ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ
"06" липня 2020 р. Справа № 924/470/20
м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Виноградової В.В.,
за участю секретаря судового засідання Баськової Л.В., розглянувши матеріали справи
за позовом керівника Старокостянтинівської місцевої прокуратури, м. Старокостянтинів Хмельницької області в інтересах держави
до: 1. Старосинявської районної державної адміністрації, смт Стара Синява Старосинявського району Хмельницької області
2. Головного управління Держгеокадастру в Хмельницькій області, м. Хмельницький
3. ОСОБА_1 , м. Хмельницький
4.фермерського господарства Заcтавецьке, с. Заставці Старосинявського району Хмельницької області
про визнання незаконним та скасування розпорядження, наказу, визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок

за участю представників:
прокуратури: Гончар І.О. - заступник начальника відділу прокуратури Хмельницької області
відповідача 1: не з`явився
відповідача 2: не з`явився
відповідача 3: Ткачук Б.М. згідно з ордером
відповідача 4: Ткачук Б.М. згідно з ордером

Відповідно до ст. 240 ГПК України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

встановив: керівник Старокостянтинівської місцевої прокуратури, м. Старокостянтинів Хмельницької області звернувся в інтересах держави до суду з позовом до Старосинявської районної державної адміністрації, смт Стара Синява Старосинявського району Хмельницької області, Головного управління Держгеокадастру в Хмельницькій області, м. Хмельницький, ОСОБА_1 , фермерського господарства Заcтавецьке, с. Заставці Старосинявського району Хмельницької області, в якому просить:
1. визнати недійсним розпорядження Старосинявської районної державної адміністрації від 11.10.2012 №279/2012-р про надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду за рахунок земель сільськогосподарського призначення загальною площею 80 га, розташованих за межами населених пунктів на території Заставецької сільської ради Старосинявського району з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства;
2. визнати недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру в Хмельницькій області №22-21846-СГ від 25.08.2016, яким затверджено документацію із землеустрою та передано в оренду ОСОБА_1 земельні ділянки загальною площею 80 га, які розташовані за межами населених пунктів на території Заставецької сільської ради Старосинявського району;
3. визнати недійсним договір оренди земельної ділянки №33 від 23.09.2016, укладений між Головним управлінням Держгеокадастру у Хмельницькій області та ОСОБА_1 ;
4. визнати недійсним договір оренди земельної ділянки №34 від 23.09.2016, укладений між ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області та ОСОБА_1 ;
5. визнати недійсним договір оренди земельної ділянки №35 від 23.09.2016, укладений між ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області та ОСОБА_1 .
Ухвалою суду від 12.05.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання на 01.06.2020, яке відкладено на 17.06.2020 та 24.06.2020. Ухвалою суду від 24.06.2020 у задоволенні заяви ОСОБА_1 (від 17.06.2020) про виклик і допит свідка відмовлено; закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 06.07.2020.
В обґрунтування позову прокурор, посилаючись на положення ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство» (у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин), звертає увагу на невідповідність заяви ОСОБА_1 вимогам ч. 1 зазначеної статті.
Акцентує увагу, що всупереч вимогам статей 1, 7, 8 Закону України «Про фермерське господарство» (у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин), розглядаючи заяви ОСОБА_1 по суті, відповідачами 1, 2 не надано належної оцінки обставинам і умовам, зазначеним у заяві, доводи заявника, наведені на обґрунтування розміру земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, в тому числі щодо наявності трудових і матеріальних ресурсів, не перевірено, не враховано обставин, які спростовують дійсність волевиявлення заявника та спроможність вести господарство такого виду - виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих для ведення фермерського господарства; надано земельну ділянку не єдиним масивом. Робить висновок, що формальний підхід до вирішення заяви, прийняття рішення про надання ОСОБА_1 дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення та про передачу в оренду земельних ділянок створили передумови для невиправданого, штучного використання процедури створення фермерського господарства як спрощеного, пільгового порядку одержання в користування земель державної чи комунальної власності поза передбаченою законом обов`язковою процедурою - без проведення земельних торгів, що є підставою для скасування рішень про надання дозволів на розробку проектів відведення земельних ділянок, їх передачу в оренду, визнання недійсними укладених договорів оренди.
Звертає увагу на відсутність наміру ОСОБА_1 займатись фермерським господарством, та вважає , що його дійсний намір спрямовувався на використання процедури створення фермерського господарства як пільгового порядку одержання земель державної власності в оренду поза передбаченою законодавством процедурою торгів та подальшого їх використання іншим сільськогосподарським підприємством. Як на правову підставу позову посилається на положення ст. 19 Конституції України, ст. ст. 203, 215, 216, 228 ЦК України, ст. ст. 116, 119, 122, 134, 152, 201, 211 Земельного кодексу України, ст. ст. 1, 7, 8 Закону України Про фермерське господарство.
