УХВАЛА

16 липня 2020 року

м. Київ

Справа № 28/179-б-49/52-б-15/173-2012

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Банаська О. О. - головуючого, Васьковського О. В., Пєскова В. Г.

за участю секретаря судового засідання Солоненко А. В.

учасники справи не з`явилися

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.02.2020

у складі колегії суддів: Отрюха Б. В. (головуючого), Доманської М. Л., Остапенка О. М.

та ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.07.2019

у складі судді Паська М. В.

у справі № 28/179-б-49/52-б-15/173-2012

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Еліт"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агама-Трейд"

про визнання банкрутом

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст і підстави заявлених вимог

1. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.06.2010 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Еліт" порушено провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Агама-Трейд" (далі - ТОВ "Агама-Трейд"), введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та процедуру розпорядження майном боржника.

2. Постановою Господарського суду міста Києва від 26.03.2014 ТОВ "Агама-Трейд" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, вирішено інші процедурні питання.

3. 10.10.2018 до Господарського суду міста Києва від Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - ГУ ДФС у м. Києві) надійшла заява з грошовими вимогами до боржника на суму 19 764 090,80 грн.

4. Ця заява обґрунтована існуванням у ТОВ "Агама-Трейд" заборгованості на заявлену суму вимог, яка складається із:

1) самостійно визначених та визначених контролюючим органом зобов`язань з податку на додану вартість, штрафів та пені, згідно з податковими деклараціями та податковими повідомленнями-рішеннями:

- від 19.08.2010 № 384248 у сумі 2 782 988,00 грн (термін сплати 19.08.2010);

- від 19.08.2010 № 384259 у сумі 371 723,00 грн;

- від 16.05.2011 № у сумі 1 190,00 грн;

- від 02.10.2009 № /0 у сумі 16 606 188,00 грн;

2) заборгованості з податку з власників транспортних засобів у сумі 1 996,72 грн, що виникла у зв`язку з несплатою боржником самостійно визначених зобов`язань згідно з розрахунками:

- від 29.01.2010 № 6904 термін сплати - 14.07.2010 у розмірі 768,72 грн;

- від 29.01.2010 № 6904 термін сплати - 14.10.2010 у розмірі 19,00 грн;

- від 29.01.2010 № 6904 термін сплати - 14.01.2011 у розмірі 1 209,00 грн.

3) заборгованості з комунального податку у сумі 5,08 грн, що виникла у зв`язку з несплатою боржником самостійно визначених зобов`язань згідно розрахунку від 25.01.2011 № 684078 термін сплати - 19.02.2011 у розмірі 5,08 грн.

5. Нормативно-правовим обґрунтуванням цієї заяви ГУ ДФС у м. Києві визначено приписи статті 16, 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство).

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

6. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.07.2019 відмовлено ГУ ДФС у м. Києві у визнанні кредитором ТОВ "Агама-Трейд" на суму 19 764 090,80 грн.

7. Відмова у визнанні кредиторських вимог контролюючого органу мотивована судом першої інстанції тим, що на момент пред`явлення грошових вимог до боржника строк давності визначений Податковим кодексом України (далі - ПК України) та Цивільним кодексом України (далі - ЦК України) для стягнення податкового боргу минув, тому грошові вимоги у розмірі 19 764 090,80 грн не визнано судом у зв`язку з пропущенням строку позовної давності.

8. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.02.2020 апеляційну скаргу ГУ ДФС у м. Києві залишено без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.07.2019 залишено без змін.

9. Суд апеляційної інстанції погодився з висновками місцевого господарського суду та вказав на сплив, як загального строку позовної давності щодо кредиторських вимог, так і спеціального строку давності для звернення податкового органу до платника податків з вимогою про погашення податкового боргу, що не може перевищувати 1095 календарних днів згідно із статями 101, 102 ПК України, пославшись при цьому на відповідні висновки Верховного Суду, викладені у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі К/9901/99/17 807/2097/16, від 04.09.2018 у справі №813/4430/16, від 19.09.2019 у справі № 910/11620/18.

Короткий зміст вимог та підстав касаційної скарги

10. Не погоджуючись з постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.02.2020 та ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.07.2019 ГУ ДПС у м. Києві звернулося до Касаційного господарського суд у складі Верховного Суду із касаційною скаргою з вимогою їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати вимоги контролюючого органу у повному обсязі.

