РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.07.2020Справа № 910/595/20
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Трофименко Т.Ю., при секретарі судового засідання Бабич М.А., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Денисенка Бориса Миколайовича

до Держави Україна в особі:

1) Київського апеляційного суду,

2) Міністерства юстиції України,

3) Кабінету Міністрів України,

4) Державної казначейської служби України

про відшкодування майнової шкоди у розмірі 3 717 258,00 грн

Представники сторін:

від позивача: Денисенко Б.М.,

від відповідача-1: не з`явились,

від відповідача-2: Євглевська О.В.,

від відповідача-3: Євглевська О.В.,

від відповідача-4: не з`явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Денисенка Бориса Миколайовича до Держави Україна в особі Київського апеляційного суду, Міністерства юстиції України, Кабінету Міністрів України та Державної казначейської служби України, у якій просить стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України 3 717 258,00 грн майнової шкоди, що складається з: 3 260 968,00 грн в якості збитків, заподіяних індексом інфляції, та 456 290,00 грн в якості 3% річних за період щ 06.09.2016 по 24.11.2017.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що протиправні дії Держави України в особі Апеляційного суду Київської області, що проявилися у незаконному закритті провадження у справі № 370/1226/15, у незаконному скасуванні забезпечення позову, призвели до вкрай негативних та тяжких наслідків для позивача, оскільки цими протиправними діями позивачу нанесено шкоди у вигляді збитків від інфляції та трьох відсотків річних у період з 06.09.2016 по 24.11.2017, та протиправне скасування забезпечення позову наразі взагалі унеможливило виконання рішення по стягненню боргу з ОСОБА_1 .

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.01.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/595/20, підготовче засідання призначено на 19.02.2020.

10.02.2020 через загальний відділ діловодства суду від відповідача-2 надійшли відзиви на позовну заяву разом з клопотанням про залишення позову без розгляду.

12.02.2020 через загальний відділ діловодства суду від відповідача-3 надійшов відзив на позовну заяву.

В підготовче засідання 19.02.2020 з`явилися представники позивача, відповідачів-2,3.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив відмовити у задоволенні клопотання відповідача-2 про залишення позову без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 226 ГПК України, оскільки ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.01.2020п у справі № 910/16118/19 позов фізичної особи-підприємця Денисенка Бориса Миколайовича до Держави Україна в особі Київського апеляційного суду, Міністерства юстиції України, Кабінету Міністрів України та Державної казначейської служби України про відшкодування майнової шкоди у розмірі 3 717 258,00 грн залишено без розгляду.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив оголосити перерву у підготовчому засіданні до 23.03.2020, продовжити підготовче провадження на 30 днів, встановити позивачу строк для подачі відповіді на відзиви до 03.03.2020.

25.02.2020 через загальний відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача-3.

05.03.2020 через загальний відділ діловодства суду від відповідача-1 надійшли пояснення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.03.2020 пояснення Київського апеляційного суду у справі № 910/595/20 залишено без розгляду.

18.03.2020 через загальний відділ діловодства суду від відповідача-2 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

З метою попередження виникнення та запобігання поширення гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом COVID-19, зважаючи на період карантину, визначений постановою Кабінетом Сіністрів України "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" від 11.03.2020 №211, з урахуванням Указу Президента України №87/2020 від 13.03.2020 щодо введення в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року "Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та з урахуванням рішення Уряду про заборону пасажирських перевезень та обмеження кількості учасників масових заходів, судове засідання 23.03.2020 не відбулося. Відповідне оголошення було розміщено на офіційному веб-сайті суду та на сторінці суду в мережі Facebook.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.01.2020 підготовче засідання у справі № 910/595/20 призначено на 18.05.2020.

07.05.2020 через загальний відділ діловодства суду від відповідача-2 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В підготовче засідання 18.05.2020 з`явився представник відповідачів-2,3.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи відмовити.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив відкласти підготовче засідання на 15.06.2020.

09.06.2020 через загальний відділ діловодства суду від відповідача-1 надійшли пояснення.