Відповідач 1 - Старосинявська районна державна адміністрація у відзиві на позовну заяву (від 28.05.2020) зазначила, що під час прийняття оспореного розпорядження діяла у межах і у спосіб, передбачений чинним законодавством України. Стверджує, що термін єдиний земельний масив, введений до законодавства України Законом Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), а тому застосовується щодо земельних часток (паїв). При цьому Закон України Про фермерське господарство не містить обмежень щодо кількості та розміру земельних ділянок, які можуть бути надані громадянину для ведення фермерського господарства, та наявність сільськогосподарської техніки при вирішенні питання про надання таких земельних ділянок. Повідомив, що ОСОБА_1 мав досвід роботи у сільському господарстві (з 01.11.2000 по 20.12.2001 - бригадир польових робіт).
Відповідач 2 Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області у відзиві на позов (від 26.05.2020) проти позову заперечив. Зазначив, що жодним чинним нормативним актом не визначено, в якому вигляді має бути надано обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства та наявність сільськогосподарської техніки. Посилаючись на ст. 123 Земельного кодексу України, якою визначено порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування, ст. 186 Земельного кодексу України, якою визначено порядок погодження проекта землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зауважив, що за умови чинності обов`язкового позитивного висновку експерта державної експертизи наказ Головного управління від 25.08.2016 №21846-СГ, який видавався на підставі позитивного висновку, не може бути скасований. Вказує, що Законом України Про фермерське господарство окреслено надання земельних ділянок єдиним масивом з розташованими об`єктами інженерної інфраструктури, а також надання земельних ділянок єдиним масивом лише в тому випадку, коли орган, уповноважений розпоряджатися землями, приймає рішення про надання в оренду громадянину земельних ділянок сільськогосподарського призначення лісового та водного фондів єдиним масивом, а не окремо по кожній категорії земель для ведення фермерського господарства. Зауважив, що термін єдиний земельний масив, введений до законодавства України Законом Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), застосовується щодо земельних часток (паїв). Вважає, що, оскільки предметом спору у справі є недійсність договорів і такі договора визнаються недійсними з моменту вчинення, договори оренди земельних ділянок від 23.09.2016 №33, №34, №35 не можуть визнаватися недійсними, оскільки на момент укладення договорів оренди Головне управління не мало відомостей та не могло знати про те, чи буде створено гр. ОСОБА_1 фермерське господарство, а тому діяло в межах та у спосіб, передбачені чинним законодавством. Також вважає, що прокурором не доведено факту порушення прав та законних інтересів держави Головним управлінням.
Відповідач 3 - ОСОБА_1 у відзиві на позов (від 17.06.2020) проти позову заперечив. Зокрема, зазначив, що Закон України Про фермерське господарство не містить застережень щодо максимального чи мінімального розміру земельної ділянки, яка може бути надана громадянину для ведення фермерського господарства, як і не містить обмежень щодо кількості таких ділянок, не містить такої вимоги як наявність сільськогосподарської техніки та інших засобів для обробітку землі при вирішенні питання про надання (передачу) земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства. З огляду на порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування вважає, що за умови чинності обов`язкового позитивного висновку експерта державної експертизи наказ Головного управління від 25.08.2016 №21846-СГ не може бути скасований. Звернув увагу на наявність доказів на підтвердження досвіду роботи відповідача 3 в сільському господарстві. Стверджує, що оскільки договори визнаються недійсними з моменту вчинення, договори оренди земельних ділянок від 23.09.2016 №33, №34, №35 не можуть визнаватися недійсним, оскільки на момент їх укладення будь-які підстави для визнання договорів недійсними були відсутні. Вважає, що прокурором не доведено належними та допустимими доказами факту порушення прав та законних інтересів держави. Зазначив, що ПП Іква-Агро використовувало орендовані відповідачем 3 земельні ділянки без належних правових підстав. Зауважив про невідповідність показів свідка ОСОБА_2 положенням ст. 86 ГПК України.
Також відповідачем 3 подано заяву (від 17.06.2020) про застосування строку позовної давності, обґрунтовану тим, що обчислення позовної давності у випадку звернення прокурора до суду з позовом в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, здійснюється з дня, коли саме цей орган довідався або міг довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У такому випадку дата прокурорської перевірки не має значення для визначення початку перебігу позовної давності.
