ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2020м. ДніпроСправа № 904/1793/20

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Мельниченко І.Ф. за участю секретаря судового засідання Прокопенко А.В., розглянув спір

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Долфі-Україна", м. Дніпро

до Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро

про стягнення збитків в сумі 135 206,40 грн.

Представники:

від позивача Горець О.А.

від відповідача Пасічник О.Ю .

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Долфі-Україна" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області із позовом про стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" збитків в сумі 135 206,40 грн.

Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась з вини водія на транспортному засобі, що належить відповідачу, завдано майнову шкоду транспортному засобу, який належить позивачу, яка підлягає відшкодуванню на підставі статті 1187 ЦК України.

У відзиві на позов відповідач проти заявлених вимог заперечує, посилаючись на таке.

Висновок експертного дослідження від 25.09.2017 № 7/10.1/57 не доводить вини відповідача, оскільки судові автотехнічні експерти не правомочні вирішувати питання про порушення правил безпеки руху будь-яким учасником дорожньо-транспортної пригоди.

У вказаному висновку чітко зазначається, що поставлені питання виходять за межі автотехнічних експертів.

Відповідач зазначає, що дорожньо-транспортна пригода сталася не з вини відповідача, у зв`язку з чим, збитки які позивач намагається покласти на останнього є безпідставними.

У відповіді на відзив позивач не погоджується з доводами відповідача наведеними у відзиві на позов зазначаючи наступне.

Твердження відповідача про те, що ОСОБА_3 заздалегідь виконував маневр ліворуч, є невірним, оскільки на відео з відеорегістратора не вбачається, що водій взагалі вмикав покажчик повороту.

Із наданого відеозапису вбачається, що водій позивача перестроївся на зустрічну полосу через переривчасту смугу і здійснював рух, що не суперечить вимогам ПДД. Крім того, одразу після виникнення аварійної ситуації, останній застосував екстремальне гальмування з метою уникнення зіткнення.

Також позивач зазначає, що невиновність водія позивача було встановлено постановою Індустріального районного суду м. Дніпра від 26.10.2017.

Враховуючи викладене, позивач вважає, що ним було надано достатньо доказів, які підтверджують вину відповідача у скоєнні ДТП та завданні матеріальних збитків.

Відповідач у запереченнях на відповідь на відзив, поданих до канцелярії суду 15.07.2020 просить поновити строк для надання заперечень, а також відмовити в задоволенні позовних вимог зазначаючи наступне.

У висновку експертизи від 25.09.2017 № 7/10.1/57 чітко вказано, що поставленні питання виходить за межі автотехнічних експертів.

Відповідач вважає, що у зв`язку з тим, що Індустріальний суд м. Дніпропетровська та Апеляційний суд Дніпропетровської області за основу доказу взяли експертизу від 25.09.2017 № 7/10.1/57 та не звернути увагу, що зазначена експертиза є суперечливою між собою, так як не повно і не всебічно проводились дослідження, у зв`язку з цим суди першої та другої інстанції визнали позивача невинуватим.

Крім того, відповідач вказує на те, що позивачем не надано належних доказів, які б свідчили, що вина є саме відповідача.

Щодо поновлення строку на подачу заперечень на відповідь на відзив, суд зазначає таке.

У зв`язку із запровадженням карантину на території України та з метою запобігання поширенню коронавірусу COVID-19, прийнято Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-ІХ від 30.03.2020. Цей закон набрав чинності 02.04.2020.

Зокрема, вказаним законом розділ Х "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України доповнено новим пунктом 4 такого змісту: "Під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на запобігання поширення коронавірусної хвороби (COVID-19), строки визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину. Строк який встановлюється судом у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину.".

Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Таким чином, строк на подання заперечень на відповідь на відзив, продовжений на строк дії карантину в силу вказаного вище закону, у зв`язку з чим не потребує вчинення судом додаткових процесуальних дій з даного приводу.

З огляду на викладене суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про продовження строку на подачу заперечень на відповідь на відзив.

06.04.2020 господарським судом відкрито провадження у справі № 904/1793/20, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 06.05.2020, про що постановлено ухвалу.

У зв`язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України Постанови № 211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", відповідно до якої, через спалах у світі коронавірусу з 12.03.2020 в Україні вводиться карантин, та згідно з листом Ради суддів України № 9рс-186/20 від 16.03.2020, рекомендовано встановити особливий режим роботи судів, ухвалою суду від 06.05.2020 відкладено розгляд справи до 03.06.2020.

Ухвалою суду від 03.06.2020 розгляд справи відкладено до 30.06.2020, про що сторони повідомленні в судовому засіданні в порядку ч. 3 ст. 216 ГПК України (а.с. 110).

У судовому засіданні 30.06.2020 оголошено перерву до 15.07.2020, про що постановлено ухвалу суду.

15.07.2020 у судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення (стаття 240 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, заслухавши представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є обставини щодо завдання матеріальної шкоди майну позивача внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась з вини водія на транспортному засобі, що належить відповідачу.