В підготовче засідання 15.06.2020 з`явилися представники позивача та відповідачів-2,3.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив закрити підготовче провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 13.07.2020.

02.07.2020 через загальний відділ діловодства суду від відповідача-1 надійшла заява про проведення розгляду справи за відсутності представника.

13.07.2020 через загальний відділ діловодства суду від відповідачів-2,3 надійшли пояснення.

В судове засідання 13.07.2020 з`явилися представники позивача та відповідачів-2,3. Представники відповідачів-1,4 в судове засідання не з`явилися, про час та місце були повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Оскільки неявка відповідачів-1,4 не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, суд уважає за можливе розглянути справу по суті в цьому судовому засіданні за їх відсутності.

Представник позивача підтримав позов та просив його задовольнити у повному обсязі. Представник відповідачів-2,3 заперечив проти задоволення позовних вимог, просив відмовити у їх задоволенні.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 13.07.2020 оголошено вступну та резолютивну частини рішення на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року ФОП Денисенко Б.М. звернувся до Макарівського суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.09.2016 у справі №370/1226/15-ц позовні вимоги за первісним позовом ФОП Денисенка Бориса Миколайовича - фізичної особи суб`єкта підприємницької діяльності до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів задоволено.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 15.11.2016 у справі №370/1226/15-ц, залишеною без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 06.03.2017, рішення Макарівського районного суду Київської області від 05.09.2016 скасовано в частині задоволення позовних вимог ФОП Денисенка Бориса Миколайовича до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів та в цій частині провадження закрито.

Постановою Верховного Суду України від 31.05.2017 у справі №370/1226/15-ц ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 06.03.2017 та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 15.11.2016 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 24.11.2017 у справі №370/1226/15-ц рішення Макарівського районного суду Київської області від 05.09.2015 за позовом Денисенка Бориса Миколайовича до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення. Стягнуто з громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_3 на користь суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи Денисенка Бориса Миколайовича грошові кошти в розмірі 20 000 грн., як невиконання зобов`язань за договором поруки. Стягнуто з громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 , на користь суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи Денисенка Бориса Миколайовича грошові кошти у розмірі 7 980 000 грн. як невиконане зобов`язання за договором купівлі - продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Торговий дім «Каміллі» від 17 грудня 2014 року та договору про відступлення права вимоги за договором купівлі - продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Торговий дім «Камілла» від 05.05.2015 року зареєстрований в реєстрі № 330. Стягнуто з громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 , користь суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи Денисенка Бориса Миколайовича як відшкодування збитків від інфляції в розмірі 4 192 000 грн. за час прострочення після спливу 60 календарних днів з моменту вчинення правочину за договором купівлі - продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Торговий дім «Камілла» від 17.12.2014 року зареєстрованого в реєстрі за № 1491. Стягнуто з громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 на користь фізичної особи Денисенка Бориса Миколайовича 3 % процентів річних від простроченої суми, що становить 370 189 грн. 39 коп. за час прострочення після спливу 60 календарних днів з моменту вчинення правочину за договором купівлі - продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Торговий дім «Камілла» від 17.12.2014 року зареєстрованого в реєстрі за № 1491. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Денисенка Бориса Миколайовича по 1 841,61 гривень, з кожного, судових витрат. У задоволенні позовних вимог Денисенка Бориса Миколайовича до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів відмовлено. В решті рішення Макарівського районного суду Київської області від 05.09.2016 залишено без змін.

У лютому 2017 року позивач ФОП Денисенко Б.М. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення з останнього грошових коштів в зв`язку з неналежним виконанням судового рішення.

Вказана позовна заява обґрунтована тим, що в травні 2015 року ФОП Денисенко Б.М. на правах нового кредитора за договором про відступлення права вимоги за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ ТД «Камілла» від 05.05.2015 № 330 звернувся до Макарівського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів. Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 05.09.2016 з ОСОБА_1 стягнуто грошові кошти в розмірі 12 565 872,62 грн.