Прокурор подав відповіді на відзиви відповідачів 1 та 2 (від 11.06.202) та відповідача 3 (від 23.06.2020), в яких заперечив проти доводів відповідачів та підтримав позицію, викладену у позовній заяві. При цьому акцентував увагу на відсутності наміру ОСОБА_1 займатися фермерським господарством та спроможність вести господарську діяльність такого виду.
Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.
Відповідачі 1 та 2 представників у засідання не направили.
Представник відповідачів 3 і 4 у судовому засіданні підтримав позицію щодо заперечення проти позовних вимог.

Розглядом матеріалів справи встановлено:
Відповідно до наданої в матеріали справи заяви від 27.09.2012р. , адресованої голові Старосинявської РДА, ОСОБА_1 звернувся із проханням надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для створення фермерського господарства із земель державної власності орієнтовною площею 80 га, що знаходяться за межами населених пунктів на території Заставецької сільської ради за адресою: с. Заставці.
Листом відділу Держкомзему у Старосинявському районі Хмельницької області від 08.10.2012 №2-02-41/1523, адресованому голові Старосинявської РДА, за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 та доданих до неї документів, запропоновано голові Старосинявської РДА підготувати розпорядження про надання дозволу на виготовлення проекту щодо відведення земельних ділянок з метою надання їх в оренду для створення фермерського господарства ОСОБА_1 за межами населених пунктів на території Заставецької сільської ради Старосинявського району Хмельницької області орієнтовною площею 80 га. При цьому зазначено, що заявнику відповідно до вимог ст. 123 Земельного кодексу України необхідно виготовити проект землеустрою, подати його на погодження Комісії з розгляду питань, пов`язаних з погодженням документації із землеустрою та пройти державну землевпорядну експертизу.
Старосинявською районною державною адміністрацією прийнято розпорядження від 11.10.2012 №279/2012-р "Про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок" відповідно до якого на підставі ст. 6, п. 2 ст. 21 Закону України "Про місцеві державні адміністрації", ст. ст. 17, 118 п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України, п. г ст. 28 ст. 50 Закону України "Про землеустрій", постанови Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 №677 "Про затвердження Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок", за наслідками розгляду заяв зацікавлених осіб в одержанні у користування, на умовах оренди, земельних ділянок із земель державної власності для створення фермерського господарства, враховуючи пропозиції, з-поміж іншого, відділу Держкомзему у Старосинявському районі від 08.10.2012 №2-02-41/1523, надано дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок з метою надання їх в оренду для створення фермерського господарства, що знаходяться за межами населених пунктів на території нижчевказаних сільських рад, громадянам в орієнтовних розмірах, зокрема, Заставецька сільська рада - ОСОБА_1 - 80 га.
ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області із заявами від 01.08.2016, у яких відповідно до ч. 6 ст. 123 Земельного кодексу України просив затвердити проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності площами 36,5940 га, 20,4457 га та 22,9003 га, що розташовані за межами населених пунктів Старосинявської селищної ради Старосинявського району Хмельницької області, надати їх у користування на 20 років для ведення фермерського господарства та укласти договір оренди земельної ділянки.
У матеріалах справи наявна копія проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства на території Заставецької сільської ради Старосинявського району Хмельницької області (площею 80 га), виготовленого 2013 року ПП "Меридіан-М 2008".
Головним управлінням Держгеокадастру у Хмельницькій області видано наказ від 25.08.2016 №22-21846-СГ "Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки", яким відповідно до ст. ст. 15-1, 123, 124 Земельного кодексу України, п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до Земельного кодексу України щодо проведення земельних торгів", Закону України "Про оренду землі", Закону України "Про фермерське господарство", Положення про Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 03.03.2015 №27, затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду гр. ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства (01.02), які розташовані за межами населених пунктів Заставецької сільської ради Старосинявського району Хмельницької області; надано в оренду гр. ОСОБА_1 земельні ділянки загальною площею 80 га, в т.ч. ділянка площею 36,9540 га (кадастровий номер :06:051:0012), ділянка площею 22,9603 га (кадастровий номер :06:052:0014), ділянка площею 20,4457 га (кадастровий номер :06:052:0013) для ведення фермерського господарства (01.02) строком на 7 років, які розташовані за межами населених пунктів Заставецької сільської ради Старосинявського району Хмельницької області; встановлено річну орендну плату за користування земельними ділянками в розмірі 8% від їх нормативної грошової оцінки, а також зазначено, зокрема, про можливість використання земельних ділянок після встановлення їх меж в натурі (на місцевості) та здійснення державної реєстрації прав оренди у Державному реєстрі речових прав та необхідність використання земельних ділянок за цільовим призначенням з дотриманням вимог ст. ст. 96, 103 Земельного кодексу України, Закону України "Про фермерське господарство" та інших нормативно-правових актів.
