ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15 липня 2020 року Справа № 903/74/20

за позовом: Волинської обласної спілки споживчих товариств, м.Луцьк

до відповідача: Волинського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м.Луцьк

про визнання недійсним та скасування рішення

Суддя Кравчук А.М.

Секретар судового засідання Торчинюк І.В.

за участю представників сторін:

від позивача: н/з

від відповідача: н/з

встановив: 03.02.2020 на адресу Господарського суду Волинської області надійшла позовна заява №31/1 від 31.01.2020 Волинської обласної спілки споживчих товариств про визнання недійсним та скасування рішення адміністративної колегії Волинського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 28.11.2019 №14 у справі №8-19 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу.

Позовна заява обґрунтована тим, що товаром, щодо якого визначається монопольне становище суб`єктів господарювання, відповідачем визначено комплексні послуги з надання місць для торгівлі продовольчими і непродовольчими товарами на ринку, які мають для покупців (споживачів) ознаки одного (подібного, аналогічного) товару. Проте послуга з надання місць для торгівлі на ринках та послуга з надання підприємцям в оренду торговельних місць для розміщення МАФ це різні види послуг та надаються різним споживачам. Розмір доходу позивача за результатами 2018 року з надання місць для торгівлі на ринках та суміжні послуги склав 1 253 900 грн. 00 коп., з надання в оренду торговельних площ - 25 178 500 грн. 00 коп. Відповідач безпідставно ототожнив різні види послуг, які надаються різним споживачам та відповідно неправильно визначив частку позивача на ринку товарів та послуг в розмірі 62,5%. Висновки відділення про укладення додаткових угод до договорів оренди торговельних місць пізніше, ніж зазначено в них, ґрунтуються на припущеннях. Не відповідає дійсності твердження про здійснення працівником облспоживспілки ОСОБА_1 тиску на підприємців. Протягом 2019 року із жодним підприємцем не розірвано договір оренди торговельного місця з ініціативи облспоживспілки. Ні у первинній, ні у зміненій редакціях договорів оренди не містилось безальтернативної умови укладення договору охорони з ПФ "Ягуар-Сервіс". Підприємці мали право вільного вибору контрагента для укладення такого договору. Не відповідає дійсності твердження відповідача про неналежне вчинення та оцінення кадрового потенціалу ОП "Ягуар-Сервіс", оскільки законодавчої можливості перевірки кадрового питання свого контрагента облспоживспілка немає.

Ухвалою суду від 04.02.2020 позовну заяву Волинської обласної спілки споживчих товариств залишено без руху. Запропоновано позивачу не пізніше 5-ти календарних днів з дня вручення ухвали усунути недоліки позовної заяви, подати суду належним чином засвідчені докази, долучені до позовної заяви.

Ухвалу суду позивач отримав 06.02.2020, що підтверджується витягом щодо відстеження пересилання поштових відправлень з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта".

Строк для усунення недоліків по 11.02.2020.

У заяві від 07.02.2020 (подана суду 07.02.2020) позивач просить долучити до матеріалів справи належним чином засвідчені документи, долучені до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 10.02.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 04.03.2020 о 10:00.год., запропоновано відповідачу подати суду в порядку статей 165, 178 Господарського процесуального кодексу України не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали відзив на позов і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову при їх наявності, копію відзиву надіслати позивачу, докази чого подати суду.

Ухвалу суду від 10.02.2020 позивач та відповідач отримали 11.02.2020, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 110-111).

Строк для подання відзиву - по 26.02.2020.

Відповідач у відзиві, який на адресу суду надійшов 25.02.2020, позовні вимоги заперечує, оскільки оспорюване рішення прийняте у відповідності до чинного законодавства. Перелік учасників товарного ринку територіальне відділення встановило на підставі інформації виконавчого комітету Луцької міської ради. Твердження про наявність двох окремих товарних ринків: надання місць для торгівлі на ринку та надання в оренду торговельних місць для розміщення малих архітектурних форм, не відповідає дійсності, оскільки у зазначеного товару однакове функціональне призначення з погляду споживача послуг - для торгівлі продовольчими та не продовольчими товарами. Позивач не надав доказів наявності значної конкуренції. Підприємці внаслідок односторонньої відмови від договорів охорони майна, укладених з ПП "Охоронна фірма "Захист і безпека", будуть зобов`язані відшкодувати цьому об`єкту охоронної діяльності понесені збитки, що спричинить фактичне настання негативних наслідків для інших суб`єктів господарювання. Аналіз всіх наявних доказів підтверджує зловживання монопольним становищем позивачем на ринку комплексних послуг з надання місць для торгівлі продовольчими та непродовольчими товарами на ринках в межах міста Луцька та прилеглій території (с.Рованці Луцького району) шляхом встановлення таких умов реалізації товарів, які неможливо було б встановити за умови існування значної конкуренції на ринку.

Позивач відзив відповідача отримав 26.02.2020, що підтверджується витягом щодо відстеження пересилання поштових відправлень з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" №045.

Суд протокольною ухвалою від 04.03.2020 відклав підготовче засідання до 25.03.2020 о 10 год. 00 хв., встановив строк позивачу для подання відповіді на відзив по 10.03.2020, відповідачу заперечення на відповідь не пізніше 5 днів з дня її отримання.

Позивач у відповіді на відзив, який на адресу суду надійшов 10.03.2020, позовні вимоги підтримує, оскільки відповідачем при прийнятті оспорюваного рішення неправильно застосовані норми Методики визначення монопольного становища суб`єктів господарювання на ринку, зокрема неправильно визначено споживачів, товари, які споживаються, а також товарні межі ринку. Позивач монопольне становище на ринку не займає. Дії Волинської облспоживспілки під час укладення договорів оренди торгівельних площ у 2019 році не завдали та не могли завдати жодної шкоди інтересам підприємців, які здійснюють торгівельну діяльність на Центральному ринку.

Відповідач відповідь на відзив позивача отримав 18.03.2020, що підтверджується витягом щодо відстеження пересилання поштових відправлень з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" №565.

Строк для подання заперечень по 23.03.2020.

Відповідач у клопотаннях від 13.03.2020 просить залучити до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ПП "Охоронна фірма "Захист і Безпека", ГО "Асоціація захисту прав малого та середнього бізнесу "Бізнес-Волинь". Клопотання обгрунтоване тим, що підставою для початку розгляду справи №8-19 та дослідження дій позивача на відповідність вимогам законодавства про захист економічної конкуренції було звернення ГО "Асоціація захисту прав малого та середнього бізнесу "Бізнес-Волинь". Скасування рішення в подальшому вплине на договірні відносини між позивачем та фізичними особами-підприємцями, охоронним підприємством та фізичними особами-підприємцями. Крім того розгляд справи просить розглядати в колегіальному складі суду у зв`язку зі складністю справи.

23.03.2020 на адресу суду надійшли заперечення Волинського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №53-14/26-212 на відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 01.04.2020 строк підготовчого провадження продовжено на тридцять днів до 10.05.2020. Повідомлено сторін, що про дату і час судового засідання учасників справи буде повідомлено додатково ухвалою суду.

Ухвалою суду від 27.05.2020 розгляд справи призначено на 24.06.2020 о 12 год. 30 хв.

Господарський суд протокольною ухвалою від 24.06.2020 клопотання відповідача про залучення до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору відхилив, у задоволенні клопотання відповідача про призначення колегіального розгляду справи відмовив; клопотання позивача про відкладення розгляду справи відхилив як необґрунтоване, закрив підготовче провадження, розгляд справи по суті призначив на 15.07.2020 о 12 год. 00 хв.

Позивач у клопотанні від 14.07.2020 №246/1 розгляд справи просить відкласти у зв`язку з запровадженням на території України карантину.

Відповідач у клопотанні від 15.07.2020 ознайомившись з клопотанням позивача, вважає його необгрунтованим та не підтвердженим належними доказами. Просить суд здійснювати розгляд справи по суті без представника територіального відділення, у позові просить відмовити.