11. Підставою касаційного оскарження скаржником визначено приписи пункту 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), а саме неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального та відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

12. Разом з цим, пославшись на порушення судами положень статей 4, 42, 287 ГПК України та статей 1, 16, 19, 23, 38 Закону про банкрутство скаржник конкретно не зазначив які саме, чітко визначені приписи цих статей (пункт, абзац, частина тощо) неправильно застосовано або порушено судами попередніх інстанцій, зокрема в чому саме полягає неправильне застосування або порушення цих положень, а також щодо правильного застосування саме якої норми (норм) у подібних правовідносинах, на думку скаржника, відсутній висновок Верховного Суду.

13. В контексті зазначеної підстави касаційного оскарження зі змісту касаційної скарги вбачається, що скаржник заперечує застосування строку давності до вимог ГУ ДФС у м. Києві та стверджує, що ці вимоги підлягають визнанню, адже вони заявлені в порядку, передбаченому статтею 38 Закону про банкрутство.

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

14. У відзиві на касаційну скаргу ліквідатор ТОВ "Агама-Трейд" арбітражний керуючий Перепелиця В. В. заперечує доводи скаржника, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, посилаючись на строки виникнення податкового боргу, положення статей 16, 57, 101, 102 ПК України та наведене судами попередніх інстанцій мотивування, з яким повністю погоджується.

Щодо реалізації учасниками справи процесуальних прав

15. Згідно із пунктами 1, 2 частини третьої статті 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, верховенство права та рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

16. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом (частини перша, друга статті 13 ГПК України).

17. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема, керує ходом судового процесу; роз`яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (пункти 1, 3, 4 частини п`ятої статті 13 ГПК України).

18. За змістом пунктів 2, 3 частини першої статті 42 ГПК України учасники справи мають право, зокрема, подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

19. Відповідно до частини першої статті 295 ГПК України учасники справи мають право подати до суду касаційної інстанції відзив на касаційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом касаційної інстанції в ухвалі про відкриття касаційного провадження.

20. Отже, учасник справи, який не є касатором, керуючись принципами рівності учасників процесу перед законом і судом та змагальності сторін, вправі реалізувати своє процесуальне право на подання письмового відзиву на касаційну скаргу іншого учасника справи (висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.01.2020 у справі № 43/122).

21. Таке право реалізується учасником справи протягом строку, встановленого судом касаційної інстанції в ухвалі про відкриття касаційного провадження у справі.

22. Ухвалою Верховного Суду від 22.05.2020 відкрито касаційне провадження у справі № 28/179-б-49/52-б-15/173-2012 за касаційною скаргою ГУ ДПС у м. Києві на а постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.02.2020 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.07.2019, надано учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу до 10.07.2020, призначено її розгляд на 16.07.2020.

23. Ця ухвала, як і інші судові рішення касаційного суду у справі № 28/179-б-49/52-б-15/173-2012 надіслана на адресу учасників справи рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення та були оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

24. Відповідно до статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

25. У пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Надточій проти України" та пункті 23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України № 2" наголошується на принципі рівності сторін, одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

26. На зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись з подіями процесу (рішення ЄСПЛ "Богонос проти Росії" від 05.02.2004).

27. З урахуванням викладеного учасники справи мали достатньо часу для реалізації ними процесуальних прав передбачених ГПК України, зокрема, права на висловлення (викладення шляхом надіслання на поштову/електронну адреси суду) своєї позиції щодо поданої касаційної скарги ГУ ДПС у м. Києві.

28. Станом на момент розгляду скарги ГУ ДПС у м. Києві ліквідатором ТОВ "Агама-Трейд" арбітражним керуючим Перепелицею В. В. подано відзив на касаційну скаргу.

29. Заяв чи клопотань від учасників справи стосовно неможливості реалізації ними своїх процесуальних прав на подання відзиву, власної позиції (пояснень тощо) щодо касаційної скарги до суду не надходило.

30. Разом з цим, судом враховується, що за приписами статті 129 Конституції України, статті 2 ГПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

31. Суд неодноразово наголошував, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (рішення ЄСПЛ у справі "Шульга проти України").