23.09.2016 між Головним управлінням Держгеокадастру у Хмельницькій області (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар) було укладено договір оренди землі №33 (далі договір №33), відповідно до п. 1 якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку кадастровий номер :06:052:0013 для ведення фермерського господарства, яка знаходиться на території Старосинявської селищної ради Старосинявського району Хмельницької області за межами населеного пункту.
В оренду передається земельна ділянка загальною площею 20,4457 га, у тому числі сіножаті - 20,4457 га (п. 2 договору №33).
У п. 3 договору №33 зазначено, що на земельній ділянці об`єкти нерухомого майна відсутні.
Згідно з п. 5 договору №33 нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 122903,78 гривень.
Договір укладено на 7 років. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію (п. 8 договору №33).
Відповідно до п. 14 договору №33 земельна ділянка передається в оренду для вирощування сільськогосподарських культур.
Цільове призначення земельної ділянки: 01.02 Для ведення фермерського господарства (п. 15 договору №33).
У п. 19 договору №33 зазначено, що підставою розроблення проекту відведення земельної ділянки є розпорядження Старосинявської районної державної адміністрації № 400/2012-р від 29.12.2012 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок».
Згідно з п. 30 договору №33 орендодавець має право вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди.
Орендар земельної ділянки має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі (п. 33 договору №35).
23.09.2016 між Головним управлінням Держгеокадастру у Хмельницькій області (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар) було укладено договори оренди землі №34 (далі договір №34) та №35 (далі договір №35), відповідно до п. 1 яких орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку кадастрові номера відповідно :06:052:0014 та :06:051:0012 для ведення фермерського господарства, яка знаходиться на території Старосинявської селищної ради Старосинявського району Хмельницької області за межами населеного пункту.
Пунктами 2 цих договорів визначено площі земельних ділянок, які передаються в оренду: 22,9603 га, в тому числі рілля - 11,5078 га, сіножаті - 11,4525 га (договір №34), та 36,5940 га, у тому числі рілля - 36,5940 га (договір №35).
Згідно з п. 5 договорів нормативна грошова оцінка земельної ділянки за договором №34 становить 495898,50 грн, за договором №35 - 854790,27 гривень.
Решта умов договорів №34 та №35 аналогічні умовам, які погоджені сторонами у договорі №33.
Договори підписані сторонами, скріплені відтиском печатки Головного управлінням Держгеокадастру у Хмельницькій області.
До договорів сторонами підписано акти приймання-передачі земельних ділянок, згідно з якими визначені у договорах земельні ділянки передані орендодавцем орендарю в оренду для ведення фермерського господарства.
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (від 22.11.2019 №189943753) за ОСОБА_1 04.10.2016 на підставі укладених з ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області договорів оренди землі від 23.09.2016 зареєстровано право оренди земельних ділянок з цільовим призначенням: для ведення фермерського господарства, а саме: кадастровий номер :06:052:0014 площею 22,9603 га, :06:052:0012 площею 36,594 га, :06:052:0013 площею 20,4457 га, що розташовані на адресою: Хмельницька область, Старосинявський район, с/рада Заставецька (орендодавець - Територіальна громада в особі Старосинявської селищної ради).
Відомості щодо реєстрації права власності, права оренди на вищевказані земельні ділянки відображено також в Інформаціях з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (від 22.11.2019 №189944794, №189945360, №189945041).
Відповідно до інформації з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань від 20.11.2019 як юридичну особу 28.12.2017 було створено фермерське господарство "Заставецьке", засновником зазначено ОСОБА_1 , основний вид діяльності -01.11. вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур.
Прокурором у матеріали справи надано: копії листа Головного управління Держпроспоживслужби в Хмельницькій області (від 02.12.2019) про те, що згідно уніфікованої автоматизованої електронно-облікової системи Служби станом на 2016 рік та на даний час за ОСОБА_1 та за ФГ "Заставецьке" тракторів та сільськогосподарської техніки не зареєстровано, та від 20.03.2020 про те, що згідно уніфікованої автоматизованої електронно-облікової системи Служби станом на 2012 рік по теперішній час за ОСОБА_1 тракторів та сільськогосподарської техніки не зареєстровано;
листа Головного управління ДПС у Хмельницькій області (від 14.02.2020) в якому зазначено, що ОСОБА_1 протягом 2016-2020 років податкова звітність до Старосинявської ДПІ Старосинявського управління не подавалась. ФГ "Заставецьке" протягом 2016-2020 років до Старосинявської ДПІ Старосинявського управління подавалась податкова звітність: податкова декларація з податку на прибуток підприємства за 2018 рік, податкові декларації платника єдиного податку третьої групи (юридичної особи) за І півріччя 2019 року, три квартали 2019 року та 2019 рік.