Суд протокольною ухвалою від 15.07.2020 клопотання позивача про відкладення розгляду справи відхилив як необгрунтоване. Ухвалою суду від 24.06.2020 явка представників сторін у судове засідання обов`язковою не визнавалась. ГПК України не містить вимог щодо відповідальних осіб, які можуть представляти інтереси сторін в господарському суді. Надання повноважень на представництво інтересів сторін в процесі не обмежено будь-яким певним колом осіб, а тому неможливість явки в судове засідання конкретного представника, не є правовою підставою для відкладення розгляду справи. Крім того судом враховано положення постанови Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 №392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів" щодо введення адаптивного карантину, зокрема, враховуючи постанову КМУ від 03.06.2020 №435 "Про внесення змін до постанови Кабінету міністрів Украї-ни від 20.05.2020 №392", якою передбачено послаблення частини карантинних обмежень з 04.06. 2020.

Позивач не обгрунтував неможливість участі у справі через карантинні заходи.

Згідно роз`яснень КЦС ВС від 22.04.2020, незважаючи на те, що в тексті Закону України від 30 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID- 19)» йдеться про продовження процесуальних строків, тобто строків, установлених учасникам справи для вчинення процесуальних дій, продовження стосується і деяких службових строків, зазначених, наприклад, у статтях 185, 210, 222, 253, 275, 357, 371, 393, 407 ЦПК України. Разом з тим, на відміну від процесуальних строків, продовження яких має абсолютний характер, службові строки продовжуються лише за умови, якщо вчинення процесуальної дії суддею (судом) залежить від вчинення або невчинення певних процесуальних дій учасниками справи. Іншими словами, внесені зміни не знімають із судді (суду) обов`язку вчинювати процесуальні дії та ухвалювати відповідні процесуальні рішення у строки, прямо передбачені нормами ЦПК України, якщо учасники справи належним чином виконали покладені на них обов`язки та реалізували надані їм права.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи подання сторонами всіх передбачених ст. 161 ГПК України заяв по суті спору, що норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за необхідне розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

в с т а н о в и в:

Рішенням Волинського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 28.11.2019 №14 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" визнано, що у 2018 році Волинська облспоживспілка займала монопольне (домінуюче) становище на ринку комплексних послуг з надання місць для торгівлі продовольчими та непродовольчими товарами на ринку в межах міста Луцька та прилеглої території (с.Рованці Луцького району) із часткою 62,5%. Визнано дії Волинської облспоживспілки зі встановлення для підприємців у договорах оренди 2 від 01.01.2019 зобов`язальних умов щодо безальтернативного укладення цивільно-правових угод на послуги зовнішньої охорони об`єктів підприємницької діяльності із конкретно визначеним суб`єктом охоронної діяльності (охоронним підприємством, яке здійснює охорону майна Волинської облспоживспілки), порушенням, передбаченим п. 2 ст. 50 ЗУ "Про захист економічної конкуренції" у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку комплексних послуг з надання місць для торгівлі продовольчими та непродовольчими товарами на ринку в межах м.Луцьк та прилеглої території (с.Рованці Луцького району), шляхом встановлення таких умов реалізації товарів (послуг), які було б неможливо встановити за умов існування значної конкуренції на ринку. Накладено штраф в сумі 68 000 грн. 00 коп. (том 1, а.с. 11-23).

Рішення Волинська облспоживспілка отримала 04.12.2019, що підтверджено супровідним листом від 02.12.2019 №26/1.34-1440 (том 1, а.с. 11).

Рішення Волинського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 28.11.2019 №14 мотивоване, зокрема такими фактичними даними:

- відповідачем по справі є Волинська обласна спілка споживчих товариств (п. 1);

- територіальним відділенням розглянуто звернення голови громадської організації "Асоціація захисту прав малого та середнього бізнесу "Бізнес-Волинь" від 15.01.2019 щодо неправомірних дій відповідача на ринку комплексних послуг надання місць для торгівлі продовольчими та непродовольчими товарами на ринку в межах м.Луцьк, яка надійшла від виконавчого комітету Луцької міської ради за належністю для розгляду питання порушення законодавства про захист економічної конкуренції (п. 6);

- об`єктом аналізу щодо визначення монопольного (домінуючого) становища є комплексні послуги з надання місць для торгівлі продовольчими і непродовольчими товарами на ринках в межах міста Луцька та прилеглої території (с.Рованці Луцького району) (п. 17);

- комплексні послуги з надання місць для торгівлі продовольчими і непродовольчими товарами на ринках складаються з надання (утримання, оренда) торговельних місць для торгівлі продовольчими і непродовольчими товарами та ринкових послуг, пов`язаних з реалізацією товарів (для прикладу: розруб м`яса, зважування на товарних вагах, зберігання продуктів у холодильниках, оренда холодильного та торговельного обладнання, прокат ваг і гир, фартухів і нарукавників; зберігання транспорту на території ринку; зберігання інвентарю в павільйонах, розміщення реклами та інше). При цьому отримання споживачами ринкових послуг, які пов`язані з реалізацією продовольчих і непродовольчих товарів на ринках, неможливе без отримання послуг з утримання (оренди) торговельних місць (п. 20);

- у 2018 році комплексні послуги з надання місць для торгівлі продовольчими і непродовольчими товарами на ринках в м. Луцьк та с. Рованці Луцького району надавали 13 суб`єктів господарювання, обслуговуючи при цьому 16 ринків (п. 24);

- при визначенні товарних меж ринків встановлено, що групою взаємозамінних товарів в розумінні пункту 5.1 Методики, а отже й товарними межами ринків є комплексні послуги з надання місць для торгівлі продовольчими та непродовольчими товарами на ринках, зокрема надання торговельних місць на прилавках, торговельних місць (площ) у стаціонарних приміщеннях та на території ринків, а також супутніх ринкових послуг, пов`язаних з реалізацією товарів (розруб м`яса, прокат ваг та гир, фартухів, нарукавників, зберігання продуктів у холодильниках, зберігання речей у камері схову, оренда холодильного та торговельного обладнання тощо) (п. 33);

- комплексні послуги включають в себе послуги електропостачання, водопостачання та водовідведення, прибирання території, вивіз сміття, охорона приміщень тощо (п. 34);

- товарів замінників у комплексних послуг з надання місць для торгівлі продовольчими і непродовольчими товарами на ринках немає (п. 36);

- товаром та водночас товарними межами ринку, що досліджується, є комплексні послуги з надання місць для торгівлі продовольчими і непродовольчими товарами на ринках (п. 37);

- відповідно до пункту 6.1 Методики територіальні (географічні) межі ринку певного товару (товарної групи) визначаються шляхом установлення мінімальної території, за межами якої, з точки зору споживача придбання товарів (товарної групи), що належать до групи взаємозамінних товарів (товарної групи), є неможливим або недоцільним (п. 39);

- з точки зору споживачів комплексних послуг з надання місць для торгівлі продовольчими і непродовольчими товарами на ринках, отримувати такі послуги за межами м. Луцьк економічно недоцільно, оскільки для них велике значення має наявність значної кількості покупців товарів з достатньою купівельною спроможністю, які підтримують сталий попит на ці товари. За межами обласного центру такий попит є досить незначним (п. 40);

- територіальними (географічними) межами досліджуваного ринку визначено межі міста Луцька та прилеглої території (зокрема с. Рованці Луцько району) (п. 41);

- бар`єрами вступу на ринок нових учасників є адміністративні та економічні чинники, які полягають в необхідності отримання достатньої площі земельної ділянки (у власність, довгострокову оренду) під розташування ринку, дозволу органу місцевого самоврядування на створення ринку, а також додаткові капітальні вкладення, пов`язані з облаштуванням торговельних місць на ринку (п. 45);

- розрахунок часток територіальним відділенням проведено на підставі інформації, наданої безпосередньо учасниками досліджуваного товарного ринку, зокрема щодо обсягу доходу, отриманого кожним суб`єктом господарювання від комплексних послуг з надання місць для торгівлі продовольчими і непродовольчими товарами на ринку за 2018 рік (п. 47);