Відповідач відмовляється виконувати рішення суду, у зв`язку з чим позивач, на підставі положень ст. 625 ЦК України, просив стягнути з відповідача 3% річних від суми грошового зобов`язання за рішенням Макарівського районного суду Київської області від 05.09.2016 та інфляційні збитки.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 24.12.2018 у справі № 752/18635/15 позов ФОП Денисенка Б.М. задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь суб`єкта підприємницької діяльності - ФОП Денисенка Б. М. суму 3 % річних 134 265, 48 грн., інфляційні збитки в розмірі 314 146, 80 грн. та судовий збір в розмірі 960 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 18.07.2019 у справі № 752/18635/15 рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 24.12.2018 змінено в частині розміру стягнутих з ОСОБА_1 на користь суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи-підприємця Денисенка Б.М. грошових коштів, визначивши до стягнення 3 % річних у сумі 134 032,11 грн та інфляційні збитки в розмірі 574 516,62 грн та судовий збір в розмірі 4090,00 грн.

У вказаній постанові суд зазначив таке: «Саме ця сума у розмірі 12544031 грн є грошовим зобов`язанням, яке виникло на підставі рішення Апеляційного суду Київської області від 24.11.2017 року, тому судова колегія перевіривши на правильність розрахунок позивача, приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру стягнутих з відповідача на користь позивача грошових коштів, виходячи з суми заборгованості 12544031 грн., визначивши до стягнення 3 % річних у сумі 134032 грн. 11 коп., та інфляційні збитки в розмірі 574516 грн. 62 коп. за період з 25.11.2017 року по 03.04.2018 року.

Доводи скарги позивача про те, що стягнення з боржника ОСОБА_1 3% річних та інфляційних збитків має проводитись саме з моменту ухвалення рішення Макарівського районного суду Київської області від 05.09.2016 року, суперечать матеріалам справи, оскільки відповідач має грошове зобов`язання, що виникло на підставі рішення Апеляційного суду Київської області від 24.11.2017 року, тому датою початку розрахунку в даному випадку є 25.11.2017 року.».

Ухвалою Верховного Суду від 24.10.2019 у справі № 752/18635/15 касаційну скаргу ФОП Денисенка Б.М. повернуто скаржнику.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач, посилаючись на ст. 625 ЦК України, зазначає, що згідно чинного законодавства України грошові зобов`язання боржника ОСОБА_1 щодо обов`язку сплатити ФОП Денисенко Б.М. інфляційні збитки та три відсотки річних в період з 06.09.2016 по 24.11.2017 не можуть залишатися не виконаними, або припинитися. У зв`язку з тим, що Апеляційний суд Київської області неправосудною ухвалою від 15.11.2016 №370/1226/15-ц незаконно закрив провадження, ФОП Денисенко Б.М. змушений був затратити значний період часу (рік) для оскарження ухвали про закриття провадження.

Як вбачається, рішенням Апеляційного суду Київської області від 24.11.2017, як і рішенням суду першої інстанції у справі №370/1226/15 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ФОП Денисенко Б.М. збитки заподіяні індексом інфляції та три відсотки річних тільки по 05.09.2016. А отже, через незаконні дії держави в особі Апеляційного суду Київської області ФОП Денисенко Б.М. в період з 06.09.2016 по 24.11.2017 поніс значні збитки заподіяні інфляцією у розмірі 3 260 968 грн, а також збитки у вигляді трьох відсотків річних у розмірі 456 290 грн від присудженої суми 12 542 189 грн.

Як зазначено, боржник ОСОБА_1 в період з 06.09.2016 по 24 11.2017 не сплачував кредитору ФОП Денисенко Б.М. грошові кошти в рахунок виконання умов договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "ТД Камілла" від 17.12.2014 №1491 та рішення Макарівського районного суду Київської області від 05.09.2016 №370/1226/15.