Також надано заяву свідка ОСОБА_2 від 19.03.2020, посвідчену державним нотаріусом Стяросинявської державної нотаріальної контори Гоменюк О.О. У заяві зазначено, що свідок, яка є директором ПП "Іква-Агро", повідомляє, що ПП "Іква-Агро" за усною домовленістю з ОСОБА_1 користувалось безперервно упродовж 2017-2019 років трьома земельними ділянками з кадастровими номерами :06:052:0012, :06:052:0013 та :06:052:0014, що розташовані на території колишньої Заставецької сільської ради Старосинявського району (на даний час територія Старосинявської об`єднаної територіальної громади), для здійснення господарської діяльності ПП "Іква-Агро". Також повідомлено, що згідно домовленості ПП "Іква-Агро" зобов`язалось сплатити і сплатило орендну плату до Державного бюджету України на підставі договорів оренди, укладених між ОСОБА_1 та Головним управлінням Держгеокадастру у Хмельницькій області №33, №34, №35 від 23.09.2016. Зокрема, посилається на платіжні доручення від 29.08.2017 на суму 117887,40 грн, 06.03.2019 на суму 118000,00 грн, 22.07.2019 на суму 117887,00 грн, 13.09.2019 на суму 10000,00 грн, 17.09.2019 на суму 16000,00 грн, 27.09.2019 на суму 8400,00 гривень. Повідомляє, що після завершення сільськогосподарського сезону 2019 року ПП "Іква-Агро" припинило відносини з ОСОБА_1 у зв`язку з передачею земель іншим особам для обробітку.
У матеріалах справи наявні копії платіжних доручень від 29.08.2017 №154 на суму 117887,40 грн, від 06.03.2019 №181 на суму 118000,00 грн, від 13.09.2019 №337 на суму 10000,00 грн, від 17.09.2019 №339 на суму 16000,00 грн, від 27.09.2019 №359 на суму 8400,00 гривень, в яких платником визначено ПП "Іква-Агро" , призначення платежу:" орендна плата за землю за ОСОБА_1 ".
Надходження коштів на рахунок Старосинявської селищної ради у вищевказані дати та сумах підтверджується і в листі Старосинявської селищної ради від 20.01.2020 №87.
Представником відповідачів 3, 4 в матеріали справи надано копію звіту про площі та валові збори сільськогосподарських культур, плодів, ягід і винограду на 01.12.2019 ФГ "Заставецьке", в якому зазначено посівні площі під сою - 59,55 га, під соняшник - 20,45 га; податкової декларації платника єдиного податку третьої групи (юридичної особи) за 2019 рік із зазначенням суми доходу - 200000 грн; звіту про витрати на виробництво продукції сільського господарства (робіт, послуг) за 2019 рік; звіту про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2019 року; графіка та орієнтованого обсягу польових робіт, акту виконаних робіт (надання послуг); договору купівлі - продажу сільськогосподарської продукції від 01.03.2019, укладеного між ФГ "Заставецьке" (покупець) та ФГ "Миколайця Дмитра Степановича" (продавець), робіт щодо придбання зерна сої та соняшника; довідки обласного благодійного фонду "Патріоти України" №5 від 27.05.2020 щодо перебування ОСОБА_1 у складі добровольчого формування медична команда швидкого реагування та безпосередньої участі в антитерористичній операції на Сході України та нагородження за бойові заслуги.

Аналізуючи подані докази, оцінюючи їх у сукупності, суд до уваги бере таке.
Відповідно до ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Питання надання земельних ділянок державної або комунальної власності в оренду для створення фермерських господарств регулюється, зокрема Земельним кодексом України та Законом України "Про фермерське господарство" в редакціях, що діяли на час виникнення спірних правовідносин. З огляду на положення статей 22, 31, 93 та 124 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення можуть надаватися громадянам для ведення фермерського господарства та використовуватися цим господарством, зокрема, на умовах оренди.
Положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 116 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час подання заяви відповідачем 3) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Відповідно до ч. 3 ст. 122 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент прийняття оспореного розпорядження Старосинявської районної державної адміністрації від 11.10.2012 №279/2012-р) районні державні адміністрації на їх території передають земельні ділянки із земель державної власності (крім випадків, визначених частиною сьомою цієї статті) у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для зокрема сільськогосподарського використання.
Згідно з п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент прийняття оспореного розпорядження Старосинявської районної державної адміністрації від 11.10.2012 №279/2012-р) до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзацах другому та четвертому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.
З дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності", тобто з 01.01.2013 землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими.
Відповідно до ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на момент прийняття оскарженого наказу), центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.