- за результатами проведеного дослідження встановлено, що відповідно до частини другої статті 12 Закону на ринку комплексних послуг з надання місць для торгівлі на ринках в межах міста Луцька та прилеглої території (с. Рованці Луцького району) за результатами діяльності 2018 року монопольне (домінуюче) становище займала Волинська обласна спілка споживчих товариств із часткою 62,5%. Впродовж І кварталу 2019 року ринок залишився зі сталою структурою (п. 48);

- згідно із пунктом 6.2.4 договорів оренди торговельних місць, розташованих, на Центральному ринку, що укладались Волинською ОСС із підприємцями до 31.12.2018 (надалі - договір (и) оренди 1), серед інших зобов`язань орендарів (підприємців) визначено забезпечення охорони власного майна, яке знаходиться на торговельному місці, що орендується, шляхом укладення цивільно-правового договору з охоронним підприємством (п. 55);

- отже підприємці були зобов`язані, згідно з умовами договорів оренди 1, задля забезпечення зовнішньої охорони майна, розміщеного у місцях торгівлі (металоконструкціях), укласти із будь-яким (на власний розсуд) ліцензованим на право надання охоронних послуг суб`єктом господарювання, договори про надання таких послуг (п. 56);

- починаючи з серпня 2018 року ПФ «Ягуар-Сервіс» та Волинською облспоживспілкою вчинялися дії щодо спонукання підприємців до розірвання договірних відносин із ПП «Охоронна фірма «Захист і безпека» та укладення договорів на послуги охорони із ПФ «Ягуар-Сервіс», про що свідчать матеріали справи № 10-18 про порушення з боку останньої вимог законодавства про захист від недобросовісної конкуренції, передбаченого статтею 10 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції» у вигляді схилення до бойкоту суб`єкта господарювання (п. 61);

- до матеріалів звернення заявник надав копію договору оренди торговельного місця на 2019 рік (надалі - Договір оренди 2), укладеного із підприємцем, що провадить торговельну діяльність на Центральному ринку (договір датований 01.01.2019). Зміни до п 6.2.4 до цих договорів оренди торговельних місць на Завокзальному ринку ВОССТ на 2019 рік не вносились (п. 62);

- за результатами порівняльного аналізу змісту договору оренди 1 та договору оренди 2, укладеного з підприємцями Центрального ринку, встановлено, що зміни Волинською облспоживспілкою внесено, зокрема до розділу 6 «Права та обов`язки Орендаря» (п. 63);

- відповідно до пункту 6.2.4 договору оренди 2 орендар (підприємець) зобов`язаний забезпечити охорону власного майна, яке знаходиться на торговельному місці, що орендується, шляхом укладення цивільно-правового договору з охоронним підприємством, яке здійснює охорону майна орендодавця на підставі договору «Про надання послуг охорони» (п. 64);

- отже згідно з положеннями договору оренди 2, на відміну від договору оренди 1, підприємці позбавлені права вибору охоронної фірми, що здійснюватиме охорону їх власного майна, яке знаходиться на торговельних місцях. Після підписання договору оренди 2 підприємці будуть змушені припинити наявні договірні відносини із ПП «Охоронна фірма «Захист і безпека» та укласти договори на послуги охорони із ПФ «Ягуар-Сервіс», як таким суб`єктом господарювання, що здійснює охорону належного ВОССТ нерухомого майна та інших товарно-матеріальних цінностей, що знаходяться на території Центрального ринку (відповідно до Договору №01-02/18 від 01.08.2018) (п. 66);

- підприємці після підписання договору оренди 2 на виконання пункту 6.2.4 цього договору, змушені будуть розірвати діючі договори про надання послуг з охорони, укладені із ПП «Охоронна фірма «Захист і безпека», та укласти натомість договори із ПФ «Ягуар-Сервіс». У разі невиконання зазначеного пункту договору оренди 2, Волинська облспоживспілка має право ініціювати розірвання договору, керуючись пунктом 8.4 (порушення умов договору, у випадку не усунення цих порушень протягом 10 календарних днів з моменту їх виявлення) (п. 72);

- внаслідок невиконання підприємцями умов договору оренди 2, зокрема вимог пункту 6.2.4, для останніх існувала загроза втрати права власності на належне їм майно (МАФ), а відтак і права здійснювати торговельну діяльність на Центральному ринку в цілому (п. 75);

- розірвання підприємцями договорів охорони із ПП «Охоронна фірма «Захист і безпека» в односторонньому порядку може призвести до негативних для них фінансових наслідків у вигляді виплати у повному об`ємі понесених збитків, включаючи упущену вигоду, моральну шкоду та штрафних санкцій у подвійному розмірі вартості послуг (п. 79);

- частина підприємців, на виконання пункту 6.2.4 договорів оренди 2, уклали договори про надання послуг охорони із ПФ «Ягуар-Сервіс» (охоронне підприємство, яке здійснює охорону майна ВОССТ), за наявності чинних договорів про надання послуг охорони із ПП «Охоронна фірма «Захист і безпека» (п. 82);

- Волинська облспоживспілка на вимогу голови територіального відділення від 17.04.2019 № 26/1.34-557 з питання щодо кількості переукладених на 2019 рік договорів оренди 2 інформацію не надала. Натомість відповідачем листом від 14.05.2019 № 144/1 повідомлено, що до Договорів оренди 2 від 01.01.2019 із фізичними особами-підприємцями, які здійснюють торговельну діяльність на Центральному ринку (вул. Глушець, 1, м. Луцьк) були укладені додаткові угоди від 02.01.2019 (надалі додаткова угода), в яких пункт 6.2.4 викладено в наступній редакції: «забезпечити охорону власного майна, яке знаходиться в торговельному місці, що орендується, шляхом укладення договору про надання охоронних послуг з підприємством, яке має ліцензію на надання таких послуг» (п. 83);

- водночас інформації щодо кількості укладених із підприємцями додаткових угод станом на дату підготовки інформації (14.05.2019) відповідачем не надано (п. 84);

- на підтвердження зазначеної у листі від 14.05.2019 № 144/1 інформації ВОССТ надала копії окремих договорів оренди 2 та додаткових угод до цих договорів (4 екземпляри) (п. 85);

- аналізом наданих відповідачем копій документів встановлено, що підготовлені останнім бланки додаткових угод датовані 02.01.2019, не містять інформації про фактичну дату її підписання підприємцями (п. 86);

- провівши опитування серед підприємців, дослідивши надані копії документів заявником встановлено, що додаткові |угоди до договорів оренди 2 Волинська облспоживспілка підготувала після початку розгляду справи № 8-19. Безпосередньо підприємцям такі додаткові угоди почали пропонувати для підписання на початку квітня 2019 року. Заявник зазначив, що станом на 31.05.2019 не усі підприємці, які уклали основний договір оренди торговельного місця (договір оренди 2), мають додаткові угоди (п. 88);

- заявник також звертає увагу, що інформація, надана Волинською облспоживспілкою, про укладення із підприємцями додаткових угод (датованих 02.01.2019) не відповідає дійсності, з огляду на той факт, що у заяві повідомлялося про порушення прав підприємців станом на 15.01.2019. При наявності станом на 15.01.2019 додаткових угод до основного договору (договору оренди 2), як слідує із листа, підприємці не мали б підстав для звернення до громадської організації для захисту своїх порушених прав (п. 89);

- як повідомляє заявник, станом на дату звернення до територіального відділення (щонайменше до 15.01.2019) додаткових угод, датованих 02.01.2019, не існувало (п. 90);

- на підтвердження наведеної вище інформації заявником надано територіальному відділенню копії (5 примірників) додаткових угод, які були укладені підприємцями із Волинською ОССТ 02.04.2019 (п. 91);