Доказами, якими позивач підтверджує позовні вимоги, є: протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 181213 від 19.08.2017 (а.с. 14-15); схема ДТП (а.с. 16-19); пояснення від 19.08.2017 (а.с. 20-21); протокол перевірки технічного стану транспортного засобу (а.с. 22); посвідчення водіїв (а.с. 23-24); поліс № АК/6042424 (а.с. 25); висновок експертного дослідження № 7/10.1/57 від 25.09.2017 (а.с. 26-29); постанова Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26.10.2017 у справі № 202/6759/17 провадження № 3/202/3276/2017 (а.с. 31); постанова Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06.12.2017 провадження № 33/774/1209/17 (а.с. 32-33); постанова П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 02.07.2018 у справі № 190/385/18 провадження № 3/190/70/18 (а.с. 34); постанова П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 30.08.2018 у справі № 190/385/18 провадження № 3/190/70/18 (а.с. 35); апеляційна скарга від 13.09.2019 (а.с. 36); постанова Дніпровського апеляційного суду від 24.09.2019 у справі № 190/385/18 провадження № 33/803/1131/19 (а.с. 37); апеляційна скарга від 10.10.2019 (а.с. 38-39); постанова Дніпровського апеляційного суду від 24.10.2019 у справі № 190/385/18 провадження № 33/803/1285/19 (а.с. 40-42); листи-повідомлення № 535, 552 від 31.10.2019, 21.11.2019, з доказами надсилання та отримання (а.с. 43-53); звіт № 08/11/19 про оцінку транспортного засобу (а.с. 54-77); електронний носій (а.с. 78).

19.08.2017 об 11 год. 20 хв. на автошляху Знамянка-Луганськ-Ізварино відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Шевроле Лачеті» (автомобіль позивача), державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , за кермом якого був ОСОБА_4 та автомобіля марки «ГАЗ 3309» (автомобіль відповідача), державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , за кермом якого був ОСОБА_3 .

Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26.10.2017 у справі № 202/6759/17 провадження № 3/202/3276/2017 справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_4 , за ст. 124 КУпАП закрито за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06.12.2017 провадження № 33/774/1209/17, постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26.10.2017 у справі № 202/6759/17 провадження № 3/202/3276/2017 залишено без змін.

У висновку експертного дослідження № 7/10.1/57 від 25.09.2017 зазначено, що у відповідності до методичних рекомендацій «Применение специальных технических познаний при расследовании ДТП» [5], судові авто технічні експерти не правомочні вирішувати питання про порушення правил безпеки руху любим учасником дорожньо-транспортної пригоди, оскільки Правила дорожнього руху - правовий акт, який містить визначені норми поведінки учасників дорожнього руху, порушення вимог таких актів встановлюється адміністративними органами, слідством, судом; а також, оскільки порушення (невиконання) правил безпеки руху містить в собі вольовий фактор і визначає ставлення учасника руху до цих правил, то вирішення питань що стосуються правової оцінки дій учасників ДТП, виходить за межі компетенції авто технічних експертів.

1. В даній дорожній обстановці водій автомобіля «Шевроле Лачетті» р/н НОМЕР_3 ОСОБА_4 повинен був діяти згідно вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху.

Оцінюючи на даному етапі дослідження дії водія автомобіля «Шевроле Лачетті» ОСОБА_4 згідно вимог п 12.3 Правил дорожнього руху і якщо вони не відповідали вказаним вимогам, то чи перебували у причинному зв`язку з настанням ДТП, не надається можливим з причин, наведених у дослідницькій частині.

В даній дорожній обстановці водій автомобіля «ГАЗ -3309» р/н НОМЕР_2 ОСОБА_3 повинен був діяти згідно вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху.

При заданому механізмові події, дії водія автомобіля «ГАЗ-3309» ОСОБА_3 не відповідали вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору перебуває в причинному зв`язку з настанням даної ДТП.

Постановою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 02.07.2018 у справі № 190/385/18 провадження № 3/190/70/18 встановлено, що у даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля «ГАЗ-3309» ОСОБА_3 вбачаються невідповідності до технічних вимог п. 10.1. Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з технічним характером ДТП - зіткнення з автомобілем «Шевроле Лачеті».

У даному варіанті дорожньої обстановки невідповідності технічним вимогам п. 12.6. (г), 12.9. (б) Правил дорожнього руху України в діях водія автомобіля «Шевролет Лачеті» ОСОБА_4 , з технічної точки зору, знаходиться в причинному зв`язку з технічним характером ДТП - зіткнення з автомобілем «ГАЗ-3309».

Судом зазначено, що в діях ОСОБА_3 та водія ОСОБА_4 вбачається невідповідність вимогам Правил дорожнього руху України, які стоять в причинному зв`язку з наслідком у вигляді ДТП та пошкодженням автомобілів.

Даною постановою адміністративну справу відносно ОСОБА_3 за ст. 124 КУпАП - закрито в зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків передбачених ст. 38 КУпАП.

Для визначення матеріального збитку нанесеного у зв`язку з зазначеною дорожньо-транспортною пригодою позивачем було здійснено оцінку розрахунку вартості матеріального збитку пошкодженого автомобіля «Шевроле-Лачеті», реєстраційний номер НОМЕР_3 , яке відбулося 06.11.2019, про що було повідомлено відповідача листом-повідомлення № 535 від 31.10.2019.