Після того, як постановою ВСУ від 31.05.2017 №370/1226/15-ц справу було передано до Апеляційного суду Київської області для продовження розгляду ФОП Денисенко Б.М. вже не міг на стадії апеляційного провадження уточнити позовні вимоги щодо стягнення з боржника ОСОБА_1 інфляційних збитків та трьох відсотків річних з 06.09.2016 по 24.11.2017, оскільки положення ЦПК України не передбачали і не передбачають уточнення позову щодо збільшення суми позовних вимог під час апеляційного розгляду справи.

Водночас ФОП Денисенко Б.М. має право на отримання компенсації у вигляді стягнення збитків заподіяних індексом інфляції та трьох відсотки річних за невиконання боржником ОСОБА_1 грошових зобов`язань на підставі умов договору купівлі-продажу 17.12.14 №1491 та рішення Макарівського районного суду Київської області від 05.09.16 №370/1226/15-ц в період з 06.09.2016 по 24.11.2017.

За твердженнями позивача, оскільки на стадії апеляційного провадження у справі №370/1226/15 ФОП Денисенко Б.М. був позбавлений можливості уточнити позовні вимоги шляхом збільшення суми позовних вимог про стягнення з боржника ОСОБА_1 збитків заподіяних інфляцією та трьох відсотків річних в період з 06.09.2016 по 24.11.2017, а постановою Київського апеляційного суду від 18.07.19 №752/18635/15 відмовлено стягнути з боржника ОСОБА_1 інфляційні збитки та три відсотки річних з моменту ухвалення рішення Макарівського районного суду Київської області від 05.09.16. №370/1226/15-ц, відтак Державою Україна завдано суттєвої майнової шкоди через обставини, які не залежали від позивача.

У зв`язку з наведеним позивач вважає, що збитки заподіяні інфляцією у розмірі 3 260 968 грн, а також збитки у вигляді трьох відсотків річних у розмірі 456 290 грн від присудженої суми 12 542 189 грн в період з 06.09.2016 по 24.11.2017, що підлягали до стягнення з боржника ОСОБА_1 , тепер мають бути стягнуті з Держави Україна та відшкодовані за рахунок державного бюджету України.

Крім того, для додаткового підтвердження того, що зі сторони держави Україна в особі Апеляційного суду Київської області дійсно вчинялися активні протиправні дії, спрямовані на порушення конституційний прав, свобод та інтересів позивача, останній звертає увагу, що судді названого суду Сушко Л.П., Ігнатченко Н.В., Кулішенко Ю.М. 14.12.2016 незаконно скасували ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 22.05.2015 №370/1226/15-ц про задоволення заяви ФОП Денисенко Б.М. про забезпечення позову та накладення арешту на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , через що боржник приховав майно шляхом укладення фіктивних договорів дарування з своєю матір`ю ОСОБА_5 .

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідачі-2,3 зазначають, що позивач у позовні й заяві не надав жодного обґрунтування, чому їх залучено у справі в якості відповідачів. Натомість, Міністерство юстиції України та Кабінет Міністрів України не вчиняли жодних дій, які могли завдати майнової шкоди позивачу.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає таке.

Статтею 56 Конституції України передбачено право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У статті 126 Конституції України закріплено, що незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України. Вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється. Без згоди Вищої ради правосуддя суддю не може бути затримано або утримувано під вартою чи арештом до винесення обвинувального вироку судом, за винятком затримання судді під час або відразу ж після вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину. Суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку.

Згідно із частиною першою статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

За частиною першою статті 13 зазначеного Закону судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України.

При цьому у ст. 1173 Цивільного кодексу України закріплено спеціальний випадок відшкодування шкоди, що має певні особливості порівняно з загальними правилами про деліктну відповідальність, отже, зазначеною правовою нормою встановлено відповідальність за завдання шкоди особливим суб`єктом, здійснення ним особливих функцій, тощо. Суб`єктом відповідальності за даною статтею є держава, Автономна Республіка Крим, орган місцевого самоврядування, які відшкодовують шкоду, завдану безпосереднім заподіювачем шкоди - органом державної влади, органом Автономної Республіки Крим та органом місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

На відміну від загальної норми ст. 1166 ЦК України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальна норми статей 1173, 1174 ЦК України допускають можливість відшкодування шкоди незалежно від вини державних органів.