- фізична особа - підприємець листом від 21.06.2019 б/н (вх. № 53-01/807 від 24.06.2019) повідомив територіальному відділенню про те, що станом на дату підготовки відповіді додаткових угод до діючих договорів оренди 2 (№ XXX від 01.01.2019 та № XXX від 01.01.2019) Волинською облспоживспілкою з ним не укладалось. Фізична особа-підприємець ХХХХХ листом від 18.06.2019 б/н (вх. № 20.06.2019 № 53-01/797) надала територіальному відділенню копії договору оренди 2 та додаткової угоди. Слід зазначити, що договір оренди 2 датований 01.01.2019 фактично підписано підприємцем ХХХХХ 10.01.2019 (засвідчено підписом та вказано дату підписання особисто підприємцем), а додаткова угода до основного договору - датована 02.01.2019 (особисто підприємцем не зазначено дату підписання) (п.п. 97-98);

- наведене, дає підстави вважати, що станом на 02 січня 2019 року додаткових угод до договорів оренди 2 не існувало, що спростовує твердження відповідача (П. 100);

- Цей висновок підтверджується і тим фактом, що окремі Підприємці Центрального ринку 01 лютого 2019 року із скаргами на незаконні дії Волинської облспоживспілки, які полягають, зокрема і у встановленні Договорами оренди 2 вимог щодо укладення договорів про надання послуг охорони із чітко визначеним охоронним підприємством, прибули до Луцької міської ради, де відбулась зустріч із в.о. міського голови Григорієм Пустовітом. Інформацію щодо зазначеної зустрічі було висвітлено на сайті інформаційного агентства «ВолиньРоst) за посиланням: http://www.volynpost.com/news/130922-oblspozhyvspilka-nam-vidverto- pogrozhuie-lucki-pidpryiemci-video (П. 101);

- штатним розписом ПФ "Ягуар-Сервіс" передбачено 7 посад охоронців (повний робочий час), 10 охоронців - 0,5 посадового окладу (або 5 штатних одиниць), охоронці 0,25 посадового окладу (або 1 штатна одиниця) (п. 105);

- у ПФ «Ягуар-Сервіс», зокрема у період з 01.01.2019 до 28.02.2019, був відсутній кадровий потенціал для забезпечення послуг охорони такої кількості об`єктів (Центральний та Завокзальний ринки в м. Луцьк. Центральний і Привокзальний ринки в м. Ковель). Залучення в процесі здійснення ліцензіатом охоронної діяльності працівників для здійснення охорони на підставі цивільно-правових угод забороняється (п.п. 110-111);

- Волинська облспоживспілка, маючи на меті залучити ПФ «Ягуар-Сервіс» до охорони не лише власних об`єктів та товарно-матеріальних цінностей, які розташовані на території Центрального ринку, але й до охорони належного підприємцям майна, фактично зобов`язала останніх умовами договорів оренди 2 (пунктом 6.2.4) укладати договори про надання послуг охорони із підприємством, у якого відсутній для такого об`єму робіт (послуг) кадровий потенціал (п. 113);

- ринок охоронних послуг, зокрема в м. Луцьк, є висококонкурентним та представлений значною кількістю учасників - ліцензіатів. Так згідно з інформацією Головного управління статистики у Волинській області (лист від 13.09.2018 № 03.3-04/67-18) за основним видом економічної діяльності 80.10 - діяльність приватних охоронних служб у Волинській області зареєстровані (діючі) 61 суб`єкт господарювання, в т. ч. - в м. Луцьк - 55 суб`єктів господарювання (п. 114);

- такі дії Волинської облспоживспілки, які полягають у визначенні єдиного конкретного суб`єкта охоронної діяльності, з яким підприємці повинні укласти цивільно-правові угоди на послуги охорони об`єктів підприємницької діяльності, на виконання зобов`язальних умов договору оренди 2 (пункту 6.2.4), не зважаючи на наявність чинних договорів охорони із ПП «Охоронна фірма «Захист і безпека», спричинили (могли спричинити) негативні наслідки, як для діяльності підприємців, так і до негативних фінансових наслідків для іншого суб`єкта господарювання, ліцензованого на право надання охоронних послуг - ПП «Охоронна фірма «Захист і безпека» (п. 115);

- для ПП «Охоронна фірма «Захист і безпека» негативні наслідки полягають у втраті фінансової вигоди (прибутків) за рахунок втрати існуючих споживачів охоронних послуг (зокрема, підприємців) та втрати конкурентних позицій на відповідному ринку в цілому (п. 116);

- за інформацією, наданою ПП «Охоронна фірма «Захист і безпека» листом від 21.06.2019 №21, з початку 2019 року від проведення оплати за послуги охорони, що надаються останнім, відмовились 11 підприємців (п. 117);

- у разі порушення (невиконання) підприємцем умов договору оренди 2, в пункті 6.2.4 щодо обов`язку укладення цивільно-правового договору на oxoрону майна, яке знаходиться на (в) орендованому торговельному місці, із охоронним підприємством, що здійснює охорону майна Волинської облспоживспілки (тобто із ПФ «Ягуар-Сервіс»), договір оренди 2 може бути достроково розірваний (на підставі пунктів 8.3 та 8.4), а орендар (підприємець) протягом 10 календарних днів після виявлення порушення умов договору зобов`язаний звільнити торговельне місце. У випадку не звільнення підприємцем торговельного місця у встановлений термін, у відповідності до пункту 3.2 договору оренди 2 Волинська облспоживспілка залишає за собою право самостійно демонтувати та вивезти малу архітектурну форму за межі ринку, або ж через 4 місяці після припинення договору - право власності на цю металоконструкцію переходить від підприємця до ВОССТ за ціною, що дорівнює сумі заборгованості та штрафних санкцій (п. 119);

- таким чином для підприємців, які уклали з ВОССТ договір оренди 2, існувала загроза втрати права власності на малу архітектурну форму, проводити господарську (торговельну) діяльність на ринку та можливості отримання прибутків від її здійснення (п. 120);

- у разі ініціювання підприємцем розірвання в односторонньому порядку діючого договору охорони, укладеного із ПП «Охоронна фірма «Захист і безпека», він змушений буде в повному об`ємі відшкодувати цьому суб`єкту охоронної діяльності понесені збитки, до яких входить упущена вигода та матеріальна шкода, а також сплатити штрафні санкції у подвійному розмірі вартості послуг, як це передбачено пунктом 5.4 Договору охорони (п. 121);

- дії Волинської облспоживспілки, які полягали у безпідставній та неправомірній вимозі споживачам послуг (підприємцям) щодо укладення договорів про надання послуг охорони об`єктів торгівлі (МАФ) із конкретно визначеним суб`єктом господарювання, якому має передувати розірвання чинних договорів із діючим надавачем таких послуг, стали можливими через наявність монопольного (домінуючого) становища та ринкової влади, яка полягає у висуненні власних умов отримання комплексних послуг, що могло завдати шкоди інтересам споживачів (Підприємців), а також мати негативний вплив на конкуренцію на ринку охоронних послуг (п. 122);

- ураховуючи вищезазначене, дії Волинської облспоживспілки зі встановлення для підприємців у договорах оренди 2 зобов`язальних умов щодо безальтернативного укладення цивільно-правових угод на послуги зовнішньої охорони об`єктів підприємницької діяльності із конкретно визначеним суб`єктом охоронної діяльності (охоронним підприємством, яке здійснює охорону майна Волинської облспоживспілки), кваліфіковано територіальним відділенням як порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 2 статті 50, пунктом 1 частини другої статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку комплексних послуг з надання місць для торгівлі продовольчими і непродовольчими товарами на ринках в межах м. Луцьк та прилеглої території (с. Рованці, Луцький район), шляхом встановлення таких умов реалізації товарів (послуг), які було б неможливо встановити за умови існування значної конкуренції на ринку (п. 123);