На підставі здійсненої оцінки розрахунку вартості матеріального збитку пошкодженого автомобіля «Шевроле-Лачеті», реєстраційний номер НОМЕР_3 Фізичною особою-підприємцем Соболенко С.В. було складено звіт № 08/11/19 від 08.11.2019 відповідно до якого вартість матеріального збитку складає 135 206,40 грн.

Позивачем на адресу відповідача 22.11.2019 направлявся лист- повідомлення № 552 від 21.11.2019 про ознайомлення зі звітом № 08/11/19 від 08.11.2019.

Вищевказані обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом та просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду (збитки) у розмірі 135 206,40 грн.

Відповідно до частин 2, 3 статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Як встановлено у статті 5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

За змістом частин 1, 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина 5 статті 1187 ЦК України). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини 1 статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди).

Згідно з частиною 1 статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з постанови П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 02.07.2018 у справі № 190/385/18, провадження № 3/190/70/18, судом встановлено, що у даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля «ГАЗ-3309» ОСОБА_3 вбачаються невідповідності до технічних вимог п. 10.1. Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з технічним характером ДТП - зіткнення з автомобілем «Шевроле Лачетті».

Даною постановою адміністративну справу відносно ОСОБА_3 за ст. 124 КУпАП - закрито в зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків передбачених ст. 38 КУпАП.

З правового аналізу вказаної норми вбачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.04.2019 у справі № 927/623/18.

Крім того, не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема, висновком судової експертизи тощо.

У висновку експертного дослідження № 7/10.1/57 від 25.09.2017 зазначено:

1. В даній дорожній обстановці водій автомобіля «Шевроле Лачетті» р/н НОМЕР_3 ОСОБА_4 повинен був діяти згідно вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху.

Оцінюючи на даному етапі дослідження дії водія автомобіля «Шевроле Лачетті» ОСОБА_4 згідно вимог п 12.3 Правил дорожнього руху і якщо вони не відповідали вказаним вимогам, то чи перебували у причинному зв`язку з настанням ДТП, не надається можливим з причин, наведених у дослідницькій частині.

В даній дорожній обстановці водій автомобіля «ГАЗ -3309» р/н НОМЕР_2 ОСОБА_3 повинен був діяти згідно вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху.

При заданому механізмові події, дії водія автомобіля «ГАЗ-3309» ОСОБА_3 не відповідали вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору перебуває в причинному зв`язку з настанням даної ДТП.

Крім того, судом взято до уваги, що постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26.10.2017 у справі № 202/6759/17 провадження № 3/202/3276/2017 справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_4 , за ст. 124 КУпАП закрито за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Відповідно до частини 6 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм

За приписами статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування.

Зобов`язання, що виникають внаслідок заподіяння шкоди, належать до позадоговірних зобов`язань. Ці правовідносини регулюються Главою 82 "Відшкодування шкоди" ЦК України.

Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим їм фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У статті 1166 ЦК міститься законодавче визначення деліктної відповідальності за завдану шкоду та підстави її виникнення. Так, для застосування такого виду цивільно-правової відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди та її розміру; причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; вини.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому, з урахуванням визначених господарсько-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності судочинства, позивач звільняється від обов`язку доказування вини відповідача у заподіянні шкоди.

Наявність протиправної поведінки та вини ОСОБА_3 , який керував транспортним засобом "ГАЗ-3309", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є Регіональна філія "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", доведена постановою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 02.07.2018 у справі № 190/385/18, провадження № 3/190/70/18.

Відповідно до частини 5 статті 124, пункту 9 частини З статті 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Наявність завданої шкоди (пошкодження автомобіля "Шевроле Лачетті", державний реєстраційний номер НОМЕР_3 ) підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до статті 224, частини 1 статті 225 ГК України, під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною; до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

На підтвердження суми збитків позивачем надано звіт № 08/11/19, який складений 08.11.2019, відповідно до якого сума матеріального збитку становить 135 206,40 грн.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з частиною 1 статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частиною 1 статті 77 ГПК України).

Відповідно до статті 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відтак, суд дійшов висновку, що позивачем доведений розмір понесених збитків.

З огляду на викладене, вимоги позивача слід визнати обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати розподіляються відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України та покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись нормами статей Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, статей 2, 46, 73-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, ) в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (49602, м. Дніпро, просп. Дмитра Яворницького, 108, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Долфі-Україна" (49130, м. Дніпро, вул. Березинська, 24-А; ) 135 206,40 грн. (сто тридцять п`ять тисяч двісті шість гривень 40 коп.) збитків, 2 102,00 грн. (дві тисячі сто дві гривні 00 коп.) витрат зі сплати судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Суд вважає необхідним роз`яснити про те, що у зв`язку із заходами, спрямованими на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій, що впроваджені через поширення коронавірусної хвороби (COVID-19), вказані вище строки оскарження продовжуються до закінчення карантину.

Повне рішення складено 20.07.2020.

Суддя І.Ф. Мельниченко