АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

16 липня 2020 року м. ОдесаСправа № 916/1337/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Лавриненко Л.В., Мишкіної М.А.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 05.06.2020

по справі №916/1337/20

за заявою ОСОБА_1

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 05.06.2020 заяву ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність повернуто заявнику без розгляду.

26.06.2020 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на вищевказану ухвалу Господарського суду Одеської області від 05.06.2020.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.06.2020 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху у зв`язку із ненаданням апелянтом доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

10.07.2020 судом апеляційної інстанції отримано клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору в обґрунтування якого апелянт посилаючись на приписи ч.1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» та Закону України «Про охорону дитинства» зазначає, що є членом багатодітної сім`ї. Також апелянт зазначає, що дана справа має виняткове значення для нього та його сім`ї, оскільки вирішення питання щодо реструктуризації чи списання існуючого боргу надасть йому можливість сподіватися на перспективу подолання фінансової скрути, а його сім`ї на забезпечення мінімального рівня життєвих умов, гідного майбутнього для дітей. Вказана обставина також, за твердженням апелянта, свідчить про об`єктивну необхідність забезпечення доступу до правосуддя шляхом звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

З приводу заяви апелянта про звільнення від сплати судового збору колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

З наведеного вбачається, що звільнення від сплати судового збору, його відстрочення чи розстрочення є дискреційним правом, а не обов`язком суду, можливість реалізації якого пов`язується з майновим станом особи.

Суд зауважує, що Закон України "Про судовий збір" не містить вичерпного й чітко визначеного переліку документів, які можливо вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. У кожному конкретному випадку суд установлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі поданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням.

Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового стану (пункт 44 рішення Європейського суду з прав людини від 26 липня 2005 року у справі «Kniat v. Poland»; пункти 63, 64 рішення Європейського суду з прав людини від 26 липня 2005 року у справі «Jedamski and Jedamska v. Poland»).

Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (пункт 111 рішення Європейського суду з прав людини від 20 лютого 2014 року у справі «Shishkov v. Russia»).

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Проте, звертаючись із клопотанням про звільнення від сплати судового збору апелянт не надав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження з достовірністю тієї обставини, що станом на момент звернення до суду його майновий стан об`єктивно перешкоджає сплатити судовий збір.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що апелянт є суб`єктом господарських правовідносин, може отримувати грошові кошти з різних джерел шляхом здійснення підприємницької діяльності, а тому має вживати всі заходи щоб забезпечувати можливість неухильного виконання останнім покладених на нього нормами ГПК України процесуальних обов`язків щодо оформлення апеляційної скарги.

Колегія суддів, зауважує, що «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, включно з фінансовими. Так, інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовуватися накладенням фінансових обмежень на доступ особи до суду. Вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права на доступ до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі»).

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain" Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту апеляційної скарги, в тому числі щодо оплати судового збору.

З урахуванням наведеного колегія суддів відхиляє клопотання ОСОБА_1 про звільнення його від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Одеської області від 05.06.2020.

Колегія суддів зауважує, що за приписами ст. 8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, та за відповідним клопотанням сторони.

Керуючись ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, ст. 8 Закону України "Про судовий збір" колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Одеської області від 05.06.2020 у справі №916/1337/20.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Лавриненко Л.В.

Суддя Мишкіна М.А.