За правилом статті 124 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.
Частинами другою та третьою статті 134 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначені випадки, коли земельні торги не проводяться, а передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу. Зокрема, земельні торги не проводяться в разі передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства.
Стаття 123 Земельного України регулює загальний порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування в тих випадках, коли згідно із законом земельні торги не проводяться; визначає вимоги до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; забороняє компетентним органам вимагати не передбачені цією статтею матеріали та документи; установлює загальні підстави для відмови в наданні такого дозволу.
Разом з тим відносини, пов`язані зі створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються, крім Земельного кодексу України, Законом України "Про фермерське господарство" та іншими нормативно-правовими актами України (стаття 2 цього Закону). У таких правовідносинах цей Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, а Земельний кодекс України - загальним.
Відповідно до частин першої та другої статті 1 Закону України "Про фермерське господарство" фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян зі створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону. Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім`ї, відповідно до закону.
Можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) йому земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства (стаття 8 цього Закону).
Порядок надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства передбачений спеціальним Законом України "Про фермерське господарство". Так, згідно з абзацами 1, 2 частини першої статті 7 цього Закону (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради.
У заяві зазначаються: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі.
Отже, звернення громадян для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства врегульоване ст. 123 Земельного Кодексу України, з урахуванням вимог Закону України "Про фермерське господарство".
З приводу наведених прокурором доводів щодо відсутності обґрунтування у заяві відповідача 3 розмірів земельних ділянок з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, наявності необхідної сільськогосподарської техніки та інших засобів обробітку земель великих площ, незазначення кількості членів фермерського господарства та наявності у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, судом враховується, що Закон України "Про фермерське господарство" не містить застережень щодо максимального чи мінімального розміру земельної ділянки, яка може бути надана громадянину для ведення фермерського господарства, як і не містить обмежень щодо кількості таких ділянок. Також законодавством не визначено форми і змісту, якими мають бути обґрунтовані розміри земельних ділянок з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, а також не встановлено вимог до наявності сільськогосподарської техніки чи інших засобів обробітку земель великих площ. Необхідність зазначення у заяві про кількість членів фермерського господарства спростовується тим, що фермерське господарство "Заставецьке" створено за участі лише одного члена, яким і є заявник (відповідач 3).
Також щодо посилання прокурора на те, що відповідачу 3 було надано земельні ділянки, які розташовані в різних місцях, а не одним масивом, суд звертає увагу на положення ч. 7 ст. 7 Закону України "Про фермерське господарство", з аналізу яких слідує, що земельна ділянка для ведення фермерського господарства надається єдиним масивом лише з розташованими на них водними джерелами та лісовими угіддями, наближеними до існуючих шляхів, електро- і радіотелефонних мереж, газо- і водопостачальних систем на інших видів інженерної інфраструктури, однак не свідчить про обов`язкову необхідність надання саме однієї земельної ділянки або земельних ділянок, що розташовані суміжно.
Крім того, доводи прокурора про відсутність у відповідача 3 необхідного досвіду роботи спростовуються наявним у матеріалах справи витягом з трудової книжки відповідача 3, в якому містяться відомості про здійснення діяльності у сфері сільського господарства.
Таким чином, враховуючи вищенаведене, звернення відповідача 3 із заявою до відповідача 1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки для створення фермерського господарства, не суперечить вимогам, що були передбачені чинним на той час законодавством.
Необхідність надання заявниками інших додаткових документів також не передбачена і чинним законодавством.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частинами другою та четвертою статті 7 Закону України "Про фермерське господарство" передбачено, що заяву громадянина про надання земельної ділянки у власність або в оренду районна або міська державні адміністрації або орган місцевого самоврядування розглядають у місячний строк і в разі її задоволення дають згоду на підготовку землевпорядною організацією проекту відведення земельної ділянки. Проект відведення земельної ділянки погоджується та затверджується відповідно до закону. У разі відмови органів державної влади та органів місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки для ведення фермерського господарства питання вирішується судом.
Крім того, цей Закон передбачає, що заява громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинна бути розглянута по суті. При цьому норми Закону України "Про фермерське господарство" не містять переліку підстав для задоволення або відмови у задоволенні заяв про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства.
Разом з тим, за відсутності визначеного спеціальним законом переліку підстав для відмови в задоволенні заяви громадянина, застосуванню підлягає правова норма загального характеру, яка також поширює свою дію на спірні правовідносини, а саме: ст. 123 Земельного кодексу України, частина 3 якої передбачає, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Забороняється відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, місце розташування об`єктів на яких погоджено відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування згідно із статтею 151 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 6 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону забезпечують нормативно-правове регулювання власних і делегованих повноважень, голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, а керівники структурних підрозділів - накази.