- заперечення відповідача щодо не зайняття монопольного становища на ринку послуг з надання в оренду торговельних місць на ринках, не приймається відділенням, оскільки комплексні послуги з надання місць для торгівлі продовольчими та непродовольчими товарами на ринках споживачів можуть отримати лише в межах суб`єктів господарювання, які мають статус ринку, інші суб`єкти господарювання, зокрема торгові центри, вказані відповідачем у запереченнях, не можуть надавати такі послуги, а отже не є учасниками досліджуваного ринку. Згідно пояснень відповідача його конкурентами є всі офіційні ринки в межах м.Луцька та ринки, які організовуються стихійно, а особливо - на прилеглій території біля Завокзального та Центрального ринків. Проте яким саме чином він зазнає значної конкуренції не зазначено. Територіальним відділенням встановлено, що інші ринки в межах міста Луцька (включно із с.Рованці Луцького району) не можуть складати значну конкуренцію відповідачу у зв`язку з незначною часткою на ринку (сукупна частка 12 суб`єктів складає 37,5%, частка відповідача 62,5%). Крім того стихійні ринки не підпадають під визначення "ринок" (п.п. 124-126);

- твердження Волинської облспоживспілки про те, що висновки територіального відділення про укладення додаткових угод до договорів оренди торговельних місць пізніше, ніж зазначено в додаткових угодах, ґрунтуються на припущеннях; обґрунтування невідповідності дати фактичного укладення додаткових угод листами ПП «Охоронна фірма «Захист і безпека» та заявою голови правління ГО «Асоціація захисту прав малого та середнього бізнесу «Бізнес-Волинь» безпідставні, спростовані матеріалами справи та не можуть бути взяті до уваги, з огляду на те, що надані зауваження не спростовують факт існування договору оренди 2 в редакції Волинської облспоживспілки (п.п. 127-128);

- заперечення щодо неналежного оцінення кадрового потенціалу ОП "Ягуар-Сервіс" не береться до уваги, оскільки предметом справи не є порушення ВОССТ законодавства про захист економічної конкуренції, що полягає у бездіяльності останньої в частині вивчення кадрового потенціалу суб`єкта охоронної діяльності - ПФ «Ягуар-Сервіс». Зобов`язальні вимоги ВОССТ щодо укладення підприємцями договорів про надання послуг охорони саме із цією охоронною фірмою могли мати негативні наслідки у вигляді збитків для підприємців (у випадку втрати, псування, знищення) товарно-матеріальних цінностей підприємців) та для ПФ «Ягуар-Сервіс» (настання випадків матеріальної відповідальності за збитки, завдані Підприємцям внаслідок неналежної охорони їхніх об`єктів) (п.п. 129-130);

- питання невідповідності дати, вказаної у формулярі додаткової угоди, фактичному її підписанню із підприємцями доведено матеріалами справи (п. 134);

- створення «ініціативної групи» з числа підприємців не позбавляє будь-яку фізичну особу, в тому числі фізичну особу-підприємця, реалізовувати передбачене Законом України «Про громадські об`єднання» право бути членом тієї чи іншої громадської організації задля здійснення та захисту своїх прав, свобод та інтересів (п. 144);

- позиція, викладена підприємцями у заяві 1 та заяві 2, ніяким чином не належить до предмета справи та не спростовує висновків територіального відділення про порушення Волинською облспоживспілкою законодавства про захист економічної конкуренції (п. 145);

- доказами, зібраними у справі, доведено, а зауваженнями і запереченнями відповідача не спростовано висновок територіального відділення про те, що відповідач, займаючи у 2018 році монопольне становище на ринку комплексних послуг з надання місць для торгівлі продовольчими і непродовольчими товарами на ринках в межах м. Луцьк (включно із с. Рованці Луцького району) своїми діями, що полягали у встановленні для підприємців у договорах оренди 2, датованих 01.01.2019, зобов`язальних умов щодо безальтернативного укладення цивільно-правових угод на послуги зовнішньої охорони об`єктів підприємницької діяльності із конкретно визначеним суб`єктом охоронної діяльності (охоронним підприємством, яке здійснює охорону майна Волинської обласної спілки споживчих товариств), які могли призвести до ущемлення інтересів споживачів (підприємців) та іншого суб`єкта господарювання ТТГП «Охоронна фірма «Захист і безпека») та були б неможливим за умов існування значної конкуренції на ринку, вчинила порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 1 частини другої статті 13 Закону (п. 148);

- при визначенні розміру штрафу враховано таке: порушення законодавства про захист економічної конкуренції вчинено вперше; вжиття заходів для припинення порушення; невизнання вчинення порушення (п. 152).

Згідно ст. 60 ЗУ "Про захист економічної конкуренції" заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Оспорюване рішення позивач отримав 04.12.2019 (том 1, а.с. 11).

Позовна заява на адресу суду відправлена 31.01.2020, тобто в межах визначеного законом строку.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель.

Особливості спеціального статусу Антимонопольного комітету України обумовлюються його завданнями та повноваженнями, в тому числі роллю у формуванні конкурентної політики, та визначаються цим Законом, іншими актами законодавства і полягають, зокрема, в особливому порядку призначення та звільнення Голови Антимонопольного комітету України, його заступників, державних уповноважених Антимонопольного комітету України, голів територіальних відділень Антимонопольного комітету України, у спеціальних процесуальних засадах діяльності Антимонопольного комітету України, наданні соціальних гарантій, охороні особистих і майнових прав працівників Антимонопольного комітету України на рівні з працівниками правоохоронних органів, в умовах оплати праці.

Згідно з приписами статті 3 вказаного Закону основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики, зокрема, в частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

Як унормовано пунктом 11 частини першої статті 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має повноваження проводити дослідження ринку, визначати межі товарного ринку, а також становище, в тому числі монопольне (домінуюче), суб`єктів господарювання на цьому ринку та приймати відповідні рішення (розпорядження).

Відповідно до частин першої та другої статті 12 Закону України "Про захист економічної конкуренції" суб`єкт господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо: на цьому ринку у нього немає жодного конкурента; не зазнає значної конкуренції внаслідок обмеженості можливостей доступу інших суб`єктів господарювання щодо закупівлі сировини, матеріалів та збуту товарів, наявності бар`єрів для доступу на ринок інших суб`єктів господарювання, наявності пільг чи інших обставин.

Монопольним (домінуючим) вважається становище суб`єкта господарювання, частка якого на ринку товару перевищує 35 відсотків, якщо він не доведе, що зазнає значної конкуренції.

Установлення монопольного (домінуючого) становища суб`єкта (суб`єктів) господарювання включає застосування як структурних, так і поведінкових показників, що характеризують стан конкуренції на ринку. При цьому застосування структурних показників зумовлюється встановленням об`єкта аналізу, визначенням товарних, територіальних (географічних), часових меж ринку на підставі інформації, яка може бути використана для визначення монопольного (домінуючого) становища.

Обов`язок з доведення в суді факту зайняття суб`єктом господарювання монопольного (домінуючого) становища на ринку покладається на Антимонопольний комітет України або його територіальне відділення, яке є стороною у справі.

Водночас за змістом приписів статті 12 Закону України "Про захист економічної конкуренції" суб`єкт господарювання, який заперечує зайняття ним монопольного (домінуючого) становища на ринку товару, має довести, що він зазнає значної конкуренції.

Згідно з частиною першою статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції" зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб`єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб`єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку, зокрема, визнається: встановлення таких цін чи інших умов придбання або реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку; часткова або повна відмова від придбання або реалізації товару за відсутності альтернативних джерел реалізації чи придбання (пункти 1 та 5 частини другої статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції").

Відповідно до частини третьої статті 13 вказаного Закону зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку забороняється і тягне за собою відповідальність згідно з законом.

Зловживання монопольним (домінуючим) становищем є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції (пункт 2 частини першої статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції").

Відповідно до частини першої статті 48 наведеного Закону за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про: визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; визнання суб`єкта господарювання таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку; накладення штрафу.

За порушення, передбачені зокрема пунктом 2 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", накладаються штрафи в розмірі, передбаченому абзацом другим частини другої статті 52 названого Закону.

Підставами для скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України, зокрема є: неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права (частина перша статті 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції").

