухомості надається останнім в операційну оренду, а частина витрат (зокрема, електроенергія, водопостачання/водовідведення) відшкодовується підприємцями та орендарями, тобто не є витратами безпосередньо позивача.

Оскільки плановий розрахунок орендної плати за торговельне місце під розміщення МАФ на 2019 рік, встановлений наказом директора ринку від 28.12.2019 № 70 «Про затвердження розміру орендної плати», здійснений аналогічно плановому на 2018 рік, без належного економічного обґрунтування загальногосподарських (інших загальновиробничих і адміністративних) витрат, такий розмір орендної плати є економічно необґрунтованим.

Вимогу відповідача (лист від 14.01.2019 № 26/1.34-55) щодо надання копій планових калькуляцій (з детальними розшифровками усіх статей витрат) орендної плати за торгівельне місце під розміщення МАФ, інших платних послуг, копій розрахунків (калькуляцій) орендної плати за користування торговельними площами на території ринків, орендної плати за користування об`єктами власного нерухомого майна на території ринків на 2019 рік позивач виконав частково, надавши лише планову калькуляцію орендної плати за торгівельне місце під розміщення МАФ без належного детального розшифрування складових витрат, зазначивши, що розмір орендної плати у договорах на 2018 і 2019 роки встановлено за згодою сторін, що спростовує заперечення позивача щодо прийняття відповідачем рішення без проведення документального аналізу фактичних показників господарської діяльності товариства за весь період 2019 року.

Для кваліфікації дій суб`єкта господарювання як анти конкурентних узгоджених не є обов`язковою умовою наявність негативних наслідків таких дій у вигляді завдання збитків, порушень прав та охоронюваних законом інтересів інших господарюючих суб`єктів чи споживачів, оскільки достатнім є встановлення самого факту погодження конкурентної поведінки, яка може мати негативний вплив на конкуренцію.

Недосягнення суб`єктами господарювання мети, з якою вони узгоджують власну конкурентну поведінку, з причин та обставин, що не залежать від їх волі, не є підставою для встановлення відсутності правопорушення, передбаченого статтею 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справах № 922/1373/18 та № 910/8425/18.

Враховуючи вищевикладене, для доведення порушення ринком законодавства про захист економічної конкуренції у відповідача відсутня необхідність здійснення розрахунку конкретної суми завищення у планових калькуляціях орендної плати за торговельне місце під розміщення МАФ та відповідно завищення розміру орендної плати за таке торговельне місце.

При цьому в основу кваліфікації дій позивача як зловживання своїм монопольним становищем комітетом покладено не висновок стосовно неузгодженості вартості орендної плати з підприємцями, які здійснюють торговельну діяльність на території ринку, а дискримінаційність ціноутворення позивача (безсистемне встановлення орендної плати, без прив`язки до будь яких обґрунтованих критеріїв) та можливість такого ціноутворення за умов існування значної конкуренції на ринку (що включало аналіз наявності або відсутності об`єктивно виправданих причин).

Про наявність спору щодо встановлення розміру орендної плати свідчить переписка підприємців з позивачем (том 1, а. с. 121-141).

Здійснення системної оцінки та кваліфікації дій (бездіяльності) суб`єкта господарювання, як і уточнення кваліфікації одних і тих самих дій (бездіяльності) суб`єкта господарювання в межах відповідних (тобто тих, що співвідносяться як загальні та спеціальні) приписів, що містяться в різних частинах статті 13 вказаного вище Закону, відноситься до виключних (дискреційних) повноважень органів Антимонопольного комітету України.

Згідно з частиною першою статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб`єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб`єктів господарювання чи споживачів, які б були неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Стаття 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» не містить положень стосовно мінімальної кількості фактів (подій), яка вважалася б достатньою для кваліфікації дій суб`єктів господарювання за ознаками зловживання монопольним (домінуючим) становищем. Отже, в принципі й одноразове відповідне порушення, належним чином встановлене й доведене, може бути підставою для здійснення такої кваліфікації.

Відповідно до частини третьої статті 13 вказаного Закону зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку забороняється і тягне за собою відповідальність згідно з законом.

У розгляді справ зі спорів, пов`язаних із зловживанням монопольним становищем на ринку, господарським судам необхідно мати на увазі, що наведений у статті 29 Господарського кодексу України перелік дій, що визнаються таким зловживанням, не можна вважати вичерпним. Згідно з приписом частини першої статті 41 Господарського кодексу України законодавство, що регулює відносини, які виникають у зв`язку з недобросовісною конкуренцією, обмеженням та попередженням монополізму у господарській діяльності, складаються з Господарського кодексу України, Закону України «Про Антимонопольний комітет України», інших законодавчих актів. До таких законодавчих актів належить і Закон України «Про захист економічної конкуренції», який передбачає як кваліфікуючі ознаки зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку (частина перша статті 13), так і перелік відповідних дій чи бездіяльності (частина друга цієї статті).