Розпорядження голів місцевих державних адміністрацій, прийняті в межах їх компетенції, є обов`язковими для виконання на відповідній території всіма органами, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами та громадянами.
Розпорядження голів місцевих державних адміністрацій можуть відповідно положень до ст. ст. 43, 50 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" можуть бути визнані оскаржені в судовому порядку, зокрема, у випадку, коли вони суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами.
Наявності передбачених ст. 123 Земельного кодексу України підстав для відмови відповідачу 3 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою прокурором не наведено.
Згідно зі ст. 186-1 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.
Будь-яких належних та допустимих доказів, які би підтверджували невідповідність проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації, суду не подано.
Згідно з ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
З аналізу положень ч. 1 ст. 21 ЦК України слідує, що підставою для визнання незаконним та скасування правового акту індивідуальної дії органу місцевого самоврядування є обов`язкова наявність одночасно двох умов: суперечність цього акта актам цивільного законодавства і порушення ним цивільних прав або інтересів.
Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку про недоведеність прокурором порушень відповідачами 1 та 2 вимог законодавства та інтересів держави при прийнятті оспорених актів, а тому позовні вимоги про визнання недійсним розпорядження Старосинявської районної державної адміністрації від 11.10.2012 №279/2012-р та наказу Головного управління Держгеокадастру в Хмельницькій області №22-21846-СГ від 25.08.2016 не підлягають задоволенню.
При цьому щодо посилання прокурора на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2019 у справі №365/65/16-ц суд зазначає, що висновки в зазначеній справй та у справі, що розглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними; у зазначеній справі суд виходив з обставин та умов конкретних правовідносин і фактично - доказової бази, з урахуванням наданих сторонами доказів, що виключає подібність спірних правовідносин у вказаних справах.
Щодо позовних вимог про визнання недійсними оспорених договорів оренди землі суд зазначає таке.
Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним.
Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
За змістом частини 1 статті 202 цього Кодексу правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з положеннями частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
За правилами статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Як зазначалося вище, судом не встановлено порушень при прийнятті розпорядження Старосинявської районної державної адміністрації від 11.10.2012 №279/2012-р та наказу Головного управління Держгеокадастру в Хмельницькій області №22-21846-СГ від 25.08.2016. Недодержання під час вчинення оспорених правочинів інших вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України, прокурором також не доведено.
Наголошуючи на відсутності наміру Голодного Б.Г. займатися фермерським господарством, прокурор посилається на нездійснення відповідачем фактичного використання земельних ділянок для фермерського господарства та вказує на те, що цими земельними ділянками користувалось інше підприємство.
Разом з тим відповідачем 3 у підтвердження здійснення діяльності з ведення фермерського господарства надано звіт ФГ «Заставецьке» про площі та валові збори сільськогосподарських культур, плодів, ягід та винограду на 01.12.2019, податкову декларацію платника єдиного податку третьої групи (юридичної особи) за 2019 рік, квитанцію про сплату ФГ «Заставецьке» єдиного податку (листопад 2019 року), звіт ФГ «Заставецьке» про витрати на виробництво продукції сільського господарства (робіт, послуг) за 2019 рік, звіт про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2019 року, договір купівлі-продажу сільськогосподарської продукції від 01.03.2019 №2, акт виконаних робіт від 01.03.2019 тощо.
При цьому доводи прокурора на нездійснення діяльності з ведення фермерського господарства протягом попередніх років з посилання на сплату ПП «Іква Агро» орендної плати за земельні ділянки та на покази свідка директора ПП «Іква Агро» судом оцінюється критично, оскільки невикористання земельної ділянки за цільовим призначенням не може бути як підставою недійсності правочину в розумінні ст. 203 ЦК України, так і підставою недійсності актів органів державної влади згідно зі ст. 21 ЦК України.
Одночасно звертається увага на пояснення відповідача 3 щодо неможливості використання ним земельних ділянок за цільовим призначення у зв`язку з перебуванням у складі добровольчого формування та участю в антитерористичній операції.
Будь-яких інших підстав для визнання недійсними оспорених договорів оренди прокурором не наведено.
Беручи до уваги зазначене, суд доходить висновку про відсутність підстав для визнання недійсними договорів оренди земельної ділянки №33, №34, №35 від 23.09.2016, укладених між Головним управлінням Держгеокадастру у Хмельницькій області та ОСОБА_1 .
Щодо посилання прокурора на те, що фермерське господарство було зареєстровано зі спливом певного часу після отримання земельних ділянок судом враховується, що згідно зі ст. 8 Закону України "Про фермерське господарство" після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації, фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб. При цьому звертається увага на відсутність часових обмежень щодо здійснення реєстрації фермерського господарства.
