ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"06" липня 2020 р. Cправа № 902/181/20

Господарський суд Вінницької області у складі судді Матвійчука Василя Васильовича,

за участю секретаря судового засідання Марущак А.О., за відсутності сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" (вул. 600-річчя, 13, м. Вінниця, 21100)

до: Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця (вул. Стрілецька, 87, м. Вінниця, 21007)

про стягнення 359 906,73 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява № 34/592 від 21.02.2020 Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" про стягнення з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця 359 906,73 грн, з яких: 311 330,47 грн сума основного боргу; 7 553,02 грн - сума 3% річних; 9 706,91 грн - сума інфляційних; 31 316,33 грн - сума пені.

Правовими підставами звернення до суду позивача із вказаним позовом стало неналежне виконання відповідачем зобов`язань за Договором про закупівлю-продаж теплової енергії та гарячого водопостачання № 632 від 20.03.2019 в частині проведення розрахунків за поставлену теплову енергію та гаряче водопостачання.

Ухвалою суду від 02.03.2020 за вказаним позовом відкрито провадження у справі № 902/181/20 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 24.03.2020.

20.03.2020 на адресу суду надійшов відзив № 914 від 17.03.2020, в якому відповідач вказує, що КЕВ м. Вінниця є державною установою, фінансування якої проводиться виключно з державного бюджету України, відповідно до Бюджетного кодексу України та не є розпорядником коштів першого рівня, про що було відомо позивачу на момент укладення договору. Зазначає, що наразі до КЕВ м. Вінниця не надходили кошти на виконання зобов`язань за договором, а розпоряджатись на власний розсуд іншими коштами що знаходяться на рахунках КЕВ м. Вінниця, останній не може.

Крім того, посилаючись на те, що не є суб`єктом підприємництва, відповідач заперечує підстави для застосування до нього такого виду відповідальності як стягнення пені.

Ухвалою суду від 24.03.2020 розгляд справи відкладено на 28.04.2020.

01.04.2020 до суду надійшла відповідь на відзив за № 674 від 25.03.2020, яка не прийнята судом до розгляду з огляду на відсутність доказів в підтвердження повноважень особи, яка підписала означену відповідь на відзив.

За наслідками судового засідання 28.04.2020 судом продовжено строк підготовчого провадження у справі на 30 днів, підготовче засідання відкладено на 28.05.2020.

Ухвалою суду від 28.05.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу для судового розгляду по суті на 25.06.2020.

За клопотаннями представників сторін розгляд справи по суті відкладено на 06.07.2020, про що судом 25.06.2020 постановлено відповідну ухвалу.

На визначену судом дату представники сторін не з`явились. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, ухвалою суду від 25.06.2020, яка направлена на електронні адреси сторін, та засобами поштового зв`язку за їх місцезнаходженням.

З урахуванням неявки представників сторін суд зважає на положення ч.1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України якою передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

В порядку ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

У судовому засіданні 06.07.2020 прийнято судове рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

20.03.2019 між Комунальним підприємством Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" (Постачальник, позивач) та Квартирно-експлуатаційним відділом м. Вінниця (Споживач, відповідач) укладено договір № 632 про закупівлю-продаж теплової енергії (далі - Договір), відповідно до умов п.1.1. якого Постачальник зобов`язався постачати Споживачеві теплову енергію (згідно ДК 021:20-8 "Пара, гаряча вода та пов`язана продукція" - теплова енергія та гаряче водопостачання) в договірних обсягах, а Споживач зобов`язується отримати та оплачувати одержану теплову енергію та гаряче водопостачання за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим Договором.

Відповідно до п. 3. Договору ціна цього Договору становить 600 000,00 грн: ПДВ 100 000,00 грн у тому числі кошти отримані від орендарів та платних споживачів 600 000,00 грн.

Оплата за теплову енергію проводиться виключно в грошовій формі згідно з діючими тарифами, затвердженими в установленому порядку. (п. 4. Договору)

Споживач щомісячно, протягом дії Договору, вносить плату за приєднане навантаження, визначене в Додатку № 1 до Договору, та окремо сплачує за спожиту теплову енергію та гаряче водопостачання на підставі показів приладів обліку, або за їх відсутності, розрахункового, відповідно до теплового навантаження. У разі зміни тарифів та порядку розрахунків нові тарифи і порядок розрахунків є обов`язковим для сторін з моменту введення їх в дію. (п. 4.1. Договору)

Розрахунки по Договору виконуються в наступному порядку: Споживач, не пізніше 25 числа розрахункового місяця вносить плату за приєднане навантаження, визначене в Додатку № 1 до Договору та сплачує 70% вартості від обсягу теплової енергії та гарячого водопостачання, який передбачений на наступний розрахунковий період; остаточні розрахунки за спожиту теплову енергію та гаряче водопостачання Споживач проводить до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим. (п. 4.4. Договору)

Відповідно до п. 4.5. Договору, по закінченню розрахункового періоду, не пізніше 8 числа, наступного за розрахунковим Споживач повинен отримати загальний рахунок на оплату теплової енергії та гарячого водопостачання, спожитої у розрахунковому місяця та акти за приєднане навантаження, акт здачі-прийняття виконаних робіт в двох примірниках для підписання, після чого один примірник акту повернути Постачальнику у 5-ти денний термін. Не отримання Споживачем рахунку не звільняє останнього від обовязку оплати по цьому Договору.