Господарські суди у розгляді справ мають перевіряти правильність застосування органами Антимонопольного комітету України відповідних правових норм, зокрема, Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб`єктів господарювання на ринку, затвердженої розпорядженням Антимонопольного комітету України від 05.03.2002 N 49-р. Однак господарські суди не повинні перебирати на себе не притаманні суду функції, які здійснюються виключно органами Антимонопольного комітету України, та знову встановлювати товарні, територіальні (географічні), часові межі певних товарних ринків після того, як це зроблено зазначеними органами, й на підставі цього робити висновки про наявність чи відсутність монопольного (домінуючого) становища суб`єкта господарювання на ринку.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду №915/167/17 від 28.02.2018, №910/4489/17 від 30.05.2018, №910/3047/17 від 19.06.2018.

Методика встановлює порядок визначення монопольного (домінуючого) становища суб`єктів господарювання на ринку і призначена для аналізу діяльності суб`єктів господарювання, груп суб`єктів господарювання та споживачів з виробництва, реалізації, придбання товарів, надання послуг, виконання робіт на загальнодержавних та регіональних ринках.

Згідно п. 4.1 Методики щодо визначення монопольного становища, перелік товарів, щодо яких має визначатися монопольне (домінуюче) становище суб`єкта господарювання, складається з товарів (товарних груп), які обертаються в Україні чи на відповідній частині її території і які мають для продавців (постачальників, виробників), покупців (споживачів, користувачів) ознаки одного (подібного, аналогічного) товару (товарної групи).

Визначення ознак одного (подібного, аналогічного) товару

(товарної групи) здійснюється, виходячи з подібності, зокрема споживчих характеристик; умов споживання; умов реалізації; цін (п. 4.2 Методики).

Оспорюваним рішенням встановлено, що товаром щодо якого визначається монопольне становище суб`єкта господарювання є комплексні послуги з надання місць для торгівлі продовольчими та непродовольчими товарами на ринку, які мають для покупців (споживачів) ознаки одного (подібного, аналогічного) товару (п. 21 рішення).

Дії з визначення товарних меж ринку здійснюються органом АМКУ в порядку, визначеному розділом 5 Методики, п. 5.1 якої передбачає, що товарні межі ринку визначаються шляхом формування групи взаємозамінних товарів (товарних груп), у межах якої споживач за звичайних умов може легко перейти від споживання одного товару до споживання іншого.

Згідно п. 1.3 Методики товарні межі ринку - товар (товарна група), сукупність схожих, однорідних предметів господарського обороту, в межах якої споживач за звичайних умов може перейти від споживання певного виду предметів господарського обороту до споживання іншого

П. 33 спірного рішення визначено, що при визначенні товарних меж ринків встановлено, що групою взаємозамінних товарів в розумінні п. 5.1 Методики, а отже й товарними межами ринків є комплексні послуги з надання місць для торгівлі продовольчими та непродовольчими товарами на ринках, зокрема надання торговельних місць на прилавках, торговельних місць (площ) у стаціонарних приміщеннях на території ринків, а також супутніх ринкових послуг, пов`язаних з реалізацією товарів (розруб м`яса, прокат ваг та гир, фартухів, нарукавників, зберігання продуктів у холодильниках, зберігання речей у камері схову, оренда холодильного та торговельного обладнання тощо).

Згідно ст. 12 ЗУ "Про захист економічної конкуренції" суб`єкт господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо на цьому ринку у нього немає жодного конкурента; не зазнає значної конкуренції внаслідок обмеженості можливостей доступу інших суб`єктів господарювання щодо закупівлі сировини, матеріалів та збуту товарів, наявності бар`єрів для доступу на ринок інших суб`єктів господарювання, наявності пільг чи інших обставин.

У межах міста Луцька та прилеглої території протягом досліджуваного періоду часу на ринку комплексних послуг з надання місць для торгівлі продовольчими та непродовольчими товарами на ринку Волинська облспоживспілка займала монопольне (домінуюче) становище з часткою 62,5% (п. 48).

Твердження позивача щодо неправильності визначення Волинським обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України переліку товарів, щодо яких має визначатись монопольне становище суб`єктів господарювання, а також товарних меж ринку, що стало підставою для невірного визначення частку позивача на ринку товарів та послуг в розмірі 62,5%, не приймається судом, оскільки, господарський суд, в межах наданих йому повноважень, здійснивши перевірку правильності застосування органом Антимонопольного комітету України відповідних правових норм, зокрема, Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб`єктів господарювання на ринку, не виявив помилок, оскільки під час дослідження ринку територіальним відділенням здійснено всі етапи, встановлені п. 2.1 Методики, які відображені в п.п. 13-37 оспорюваного рішення, зокрема встановлено об`єкти аналізу щодо визначення монопольного (домінуючого) становища, а саме суб`єкта господарювання (групи суб`єктів господарювання), конкретного товару (продукції, роботи, послуги), який випускається, постачається, продається, придбавається (споживається, використовується) цим (цими) суб`єктом (суб`єктами) господарювання; складено перелік товарів (робіт, послуг), щодо яких має визначатися монопольне (домінуюче) становище суб`єкта господарювання і які мають ознаки одного товару, товарної групи; складено перелік основних продавців (постачальників, виробників), покупців (споживачів) товарів (товарних груп).

Крім того, суд не вправі самостійно встановлювати перелік товарів, товарні межі ринку, після того, як це зроблено зазначеними органами, й на підставі цього робити висновки про наявність чи відсутність монопольного (домінуючого) становища суб`єкта господарювання на ринку.

Методика встановлює порядок визначення монопольного (домінуючого) становища суб`єктів господарювання на ринку і призначена для аналізу діяльності суб`єктів господарювання, груп суб`єктів господарювання та споживачів з виробництва, реалізації, придбання товарів, надання послуг, виконання робіт на загальнодержавних та регіональних ринках.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 910/6999/17, від 19.06.2018 у справі № 910/3047/17, від 11.06.2019 у справі № 915/523/18, від 05.03.2020 у справі № 910/2921/19.

Норми чинного законодавства України не містять якогось вичерпного переліку можливих ринків товарів. У кожному випадку АМК, здійснюючи контроль за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції, проводить дослідження ринку та визначає межі товарного ринку. Тому, не береться до уваги посилання позивача на те, що той ринок товарів, вивчення якого проводиться органом Антимонопольного комітету України, зокрема оренда, не є товаром у розумінні ЗУ "Про захист економічної конкуренції".

Верховний суд у постанові №910/14493/18 від 14.05.2020 вказав на те, що не можуть братись до уваги посилання сторін спору на те, що той чи інший ринок товарів, вивчення якого проводиться органом Антимонопольного комітету України, не передбачений законом.

Крім того надання певних послуг обмеженому/вузькому, конкретно визначеному колу суб`єктів (споживачів цих послуг), яким такі послуги надаються, не позбавляє ці послуги їх властивостей (послуга надана певному визначеному колу суб`єктів не перестає бути послугою) та не вказує на відсутність ринку цих послуг серед визначеного кола суб`єктів, незалежно від того на якій підставі виникла необхідність надання цих послуг.

Позиція щодо обґрунтованості визначення як комплексні послуги - надання місць для торгівлі продовольчими та непродовольчими товарами викладена у постанові Верховного Суду у складі касаційного господарського суду №922/82/18 від 13.11.2018.

Позивач не вказав, яким саме чином зазнає значної конкуренції з боку інших ринків, які функціонують в межах міста Луцька та інших суб`єктів господарювання, яких облспоживспілка вважає своїми конкурентами.

При застосуванні статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» необхідно мати на увазі, що частина перша її містить кваліфікуючі ознаки зловживання монопольним (домінуючим) становищем стосовно необмеженого кола випадків такого зловживання, а частина друга - перелік деяких з числа відповідних випадків, причому цей перелік не є вичерпним. Отже, сама лише відсутність у згаданому переліку вказівки про ті чи інші дії (бездіяльність) суб`єкта господарювання не є перешкодою для кваліфікації таких дій (бездіяльності) за ознаками частини першої даної статті.