Разом з тим, можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням йому земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов`язковою умовою державної реєстрації фермерського господарства (ст. 8 Закону України "Про фермерське господарство").
З приводу доводів прокурора про відсутність волевиявлення відповідача 3 при отриманні земельних ділянок на ведення саме фермерського господарства суд звертає увагу на те, що про наявність такого волевиявлення свідчить як подання відповідних заяв до уповноважених органів з метою отримання земельних ділянок для ведення фермерського господарства, так і подальша реєстрації ФГ "Заставецьке" та здійснення діяльності з вирощування сільськогосподарських культур.
Одночасно у контексті вищезазначених правовідносин, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що навіть у випадку наявності порушень з боку органів державної влади при наданні земельних ділянок у користування відповідачу 3 останній, звертаючись із заявою до уповноважених органів, виконуючи визначені чинним законодавством умови та дотримуючись відповідного порядку, мав право очікувати набуття майнового права (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30.06.2006, «Stretch v. United Kingdom» («Стретч проти Об`єднаного Королівства Великобританії і Північної Ірландії») від 24.06.2003). При цьому наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила.
Щодо заяви відповідач 3 про застосування до спірних правовідносин позовної давності судом зважається на таке.
Позовна давність, за визначенням статті 256 ЦК України, - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).
Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
За приписами ч. ч. 2, 3 ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення (зазначена позиція міститься у п. 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. №10 „Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" та відображена, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 у справі №369/6892/15-ц).
Враховуючи висновок суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, тобто відсутність порушення прав та інтересів держави, за захистом яких прокурор звернувся до суду, суд зазначає, що заявлена відповідачем 3 позовна давність не підлягає застосуванню.
Згідно з частинами 1-4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.
Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Отже, виходячи із вищенаведених обставини справи, взаємозв`язку доказів та положень законодавства у сукупності, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.
Також у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України" Суд вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
Відповідно до ст. 129 ГК України витрати зі сплати судового збору з огляду на відмову у позові покладаються на прокурора.
Керуючись ст. ст. 2, 4, 74, 86, 129, 233, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд
В И Р І Ш И В:

У позові керівника Старокостянтинівської місцевої прокуратури, м. Старокостянтинів Хмельницької області в інтересах держави до Старосинявської районної державної адміністрації, смт Стара Синява Старосинявського району Хмельницької області, Головного управління Держгеокадастру в Хмельницькій області, м. Хмельницький, ОСОБА_1 , м. Хмельницький, фермерського господарства Заcтавецьке, с. Заставці Старосинявського району Хмельницької області про:
визнання недійсним розпорядження Старосинявської районної державної адміністрації від 11.10.2012 №279/2012-р про надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду за рахунок земель сільськогосподарського призначення загальною площею 80 га, розташованих за межами населених пунктів на території Заставецької сільської ради Старосинявського району з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства;
визнання недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру в Хмельницькій області №22-21846-СГ від 25.08.2016, яким затверджено документацію із землеустрою та передано в оренду ОСОБА_1 земельні ділянки загальною площею 80 га, які розташовані за межами населених пунктів на території Заставецької сільської ради Старосинявського району;
визнання недійсним договору оренди земельної ділянки №33 від 23.09.2016, укладеного між Головним управлінням Держгеокадастру у Хмельницькій області та ОСОБА_1 ;
визнання недійсним договору оренди земельної ділянки №34 від 23.09.2016, укладеного між ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області та ОСОБА_1 ;
визнання недійсним договору оренди земельної ділянки №35 від 23.09.2016, укладеного між ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області та ОСОБА_1 ,
відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).
Апеляційна скарга подається у строки та порядку, визначені ст. ст. 256, 257 ГПК України, з урахуванням розділів Х "Прикінцеві положення", ХІ "Перехідні положення" ГПК України.

Повне рішення складено 15.07.2020.

Суддя В.В. Виноградова

Віддрук. 6 прим.: 1 до справи, 2 Старокостянтинівська місцева прокуратура (31100, Хмельницька область, м. Старокостянтинів, вул. К. Острозького, 41), 3 - відповідачу 1 (31400, Хмельницька область, Старосинявський район, смт Стара Синява, вул. Івана Франка, 8), 4 відповідачу 2 (29016, м. Хмельницький, вул. Інститутська, 4/1), 5 відповідачу 3 (29000, м. Хмельницький, вул. Тухачевського, 5), 6 відповідачу 4 (31400, Хмельницька область, Старосинявський район, с. Заставці, вул. Сонячна, 13). Всім рек. з пов. про вруч.