РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.07.2020Справа № 910/5005/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Алєєвої І.В., за участю секретаря судового засідання Голуб О.М. розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газ-Оіл Гарант»

до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України»

про стягнення 142 848, 39 грн.

Представники сторін згідно протоколу судового засідання від 06.07.2020.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Газ-Оіл Гарант» звернулося до Господарського суду міста Києва із вказаною позовною заявою до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про стягнення збитків у розмірі 142 848, 39 грн. за перевищення об`єму споживання природного газу за листопад 2019.

Згідно з пунктом 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Частиною 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Частиною 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.04.2020 було відкрито провадження у справі, розгляд справи прийнято здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання призначено на 25.05.2020.

15.05.2020 через канцелярію Господарського суду міста Києва від Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» надійшов відзив по справі, в якому останній просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

20.05.2020 від Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, в якому відмовлено ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.05.2020.

25.05.2020 від Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.05.2020 було відкладено розгляд справи на 15.06.2020.

09.06.2020 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Газ-Оіл Гарант» надійшла відповідь на відзив на позов, у якому останній просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

10.06.2020 від Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» надійшли заперечення на відповідь на відзив.

12.06.2020 від Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» надійшли заперечення.

У судовому засіданні 15.06.2020 розпискою, підписаною уповноваженими представниками сторін було відкладено розгляд справи на 06.07.2020.

У судовому засіданні 06.07.2020 уповноважені представники сторін надали пояснення по суті спору.

Частиною 1 ст. 252 ГПК України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

У частині 8 ст. 252 ГПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій у справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

25.06.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Газ-Оіл Гарант» (Позивач, Постачальник) та Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» (Відповідач, Споживач) було укладено договір купівлі-продажу природного газу № 87-В- АМПУ-18 (Договір).

Крім того, 01.11.2019 між Позивачем та Відповідачем укладена Додаткова угода № 12 до Договору, якою з 01.11.2019 року ціна за 1000 м3 природного газу встановлена у розмірі 5 384 грн.

Найменування, адреси та коди ЕІС філій Споживача наведені в Додатку № 1 (п. 1.3. Договору).

У відповідності до п. 2.5. Договору, обсяг газу та строки його поставки визначаються та узгоджуються на кожен місяць шляхом подання Споживачем заявки Постачальнику на заведення лімітів природного газу. Заявка Споживача подається Постачальнику у письмовій формі поштою або з використанням факсу та інших засобів електронного зв`язку до 12-00 години 20 числа місяця, що передує місяцю поставки газу.

Так, 22.10.2019 на електронну пошту Позивача від Відповідача надійшла загальна заявка щодо планового споживання природного газу по кожній філії Відповідача. Зокрема по Чорноморській філії Відповідача (попередня назва - Іллічівська філія), заявлений обсяг споживання природного газу на листопад 2019 року склав 255 тис. м3.

У відповідності до п. 2.2. Договору, для кожної філії добовий розподіл запланованого обсягу продажу газу здійснюється, виходячи з середньодобового обсягу передачі газу. Середньодобовий обсяг передачі газу визначається шляхом ділення місячного запланованого обсягу продажу газу на кількість днів роботи газоспоживного обладнання у відповідному місяці.

По завершенню газового місяця, (а саме листопад 2019) відповідно до даних платформи оператора газотранспортної системи України, Чорноморська філія Відповідача спожила 265,133 тис.м3 (витяг наявний у матеріалах справи), про що між Позивачем та Чорноморською філією Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» складений Акт приймання-передачі природного газу від 30.11.2019 року № 2122. В результаті чого, різниця між заявленим Відповідачем обсягом споживання газу та фактично спожитим Відповідачем обсягом газу, за даними оператора газотранспортної системи, складає 10,133 тис.м3.

Відтак, заявлений середньодобовий обсяг природного газу Чорноморської філії у листопаді 2019 року склав 8,5 тис. м3 (255 тис. м3 - заявлений обсяг : 30 днів в місяці).

Так, на думку позивача, враховуючи викладені розбіжності між заявленим Відповідачем обсягом газу та фактично спожитим обсягом газу Відповідачем, за даними оператора газотранспортної системи за вказаний період, у Позивача виник негативний небаланс (перевищення фактичних обсягів споживання газу над плановими), який придбаний відповідно до чинного законодавства у Оператора газотранспортної системи за ціною вищою ніж встановлена середньоринкова.

Як зазначає позивач, в результаті виникнення небалансу у Чорноморській філії Відповідача за листопад 2019 року, Позивач відповідно умов укладеного договору з АТ «Укртрансгаз», та чинного законодавства, зобов`язаний сплатити та сплатив на користь АТ «Укртрансгаз» плату за небаланс що виник у Позивача в листопаді 2019. Позивач наголошує, що у зв`язку із діями/бездіяльністю Відповідача, ним понесені збитки які відповідно до п. п. 2 и. 1 розділу VI Правил постачання природного газу, підлягають відшкодуванню Відповідачем на користь Позивача.

Між іншим в матеріалах справи міститься платіжне доручення №2004 від 19.12.2019 на суму 218 102, 08 в якому відсутні посилання на рахунок виставлений АТ Укртрансгаз», а також данний рахунок №11-2019- від 30.11.2019 ( рахунок належним чином не підписаний, не засвідчений та не містить буд-якого посилання на джерело даних, з якого він роздрукований) на який посилається відповідач не міг містити розрахунку небалансу за листопад 2019 а саме за 30.11.2019 включно.