Судом встановлено, що підставою для початку розгляду справи № 8-19 та дослідження дій позивача на відповідність вимогам законодавства про захист економічної конкуренції територіальним відділенням було надходження звернення голови громадської організації "Асоціація захисту прав малого та середнього бізнесу "Бізнес-Волинь" Дільова І.О. від 15.01.2019 №б/н щодо неправомірних дій облспоживспілки на ринку комплексних послуг з надання місць для торгівлі продовольчими та непродовольчими товарами на ринках в межах м.Луцька, яка надійшла від виконавчого комітету Луцької міської ради за належністю для розгляду питання про порушення законодавства про захист економічної конкуренції (п. 6).

Рішенням територіального відділення встановлено, а позивачем не спростовано, що станом 20.06.2019 облспоживспілкою із підприємцями, які провадять торговельну діяльність в МАФ на Центральному ринку, укладено 732 договори оренди торговельних місць. Відповідно 732 од. металоконструкцій, які розміщені на орендованих у Волинської облспоживспілки торговельних місцях, є власністю підприємців. Предметом договорів є торговельне місце, що розташоване на ринку (Центральному або Завокзальному), яке надається орендодавцем (Облспоживспілкою) у тимчасове платне користування орендареві (підприємцеві) для розміщення об`єкту торгівлі (малої архітектурної форми, яка не є власністю орендодавця) для провадження торговельної діяльності. Серед зобов`язань орендарів (підприємців) визначено забезпечення охорони власного майна, яке знаходиться на торговельному місці, що орендується, шляхом укладення цивільно-правового договору з охоронним підприємством. Отже підприємці були зобов`язані, згідно з умовами договорів оренди 1, задля забезпечення зовнішньої охорони майна, розміщеного у місцях торгівлі (металоконструкціях) укласти із будь-яким (на власний розсуд) ліцензованим на право надання охоронних послуг суб`єктом господарювання, договори про надання таких послуг.

Згідно п. 6.2.4 договору оренди торговельного місця на 2019 рік (надалі - Договір оренди 2, том 1, а.с. 149), укладеного із підприємцем, що провадить торговельну діяльність на Центральному ринку (договір датований 01.01.2019), орендар зобов`язаний забезпечити охорону власного майна, яке знаходиться на торговельному місці, що орендується, шляхом укладення цивільно-правового договору з охоронним підприємством, яке здійснює охорону майна орендодавця на підставі договору «Про надання послуг охорони».

Відповідно до інформації, зібраної територіальним відділення, підприємцями Центрального ринку 01.01.2017 із ліцензованим суб`єктом господарювання ПП «Охоронна фірма «Захист і безпека» укладено договори про надання послуг охорони (за інформацією останнього загалом протягом 2018 року чинними були 714 таких договорів).

Позивачем протягом 2016-2017 років укладались окремі договори про надання послуг охорони об`єктів нерухомого майна та інших товарно-матеріальних цінностей, які є власністю останньої та знаходяться на території Центрального ринку, із дочірнім підприємством «Скорпіон пульт» - договір про надання послуг охорони № 056 від 01.03.2016 (достроково розірвано на підставі угоди про розірвання договору від 30.12.2017), із ПП «Охоронна фірма «Захист і безпека» - договір № 01-17 від 30.12.2017 (достроково розірванії згідно з угодою від 31.07.2018). >

Таким чином з 01.03.2016 до 31.12.2017 охорону майнового комплексу Центрального ринку облспоживспілки здійснювало дочірнє підприємство «Скорпіон пульт» приватного підприємства «Скорпіон пульт»; з 31.12.2017 до 01.08.2018 - ПП «Охоронна фірма «Захист і безпека», що не заперечується позивачем у позовній заяві.

01.08.2018 року між облспоживспілкою та ПФ «Ягуар-Сервіс» укладено договір № 01-02/18 про охорону об`єкта, відповідно до умов якого виконавець бере під охорону об`єкти нерухомого майна та інші товарно-матеріальні цінності, що знаходяться на земельній ділянці площею 2,2125 га по вул. Глушець, 1 в м. Луцьк (том 1, а.с. 27-31).

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що положеннями договору оренди 2 підприємці позбавлені права вибору охоронної фірми, що здійснюватиме охорону їх власного майна, яке знаходиться на торговельних місцях. Після підписання такого договору підприємці змушені припинити наявні договірні відносини із ПП "Охоронна фірма "Захист і Бізпека" та укласти договори на послуги охорони із ПФ "Ягуар-Сервіс", який здійснює охорону належного облспоживспілці майна та інших товарно-матеріальних цінностей, що знаходяться на території Центрального ринку.

Крім того пунктом 3.2 розділу 3 «Порядок передачі і повернення торговельного місця» договору оренди 2 визначено, що після закінчення строку оренди, передбаченого цим договором або у випадку дострокового припинення договору, орендар зобов`язаний повністю звільнити торговельне місце та виконати інші свої зобов`язання перед орендодавцем, в тому числі грошові, протягом 10 календарних днів повністю звільнити торговельне місце та виконати інші зобов`язання перед орендодавцем, в тому числі фінансові. У випадку невиконання орендарем даного пункту, орендодавець має право самостійно звільнити торговельне місце від об`єкту торгівлі, яким користувався орендар, шляхом демонтажу та вивезення його з території ринку, про що комісією у складі трьох працівників орендодавця складається відповідний акт та повідомляється орендар. Л

Цим же пунктом передбачено, що у випадку незвільнення торговельного місця від об`єкту торгівлі (малої архітектурної форми) протягом 4 місяців з моменту припинення дії договору, право власності на об`єкт торгівлі переходить вїд орендаря до орендодавця. Орендодавець набуває права власності на об`єкт торгівлі за ціною, що дорівнює сумі заборгованості і штрафних санкцій за невиконання орендарем обов`язку щодо повернення торговельного місця за 4 місяці з моменту припинення дії договору, а орендар звільняється від сплати заборгованості і санкцій. J

Згідно із пунктом 8.3 розділу 8 договору оренди 2 «Строк дії, порядок зміни та розірвання договору» він може бути припинений внаслідок виконання сторонами своїх обов`язків або внаслідок його розірвання. Підставою ж для розірвання договору відповідно до пункту 8.4 договору оренди можуть бути, зокрема порушення орендодавцем умов даного договору та законодавства, у випадку не усунення таких порушень протягом 10 календарних днів з моменту їх виявлення. Правом ініціювати внесення змін до договору або його розірвання у випадках, передбачених договором та законодавством, наділений орендодавець.

Отже, внаслідок невиконання підприємцями умов договору оренди 2, вимог пункту 6.2.4, для них існувала загроза втрати права власності на належне їм майно (МАФ), а відтак і права здійснювати торговельну діяльність на Центральному ринку в цілому.

Крім того розірвання підприємцями договорів охорони із ПП «Охоронна фірма «Захист і безпека» в односторонньому порядку могло призвести до негативних для них фінансових наслідків у вигляді виплати у повному об`ємі понесених збитків, включаючи упущену вигоду та моральну шкоду, штрафних санкцій у подвійному розмірі від вартості послуг (п. 5.4 договору).

Твердження позивача про внесення змін до п. 6.2.4 договору оренди від 01.01.2019, шляхом укладення додаткових угод 02.01.2019, не приймається судом, оскільки не підтверджене належними та допустимими доказами.

Згідно листа від 21.06.2019 підприємцем Шкляр В.М. додаткові угоди до договорів оренди №576/523/15, №575/549/15 від 01.01.2019 ним не укладались (том 1, а.с. 187-191).

Датою підписання договорів оренди №86/533/15 від 01.01.2019, укладеного з підприємцем Рихлюк Р.А., №671/248/15 від 01.01.2019, укладеного з підприємцем Рудецьким В. С. є 10.01.2019. В той же час додаткові угоди до вказаного договору оренди датовані 02.01.2019 (том 1, а.с. 192-196, 201-202).

Крім того в матеріалах справи наявні додаткові угоди №1 від 02.01.2019, підписані підприємцями 02.04.2019 (том 1, а.с. 182-186).

Згідно пояснень ПП "Охоронна фірма "Захист і безпека" Волинською облспоживспілкою виготовлено, підписано та завірено печатками додаткові угоди до договорів оренди лише в березні 2019 року. Станом на 01.02.2020 125 підприємців подали до підприємства заяви про дострокове розірвання договорів про надання послуг з охорони торговельних місць (том 1, а.с. 203-220).