32. Національним судам належить функція керування провадженнями таким чином, щоб вони були швидкими та ефективними (рішення ЄСПЛ у справі "Скордіно проти Італії"). Держави-учасниці мають організувати правові системи таким чином, щоб їх суди могли гарантувати право кожного на отримання остаточного рішення у справах, що стосуються цивільних прав і обов`язків упродовж відповідного терміну (рішення ЄСПЛ у справах "Скордіно проти Італії", "Сюрмелі проти Німеччини").

33. Учасники справи право на участь у судовому засіданні, в тому числі в режимі відеоконференції відповідно до статті 197 ГПК України не реалізували.

34. Клопотань (заяв) про відкладення розгляду справи, призначеного на 16.07.2020, від учасників справи не надходило.

35. Суд звертає увагу, що 02.04.2020 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 № 540-IX, яким статтю 197 ГПК України після частини третьої доповнено новою частиною (частиною четвертою) такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Підтвердження особи учасника справи здійснюється із застосуванням електронного підпису, а якщо особа не має такого підпису, то у порядку, визначеному Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" або Державною судовою адміністрацією України".

36. На реалізацію зазначених положень наказом Державної судової адміністрації України № 196 від 23.04.2020 затверджено "Порядок роботи з технічними засобами відеоконференцзв`язку під час судового засідання в адміністративному, цивільному та господарському процесах за участі сторін поза приміщенням суду" яким передбачено, що учасники судового процесу беруть участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

37. До того ж, постановою Кабінету Міністрів України від 04.05.2020 № 343 "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та відповідно до підпункту 8 пункту 2 постанови дозволена діяльність адвокатів, нотаріусів, аудиторів та психологів.

38. Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів" запроваджено послаблення протиепідемічних заходів, передбачених пунктом 3 цієї постанови, на території регіонів із сприятливою епідемічною ситуацією (у тому числі у м. Києві). Зокрема, дозволено: з 22.05.2020 регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньообласному та міжнародному сполученні; з 25.05.2020 перевезення пасажирів метрополітенами.

39. Наведене свідчить про усунення перешкод у реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав. Водночас учасники, які не забезпечили участь в судовому засіданні своїх представників та не скористались правом подання відзиву на касаційну скаргу, не повідомляли про їх намір взяти участь у судовому засіданні, в тому числі у режимі відеоконференції, не зазначили причин, з урахуванням обставин послаблення протиепідемічних заходів, які перешкоджають їх участі в судовому засіданні безпосередньо або через представників.

40. Суд зауважує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 ГПК України).

41. В даному випадку участь представників сторін в судовому засіданні, призначеному ухвалою суду від 22.06.2020 на 16.07.2020, обов`язковою не визнавалась, про що безпосередньо доводилось до відома учасників справи у пункті 8 резолютивної частини згаданої ухвали суду.

42. З урахуванням наведеного, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності решти представників учасників справи.

Позиція Верховного Суду

43. Згідно із частиною першою статті 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону про банкрутство, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

44. Відповідно до частини другої статті 6 та частини другої статті 19 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України та зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

45. Частиною третьою статті 3 ГПК України передбачено, що судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

46. У рішенні Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" від 19.12.1997 наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.

47. Сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі ''Дія 97 проти України" від 21.10.2010).

48. 08.02.2020 набрав чинності Закон України від 15.01.2020 № 460-XI "Про внесення змін до ГПК України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким, зокрема, змінено підстави касаційного оскарження судових рішень.

49. Пунктом 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

50. Із наявних матеріалів справи вбачається, що у цій справі ГУ ДФС у м. Києві з касаційною скаргою звернулося до Верховного Суду 19.05.2020, тобто після набрання чинності Закону від 15.01.2020 № 460-XI.

51. З урахуванням наведеного розгляд касаційної скарги ГУ ДФС у м. Києві здійснюється із застосуванням положень ГПК України у редакції чинній від 08.02.2020.

52. Частиною першою статті 300 ГПК України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

53. Згідно із пунктом 4 частини першої статті 287 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на ухвали і постанови суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку та постанови суду апеляційної інстанції у справах про банкрутство (неплатоспроможність) у випадках, передбачених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

54. Відповідно до частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

55. Таким чином, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України касаційна інстанція першочергово має встановити:

(1) зміст спірних правовідносин у даній справі та

(2) чи наявний / відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування певної норми (норм) права у подібних правовідносинах.