У разі не підписання акту здачі-прийняття виконаних робіт Споживачем, без надання Постачальнику викладених в письмовій формі обґрунтованих заперечень по акту або неповернення Споживачем підписаного акту здачі-прийняття виконаних робіт у 5-ти денний термін, акт вважається визнаним Споживачем та є доказом кількості спожитої Споживачем у розрахунковому місяці теплової енергії належної якості (п. 4.6. Договору).

Пунктом 4.7. Договору сторони погодили, що в платіжних дорученнях Споживач повинен обов`язково зазначити номер договору, дату його підписання та призначення платежу, без зазначення періоду за який здійснюється оплата. За наявності заборгованості у Споживача за надану теплову енергію та гаряче водопостачання. Постачальник має право зарахувати кошти, що надійшли від Споживача, як погашення заборгованості за теплову енергію та гаряче водопостачання за минулі періоди, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості з урахуванням черговості визначеної ст. 534 ЦК України.

При виникненні потреби, але не менше одного разу на рік сторони проводять звірку розрахунків за надану теплову енергію та гаряче водопостачання з відповідним оформленням акту звірки взаємних розрахунків (п. 4.8. Договору).

Договір набуває чинності з 20.03.2019 і діє до 31.12.2019. Даний Договір відповідно до ч. 3 статті 631 Цивільного кодексу України поширює свою дію на відносини, що склались між Постачальником та Споживачем послуг, які були між ними до його заключення з 01.01.2019, а в частині проведення розрахунків Договір діє до повного їх проведення (п. 10.1. Договору).

Розділом 12 Договору передбачено наступні додатки до Договору:

- Додаток 1 - Обсяги постачання теплової енергії Споживачу (п.12.1 Договору);

- Додаток 4 - Тарифи на теплову енергію (п.12.2 Договору);

- Додаток 5 - Порядок постачання, припинення подачі та обліку теплової енергії (п. 12.3 Договору).

Як слідує з матеріалів справи, позивачем на виконання умов Договору оформлено акти здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг) за період з січня по грудень 2019 року на загальну суму 585 575,22 грн., в розмірі по місяцях:

від 31.01.2019 на суму 101 836,61 грн;

від 28.02.2019 на суму 90 118,27 грн;

від 31.03.2019 на суму 72 748,85 грн;

від 30.04.2019 на суму 45 066,35 грн;

від 31.05.2019 на суму 21 036,71 грн;

від 30.06.2019 на суму 15 813,40 грн;

від 31.07.2019 на суму 23 089,69 грн;

від 31.08.2019 на суму 21 222,29 грн;

від 30.09.2019 на суму 24 599,84 грн;

від 31.10.2019 на суму 31 839,19 грн;

від 30.11.2019 на суму 71 882,06 грн;

від 31.12.2019 на суму 66 315,11 грн;

При цьому, акти за січень-жовтень підписані обома сторонами, а за листопад та грудень підписано лише позивачем та вручено відповідачу.

Зі змісту означених актів вбачається, що до вартості теплової енергії відповідачу нараховано вартість приєднаного навантаження , що передбачено додатком 1 до Договору.

За доводами позивача, які не оспорюються відповідачем, в період 2019 року в межах Договору відповідачем сплачено 420 327,10 грн (розрахунок заборгованості, а.с. 43)

Отже, позивач згідно Договору надав відповідачу послуги з теплопостачання на загальну 585 575,22 грн, тоді як відповідач провів розрахунки на суму 420 327,10 грн, несплачена сума складає 165 248,12 грн.

З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ним, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.627 ЦК України, ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Ст. 629 цього ж Кодексу встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Проаналізувавши укладений між позивачем та відповідачем договір №632 про закупівлю-продаж теплової енергії та гарячого водопостачання 20.03.2019 суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою вказаний договір є договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу з елементами договору про надання послуг (змішаний договір).

Відповідно до ч. 1 ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін (ч. 2 ст. 714 ЦК України).

В силу приписів ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно умов Договору Споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі сплачувати за надані послуги (п. 6.2.1. Договору).

Положеннями ч. 6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що споживач повинен щомісячно сплачувати теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

За умовами ч. 6 ст. 25 Закону України "Про теплопостачання" у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Пунктом 23 Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007р. №1198, визначено, що розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показань вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді. П. 40 Правил користування тепловою енергією передбачає, що споживач зобов`язаний дотримуватися вимог договору, а саме вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію.

Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

В силу положень ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем, в порушення прийнятих на себе зобов`язань за Договором не було здійснено остаточної оплати вартості поставленої теплової енергії, і заборгованість останнього, станом на день ухвалення рішення складає 165 248,35 грн.

Водночас позивачем заявлено до стягнення 311 330,47 грн заборгованості за надані послуги з теплопостачання. Вказана сума, за висновками суду, складається з заборгованості за Договором в розмірі 165 248,35 грн та сальдо на початок 2019 року в розмірі 146 082,35 грн (165 248,12+146 082,35=311 330,47)

При цьому суд наголошує, що предметом спору в даній справі є заборгованість відповідача за Договором № 632 про закупівлію-продаж теплової енергії та гарячого водопостачання від 20.03.2019, який, відповідно до п. 10.1, поширює свою дію на відносини, що склалися між сторонами з 01.01.2019. Відтак сальдо на початок 2019 року не може бути предметом розгляду даної справи.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами основний борг в сумі 165 248,12 грн, яка і підлягає задоволенню. Водночас, в задоволенні 146 082,35 грн боргу слід відмовити за недоведенністю.

Поряд з цим, за порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивачем заявлено до стягнення 9 706,91 грн інфляційних, 7 553,02 грн 3% річних та 31 316,33 грн пені.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання, згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до п.3 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 546 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

У відповідності до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч.1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 7.4.3. Договору сторони погодили, що споживач несе відповідальність за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію у вигляді пені в розмірі 1% від несплаченої суми за кожний день прострочення, якщо інше не передбачене законодавством.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

При цьому в силу приписів ст. 3 вказаного Закону розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Розглядаючи вимоги позивача про стягнення 9 706,91 грн інфляційних, 7 553,02 грн 3% річних та 31 316,33 грн пені суд зважає, що в матеріалах справи відсутні, і позивачем додатково не подано платіжних документів за якими відповідачем проводились розрахунки Договором. Відомості щодо здійснення останнім проплат містяться в розрахунку ціни позову. При цьому, означений розрахунок не відображає дат проведення проплат, порядку зарахування коштів за ними, і відповідно періоду прострочення виконання зобов`язання.

Враховуючи те, що норми статей 182, 183 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 3 частини 1 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень.

Окремо суд зауважує, що розгляд справи неодноразово відкладався, і сторін зобов`язано було подати всі докази, що стосуються предмету спору в даній справі. Тоді як позивач, окрім позовних матеріалів, не подав до суду жодних доказів. До того ж, останній не з`явився в жодне судове засідання, лише подавав клопотання про відкладення розгляду справи посилаючись на запровадження протиепідемічних заходів у зв`язку зі спалахом коронавірусу, що на переконання суду не звільняє учасників справи від виконання процесуальних обов`язків визначених чинним Господарським процесуальним кодексом України.

Зважаючи на наведене, в його сукупності, суд позбавлений можливості перевірити, та відповідно провести власний розрахунок інфляційних, 3% річних та пені.

За таких обставин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог щодо стягнення 9 706,91 грн інфляційних, 7 553,02 грн 3% річних та 31 316,33 грн пені, як таких, що не доведені.

Заперечення відповідача суд оцінює суд критично, оскільки останні жодним чином не змінюють порядок розрахунків погоджений сторонами у Договорі № 632 про закупівлю-продаж теплової енергії від 20.03.2019.

Згідно із ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Дослідивши усі обставини та надавши оцінку зібраним у справі доказам в їх сукупності, врахувавши принцип диспозитивності та змагальності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з мотивів наведених вище.

Витрати на судовий збір підлягають розподілу за правилами ст.129 ГПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 3, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 86, 91, 113, 118, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця (вул. Стрілецька, 87, м. Вінниця, 21007, ) на користь Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» (вул. 600-річчя, 13, м. Вінниця, 21100, код ЄДРПОУ 33126849) 165 248 (сто шістдесят п`ять тисяч двісті сорок вісім) грн 12 коп. боргу та 2 478 (дві тисячі чотириста сімдесят вісім) грн 72 коп. - відшкодування витрат по сплаті судового збору.

У решті позову відмовити.

Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене до Північно-Західного апеляційного господарського суду, в порядку та строки визначені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Роз`яснити, що згідно положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-2019)" (реєстр.№3275) від 30.03.2020 року, який набрав чинності 02.04.2020 року, строк апеляційного оскарження продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на запобігання поширення коронавірусної хвороби (COVID-19).

Повне рішення складено 13 липня 2020 р.

Суддя Матвійчук В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. 600-річчя, 13, м. Вінниця, 21100)

3 - відповідачу (вул. Стрілецька, 87, м. Вінниця, 21007)