Судом враховано, що звернення голови громадської організації " Асоціація захисту прав малого та середнього бізнесу "Бізнес-Волинь" датоване 15.01.2019. Згідно пояснень заявника додаткових угод про внесення відповідних змін не існувало (том 1, а.с. 180-181).

При наявності таких додаткових угод саме 02.01.2019 підприємці не мали б підстав для звернення до громадської організації для захисту своїх порушених прав.

Для кваліфікації дій суб`єкта господарювання як антиконкурентних узгоджених не є обов`язковою умовою наявність негативних наслідків таких дій у вигляді завдання збитків, порушень прав та охоронюваних законом інтересів інших господарюючих суб`єктів чи споживачів, оскільки достатнім є встановлення самого факту погодження конкурентної поведінки, яка може мати негативний вплив на конкуренцію.

Недосягнення суб`єктами господарювання мети, з якою вони узгоджують власну конкурентну поведінку, з причин та обставин, що не залежать від їх волі, не є підставою для встановлення відсутності правопорушення, передбаченого статтею 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справах №922/1373/18 та № 910/8425/18.

Враховуючи вищевикладене, для доведення порушення ринком законодавства про захист економічної конкуренції у відповідача відсутня необхідність здійснення розрахунку конкретної суми негативних наслідків, спричинених укладенням договорів оренди від 01.01.2019 у редакції п. 6.2.4 зобов`язального характеру укладення договорів з охоронним підприємством, яке здійснює охорону майна орендодавця.

При цьому в основу кваліфікації дій позивача як зловживання своїм монопольним становищем на досліджуваному ринку у межах території, що ним обслуговується, покладено висновок щодо висування до підприємців під час укладення договорів оренди умов, які не передбачені вимогами чинного законодавства, зокрема стосовно спонукання до укладення договорів на послуги охорони саме з суб`єктом господарювання ПФ "Ягуар-Сервіс", без права вибору контрагента, що могло призвести до ущемлення інтересів споживачів, і було б неможливим за умов існування значної конкуренції на ринку (що включало аналіз наявності або відсутності об`єктивно виправданих причин).

Здійснення системної оцінки та кваліфікації дій (бездіяльності) суб`єкта господарювання, як і уточнення кваліфікації одних і тих самих дій (бездіяльності) суб`єкта господарювання в межах відповідних (тобто тих, що співвідносяться як загальні та спеціальні) приписів, що містяться в різних частинах статті 13 вказаного вище Закону, відноситься до виключних (дискреційних) повноважень органів Антимонопольного комітету України.

Згідно з частиною першою статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб`єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб`єктів господарювання чи споживачів, які б були неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Стаття 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» не містить положень стосовно мінімальної кількості фактів (подій), яка вважалася б достатньою для кваліфікації дій суб`єктів господарювання за ознаками зловживання монопольним (домінуючим) становищем. Отже, в принципі й одноразове відповідне порушення, належним чином встановлене й доведене, може бути підставою для здійснення такої кваліфікації.

Відповідно до частини третьої статті 13 вказаного Закону зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку забороняється і тягне за собою відповідальність згідно з законом.

У розгляді справ зі спорів, пов`язаних із зловживанням монопольним становищем на ринку, господарським судам необхідно мати на увазі, що наведений у статті 29 Господарського кодексу України перелік дій, що визнаються таким зловживанням, не можна вважати вичерпним. Згідно з приписом частини першої статті 41 Господарського кодексу України законодавство, що регулює відносини, які виникають у зв`язку з недобросовісною конкуренцією, обмеженням та попередженням монополізму у господарській діяльності, складаються з Господарського кодексу України, Закону України «Про Антимонопольний комітет України», інших законодавчих актів. До таких законодавчих актів належить і Закон України «Про захист економічної конкуренції», який передбачає як кваліфікуючі ознаки зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку (частина перша статті 13), так і перелік відповідних дій чи бездіяльності (частина друга цієї статті).

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» зловживання монопольним (домінуючим) становищем є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції.

Відповідно до частини першої статті 48 наведеного Закону за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про: визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; визнання суб`єкта господарювання таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку; накладення штрафу.

За порушення, передбачені, зокрема пунктом 2 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», накладаються штрафи в розмірі, передбаченому абзацом другим частини другої статті 52 названого Закону.

Підставами для скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України, зокрема є: неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права (частина перша статті 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції»).

Проведене територіальним відділенням дослідження за період, протягом якого відбувалися події, що кваліфікувалися як ознаки порушення законодавства про захист економічної конкуренції, монопольного (домінуючого) становища товариства, здійснено у повній відповідності до вимог Закону України «Про захист економічної конкуренції» та Методики. Рішення АМК прийнято у межах наданих йому повноважень та з дотриманням приписів чинного законодавства, а позивачем не подано суду доказів на підтвердження наявності підстав для визнання недійсним оспорюваного рішення АМК відповідно до статті 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

На Антимонопольний комітет України або його територіальне відділення, яке є стороною у справі, крім того, що покладено обов`язок з доведення в суді факту зайняття суб`єктом господарювання монопольного (домінуючого) становища на ринку також покладено обов`язок доведення наявності у діях суб`єкта господарювання зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку, оскільки саме по собі займання монопольного (домінуючого) становища суб`єктом господарювання на ринку не підтверджує його зловживання та не може бути підставою для притягнення до відповідальності, зокрема, у вигляді накладення штрафу відповідно до статті 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Будь-яке рішення державного органу, уповноваженого на здійснення певної діяльності, не може ґрунтуватися на припущеннях чи досліджених не у повній мірі фактах та обставин, що стали підставою для ухвалення певного рішення.

Не доведення Антимонопольним комітетом України або його територіальним відділенням, яке є стороною у справі, факту зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку, навіть у разі доведення зайняття цим суб`єктом господарювання монопольного (домінуючого) становища є підставою для визнання частково недійсним рішення АМК у частині визнання дій такого суб`єкта господарювання зловживанням монопольним (домінуючим) становищем та накладення штрафу.

Таким чином, під час вирішення спорів про скасування рішень АМК щодо порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого статтями 12 та 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», та накладення штрафу за відповідне порушення, господарським судам необхідно здійснити перевірку та надати належну оцінку доводам кожної зі сторін у справі не лише щодо наявності чи відсутності монопольного (домінуючого) становища суб`єкта господарювання на ринку, а й наявності чи відсутності факту зловживання ним таким становищем.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що позивачем не доведено, що він зазнає конкуренції на відповідному товарному ринку; не спростовано висновків територіального відділення про неправомірне спонукання підприємців до розірвання існуючих (на момент укладення договорів оренди 01.01.2019) договорів з послуг охорони, укладення нових з ПФ "Ягуар-Сервіс", що може призвести до надання переваг окремим суб`єктам господарювання та ущемлення інтересів інших суб`єктів господарювання, що негативно впливає на конкуренцію серед суб`єктів господарювання, за що на підприємство в межах розміру, визначеного Законом України «Про захист економічної конкуренції» накладено штраф; встановивши відсутність визначених статтею 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції» підстав для визнання оспорюваного рішення недійсним, дійшов висновку про відмову у позові.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду №915/523/18 від 11.06.2019.

При цьому враховано, що судом не можуть досліджуватись та оцінюватись додаткові пояснення сторін, які стосуються кваліфікації встановленого органом АМК порушення конкурентного законодавства, які не надавались у межах розгляду справи про порушення конкурентного законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові №910/12487/18 від 19.08.2019.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (постанова Конституційного суду України №3-рп/2003 від 30.01.2003 року).

ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У зв`язку з відмовою у позові правові підстави відповідно до ст. 129 ГПК України покладення судових витрат на відповідача відсутні.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову Волинської обласної спілки споживчих товариств до Волинського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним та скасування рішення від 28.11.2019 №14 відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення

складений 17.07.2020

Суддя А. М. Кравчук