Зазначене також підтверджується пунктом 19 гл. 6 р. XIV Кодексу газотранспортної системи та п. 9.3 Договору транспортування, на які посилається Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, згідно яких Рахунок мав бути виставлений до 14 числа газового місяця, наступного за звітним, а не в останній день газового місяця.

Рахунок так само, як і Платіжне доручення, в графі «призначення платежу» містить формулювання «оплата за добовий небаланс за листопад 2019», тобто такий Рахунок не містить доказів того, що в сумі 218 102,08 грн. є сума для сплати за негативний небаланс саме в розрізі споживача ДП «АМПУ»/Чорноморської філії ДП «АМПУ».

Крім того, необхідно зазначити про те, що зобов`язання сплати за негативні небаланси є правовідносинами за договором укладеним між АТ «Укртрансгаз» та позивачем та ніяк не розповсюджуються на предмет спору у даній справі.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у позові з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу (частина перша статті 662 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 670 ЦК України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитись від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Нормами ст. 530 ЦК України, закріплено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

14.02.2020 Позивачем на адресу Відповідача направлена претензія про оплату збитків, які виникли у Позивача в результаті утворення Відповідачем небалансів в листопаді 2019 року, яка за твердженням позивача залишена Відповідачем без відповіді та задоволення. (докази направлення містяться у матеріалах справи).

Однак, відповідач у відзиві на позов надав суду відповідь на претензію №548/15-0101 від 17.03.2020, яка була направлена позивачу 18.03.2020, що підтверджується списком №3 згрупованих поштових відправлень від 18.03.2020 та списком № 758 згрупованих поштових відправлень поданих Чорноморськ -1 від 18.03.2020.

Однак, відповідно до п. 6 додаткової угоди № 12 від 01.11.2019 до Договору відшкодування додаткових витрат споживачем не здійснюється, якщо фактичний обсяг споживання в розрахунковому періоді відрізняється від підтвердженого обсягу природного газу не більше ніж на +-5 %.

Так, позивач у позовній заяві зазначає про те, що розрахунковим періодом для розрахунку небалансів є доба з посиланням на Постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 27.12.2017 №1437 «Про затвердження Змін до деяких постанов НКРЕКП щодо впровадження добового балансування на ринку природного газу та процедури розробки, подання і затвердження Плану розвитку газотранспортної системи на наступні 10 років»

Однак, щодо терміну «розрахунковий період» слід зазначити наступне.

Згідно Правил постачання природного газу затверджених Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2496 - газова доба та/або газовий місяць, визначені Кодексом газотранспортної системи на ринку природного газу, щодо якої (якого) між споживачем та його постачальником визначаються певні обсяги відбору/споживання природного газу та здійснюються відповідні розрахунки.

Згідно з п. 2.5 Договору «Обсяг Газу та строки його поставки визначаються та узгоджуються на кожен місяць шляхом подання Споживачем заявки Постачальнику на заведення лімітів природного газу (далі - Заявка). Заявка, завірена печаткою Споживача, подається Постачальнику у письмовій формі поштою або з використанням факсу та інших засобів електронного зв`язку до 12-00 години 20 числа місяця, що передує місяцю поставки Газу» - тобто обсяги відбору/споживання визначаються на місяць.

Відповідно п. 5.1 Договору «Оплата за поставлений Споживачу Газ здійснюється на умовах попередньої оплати до 1 числа відповідного розрахункового періоду сплачується обсяг замовленого Газу, відповідно Заявки, за умови отримання Рахунку від Постачальника, який надається у термін, достатній для проведення банківських розрахунків з можливістю надходження грошових коштів на рахунок Постачальника до 1 числа відповідного розрахункового періоду. Рахунок на оплату надається Споживачу Постачальником електронними засобами передачі інформації (електронною поштою або з використанням факсу) та у письмовій формі поштою. До оплати Споживач приймає той примірник Рахунку на оплату, який він отримає першим. У разі здійснення коригування лімітів Газу в бік збільшення, остаточний розрахунок проводиться за фактом споживання Газу до 5 числа місяця наступного за місяцем передачі Газу. У разі здійснення коригування лімітів Газу в бік зменшення, Постачальник перераховує на рахунок Споживача надмірно сплачену попередню оплату за Газ до 5 числа місяця наступного за місяцем передачі Газу.» - тобто здійснюються відповідні розрахунки за місяць.

Таким чином, розрахунковим періодом, який застосовується до взаємовідносин сторін за Договором, є газовий місяць.

Отже, відповідно до п. 6 додаткової угоди № 12 від 01.11.2019 до Договору відшкодування додаткових витрат споживачем не здійснюється, якщо фактичний обсяг споживання в розрахунковому періоді відрізняється від підтвердженого обсягу природного газу не більше ніж на +-5 %.

Відповідачем у відзиві здійснено розрахунок, згідно якого різниця між плановим обсягом споживання газу та фактично спожитим Чорноморською філією Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» за листопад 2019 склала 10 133 тис.м3, що у відсотковому співвідношенні складає 3, 3737 %.

Перевіривши розрахунок відповідача, суд вважає його арифметично вірним.

Таким чином, фактичний обсяг споживання Чорноморською філією Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» не більше +-5%, тоді відшкодування додаткових витрат споживачем не здійснюється.

Відповідно до ст. 218 ГК України підставою для господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин, у т.ч. у вигляді відшкодування збитків, є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включається, зокрема, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; податкові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною (ст. 225 ГК України).

Статтею 225 ГК України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Проте, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Суд зазначає, що саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Згідно зі ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з покладенням судового збору на позивача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Витрати по сплаті судового зору покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 256 та підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 13.07.2020.

Суддя І.В. Алєєва