Отже, для відшкодування шкоди за правилами статей 1173, 1174 ЦК України необхідно довести такі факти:

а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо особа, яка заподіяла шкоду, не була уповноважена на такі дії;

б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов`язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом ст. 1173 ЦК України завдана шкода відшкодовується в повному обсязі;

в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки особи, яка заподіяла шкоду.

Наявність сукупності всіх вищезазначених умов є обов`язковою для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

При цьому, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою полягає у тому, що наслідки у вигляді шкоди настають лише в результаті неправомірної поведінки відповідача, і є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки тієї особи, яка заподіяла шкоду.

За таких обставин саме на позивача покладається обов`язок довести обґрунтованість своїх вимог, а саме, наявність шкоди, протиправність поведінки того, хто заподіяв шкоду, та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою, і для настання цивільно-правової відповідальності відповідача за заподіяння матеріальної шкоди позивачеві необхідно довести наявність усієї сукупності вищезазначених ознак складу цивільного правопорушення, які необхідні для відшкодування шкоди в порядку ст. 1173 ЦК України, тоді як відсутність хоча б однієї з цих ознак виключає настання відповідальності.

Незаконними діяннями органів державної влади, органів влади Автономної республіки Крим, органів місцевого самоврядування є діяння, які суперечать приписам законів та інших нормативних актів або здійснені поза межами компетенції вищезазначених органів. Незаконність рішення, дії чи бездіяльності завдавача шкоди повинна бути доведена.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 23.12.2019 у справі № 914/1221/17.

Згідно з частиною 11 статті 49 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", за шкоду, завдану судом, відповідає держава на підставах та в порядку, встановлених законом. Тлумачення норми свідчить, що на законодавчому рівні встановлено імунітет суду, і він не може бути відповідачем у цивільній справі. Наявність імунітету, за своєю суттю, є засобом, який гарантує належне функціонування системи правосуддя і дозволяє судам виконувати свою судову функцію незалежно та неупереджено.

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

Аналогічну позицію висловлено у пункті 57 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів, де зазначено, що зміст конкретних судових рішень контролюється насамперед за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до ЄСПЛ.

У Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (наприклад, надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

За таких обставин належним відповідачем у цих спорах може бути лише держава, а не суди (судді), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 01 березня 2017 року у справі № 6-3139цс16, постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 січня 2018 року у справі № 61-1091св17, а також Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 08 травня 2018 року у справі № 14-90цс18 та від 21 листопада 2018 року у справі № 14-399 цс18.

Здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом (частина перша та третя статті 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Закони України не передбачають можливості розгляду у суді позовних вимог про визнання незаконними дій/бездіяльності іншого суду після отримання останнім позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду чи про зобов`язання іншого суду до вчинення процесуальних дій, оскільки такі дії/бездіяльність є пов`язаними з розглядом судової справи навіть після його завершення. Вирішення у суді спору за такими позовними вимогами буде втручанням у здійснення правосуддя іншим судом.

Оскарження діяльності суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, а також про зобов`язання судів та суддів до вчинення певних процесуальних дій.

Вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені.

Усі процесуальні порушення, що їх допустили суди після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, можуть бути усунуті лише у межах відповідної судової справи, в якій такі порушення були допущені.

Оскарження вчинення (невчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді).

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2019 у справі № 454/3208/16-ц.

Отже, вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені.

Усі процесуальні порушення, що їх допустили суди після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, можуть бути усунуті лише у межах відповідної судової справи, в якій такі порушення були допущені.

Оскарження вчинення (невчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді).

Отже, з огляду на викладене Господарський суд міста Києва не має можливості оцінювати дії (рішення) Апеляційного суду Київської області в межах розгляду зазначених позивачем справ, а отже і визнавати їх як протиправні, що в свою чергу є необхідним для застосування такої міри відповідальності як відшкодування шкоди.