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» зловживання монопольним (домінуючим) становищем є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції.

Відповідно до частини першої статті 48 наведеного Закону за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про: визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; визнання суб`єкта господарювання таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку; накладення штрафу.

За порушення, передбачені, зокрема пунктом 2 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», накладаються штрафи в розмірі, передбаченому абзацом другим частини другої статті 52 названого Закону.

Згідно ч. 2 ст. 52 Закону статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» за порушення, передбачені, зокрема пунктами 1, 2 та 4 статті 50 цього Закону, накладаються штрафи у розмірі до десяти відсотків доходу (виручки) суб`єкта господарювання від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за останній звітний рік, що передував року, в якому накладається штраф. У разі наявності незаконно одержаного прибутку, який перевищує десять відсотків зазначеного доходу (виручки), штраф накладається у розмірі, що не перевищує потрійного розміру незаконно одержаного прибутку. Розмір незаконно одержаного прибутку може бути обчислено оціночним шляхом.

Територіальним відділенням Антимонопольного комітету України накладено штраф в сумі 68 000 грн. 00 коп. з врахуванням вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції ТОВ "Ковельський госпрозрахунковий ринок" вперше; тривалості вчинення порушення; невизнання товариством вчинення правопорушення (п. 267).

Підставами для скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України, зокрема є: неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи; не доведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права (частина перша статті 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції»).

Проведене територіальним відділенням дослідження за період, протягом якого відбувалися події, що кваліфікувалися як ознаки порушення законодавства про захист економічної конкуренції, монопольного (домінуючого) становища товариства, здійснено у повній відповідності до вимог Закону України «Про захист економічної конкуренції» та Методики, Рішення АМК прийнято у межах наданих йому повноважень та з дотриманням приписів чинного законодавства, а позивачем не подано суду доказів на підтвердження наявності підстав для визнання недійсним спірного рішення АМК відповідно до статті 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

На Антимонопольний комітет України або його територіальне відділення, яке є стороною у справі, крім того, що покладено обов`язок з доведення в суді факту зайняття суб`єктом господарювання монопольного (домінуючого) становища на ринку також покладено обов`язок доведення наявності у діях суб`єкта господарювання зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку, оскільки саме по собі займання монопольного (домінуючого) становища суб`єктом господарювання на ринку не підтверджує його зловживання та не може бути підставою для притягнення до відповідальності, зокрема, у вигляді накладення штрафу відповідно до статті 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Будь-яке рішення державного органу, уповноваженого на здійснення певної діяльності, не може ґрунтуватися на припущеннях чи досліджених не у повній мірі фактах та обставин, що стали підставою для ухвалення певного рішення.

Не доведення Антимонопольним комітетом України або його територіальним відділенням, яке є стороною у справі, факту зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку, навіть у разі доведення зайняття цим суб`єктом господарювання монопольного (домінуючого) становища є підставою для визнання частково недійсним рішення АМК у частині визнання дій такого суб`єкта господарювання зловживанням монопольним (домінуючим) становищем та накладення штрафу.

Таким чином, під час вирішення спорів про скасування рішень АМК щодо порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого статтями 12 та 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», та накладення штрафу за відповідне порушення, господарським судам необхідно здійснити перевірку та надати належну оцінку доводам кожної зі сторін у справі не лише щодо наявності чи відсутності монопольного (домінуючого) становища суб`єкта господарювання на ринку, а й наявності чи відсутності факту зловживання ним таким становищем.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що позивачем не доведено, що він зазнає конкуренції на відповідному товарному ринку; не спростовано висновків територіального відділення щодо ціноутворення підприємства, зокрема встановлення таких цін чи інших умов придбання або реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку, який може призвести до надання переваг окремим суб`єктам господарювання та ущемлення інтересів інших суб`єктів господарювання; безсистемне та непрозоре ціноутворення підприємства негативно впливає на конкуренцію серед суб`єктів господарювання, за що на підприємство в межах розміру, визначеного Законом України «Про захист економічної конкуренції» накладено штраф; встановивши відсутність визначених статтею 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції» підстав для визнання спірного рішення недійсним, суд дійшов висновку про відмову у позові.

При цьому враховано, що судом не можуть досліджуватись та оцінюватись додаткові пояснення сторін, які стосуються кваліфікації встановленого органом АМК порушення конкурентного законодавства, які не надавались у межах розгляду справи про порушення конкурентного законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові №910/12487/18 від 19.08.2019.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (постанова Конституційного суду України №3-рп/2003 від 30.01.2003 року).

ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У зв`язку з відмовою у позові правові підстави відповідно до ст. 129 ГПК України покладення судових витрат на відповідача відсутні.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельський госпрозрахунковий ринок" №114 від 16.04.2020 до Волинського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним та скасування рішення від 11.02.2020 №3 відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення

складений 17.07.2020

Суддя А. М. Кравчук