Крім того, стверджуючи про неправомірність рішень Апеляційного суду Київської області, позивач безпідставно зазначає відповідачем Київський апеляційний суд, посилаючись на те, що судді, якими прийнято незаконні рішення, наразі працюють суддями саме у Київському апеляційний суді.

Однак, суд звертає увагу, що Київський апеляційний суд не є правонаступником Апеляційного суду Київської області. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Поряд з викладеним, суд також зазначає про безпідставність залучення відповідачами у справі Міністерства юстиції України та Кабінету Міністрів України, оскільки вказані особи не здійснили жодних дій, спрямованих на завдання збитків позивачу, та не мають жодного відношення до даного спору.

Крім того, суд зазначає, що існує суттєва відмінність правової природи зобов`язань за підставами їх виникнення: з договору і з делікту.

Однією з підстав виникнення зобов`язання є заподіяння шкоди іншій особі. На відміну від зобов`язань, які виникають із правомірних актів, цей вид зобов`язань виникає із неправомірних актів, яким є правопорушення, тобто протиправне, винне заподіяння шкоди деліктоздатною особою. Деліктне (позадоговірне) зобов`язання виникає там, де заподіювач шкоди і потерпілий не перебували між собою у зобов`язальних відносинах або шкода виникла незалежно від існуючих між сторонами зобов`язальних правовідносин (постанова Верховного Суду України від 18.03.2015 по справі № 3-18гс15).

В контексті наведеного суд звертає увагу, що заявлені позивачем збитки були завдані внаслідок протиправних дій боржника в межах правовідносин, підставою виникнення яких є договір та подальше його невиконання боржником.

Натомість, закриття провадження Апеляційним судом Київської області за ухвалою від 15.11.2016 № 370/1226/15-ц та час, протягом якого така ухвала оскаржувалась позивачем і справа знову розглядалась, жодним чином не має наслідком виникнення збитків від інфляції та 3% річних, підставою заподіяння яких є виключно бездіяльність боржника щодо виконання своїх грошових договірних зобов`язань.

Отже, заявлені позивачем збитки від інфляції та 3% річних не можуть вважатися збитками в розумінні ст. 224 Господарського кодексу України та ст. 22 Цивільного кодексу України.

При цьому, безпідставність стягнення з боржника ОСОБА_1 3% річних та інфляційних збитків з 06.09.2016 по 24.11.2017 встановлена Голосіївським районним судом міста Києва у рішенні від 24.12.2018 та Київським апеляційним судом у постанові від 18.07.2019 у справі № 752/18635/15, з огляду на те, що підставою застосування положень ст. 625 ЦК України за пред`явленим позовом є саме невиконання судового рішення, а тому відповідні нарахування стягнуто за час виконання рішення суду про стягнення грошових коштів.

При цьому, суд не може брати на себе функцію касаційної інстанції в межах даного спору та оцінювати правомірність і законність указаних судових рішень.

Отже, заявлені позивачем збитки від інфляції та 3% річних за період з 06.09.2016 по 24.11.2017 не мають відзначальної ознаки збитків, адже підставою виникнення обов`язку їх сплатити є невиконання грошового зобов`язання за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Торговий дім «Камілла», що жодним чином не залежить від дій та волі суду.

Решта доводів позивача, що стосуються скасування Апеляційним судом Київської області ухвали Макарівського районного суду Київської області від 22.05.2015 №370/1226/15-ц, жодним чином не обґрунтовують заявлені позовні вимоги.

Таким чином, позивачем не доведено наявність збитків, а відтак не доведено наявність сукупності трьох складових цивільного правопорушення, яка є обов`язковою для покладення на відповідачів такої міри відповідальності, як відшкодування збитків.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із статтями 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Ураховуючи викладене, суд зазначає, що позивач не довів перед судом відповідними засобами доказування наявності законних підстав для стягнення з держави збитків у заявленому позивачем вигляді і розмірі.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Зважаючи на вищенаведене, позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Денисенка Бориса Миколайовича задоволенню не підлягають як необґрунтовані.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 15.07.2020

Суддя Т. Ю. Трофименко