56. Суд враховує, що судовими рішеннями в подібних правовідносинах є такі рішення, де подібними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (аналогічна позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 523/6003/14-ц, від 19.06.2018 у справі № 922/2383/16, від 20.06.2018 у справі № 755/7957/16-ц, від 26.06.2018 у справі № 2/1712/783/2011, від 26.06.2018 у справі № 727/1256/16-ц, від 04.07.2018 у справі № 522/2732/16-ц).

57. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

58. Отже з`ясування наявності зазначених скаржником підстав на касаційний перегляд судових рішень згідно з пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, тобто питання наявності чи відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування певної норми (норм) права у подібних правовідносинах, перебуває в залежності від встановлення сукупності таких складових елементів (критеріїв) як подібність предмета спору (заявлених вимог), підстав позову (вимог), змісту позовних вимог та встановлених судами фактичних обставин, а також наявності однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин.

Надаючи оцінку наведеним скаржником підставам касаційного оскарження суд касаційної інстанції враховує таке.

Щодо змісту спірних правовідносин

59. У справі, що розглядається предметом розгляду є заява контролюючого органу, який реалізує державну податкову політику, про визнання поточних грошових вимог до боржника ТОВ "Агама-Трейд" на суму 19 764 090,80 грн з підстав, передбачених статтями 16, 23 Закону про банкрутство.

60. Суд апеляційної інстанції погодився з висновком місцевого господарського суду про відмову у визнанні вимог ГУ ДФС у м. Києві, дійшовши висновку про сплив строку давності для стягнення заявленого податкового боргу.

61. Висновки судів попередніх інстанцій ґрунтуються на встановлених ними фактичних обставинах:

- заявлені ГУ ДФС у м. Києві грошові вимоги на суму 19 764 090,80 грн складаються з боргів банкрута за податковими зобов`язаннями з податку на додану вартість, податку з власників транспортних засобів та комунального податку, граничні строки сплати яких настали у період з 2011 по 2014 роки щодо кожного платежу окремо;

- із заявою про визнання кредиторських вимог на суму 19 764 090,80 грн до боржника у справі про банкрутство ТОВ "Агама-Трейд" ГУ ДФС у м. Києві звернулося лише 10.10.2018, посилаючись на статті 16, 23 Закону про банкрутство.

62. Суди попередніх інстанцій застосували до вимог ГУ ДФС у м. Києві приписи статей 101, 102 ПК України та відмовили у їх визнанні через сплив строку давності для стягнення податкового боргу на час звернення із заявою про визнання кредиторських вимог, врахувавши терміни виникнення податкових зобов`язань.

63. До того ж за заявою ліквідатора судами вказано на сплив строку позовної давності щодо цих вимог контролюючого органу відповідно до статей 253-257 ЦК України.

Щодо наявності / відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування певної норми (норм) права у подібних правовідносинах.

64. З огляду на встановлені судами попередніх інстанцій обставини, мотиви з яких було відхилено кредиторські вимоги скаржника та доводи касаційної скарги, в контексті пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України підлягає з`ясуванню наявність висновку Верховного Суду щодо застосування приписи статей 101, 102 ПК України до кредиторських вимог контролюючого органу у подібних правовідносинах.

65. Виходячи із зазначеного колегія суддів касаційної інстанції констатує, що Верховним Судом неодноразово викладалися висновки щодо застосування статей 101, 102 ПК України до оцінки вимог контролюючого органу, обґрунтованих податковим боргом боржника, зокрема у справах про банкрутство.

66. Так у справі № 925/1242/15 про банкрутство Фізичної особи-підприємця Костогриза О. П. (постанова від 31.10.2019) Верховний Суд за подібного предмету розгляду (заява контролюючого органу про визнання вимог, обґрунтована наявністю податкового боргу боржника) врахував подібні за змістом фактичні обставини:

- заявлені ГУ ДФС у Черкаській області грошові вимоги складаються з боргів банкрута за податковими зобов`язаннями (основних та пені) з податку на додану вартість та з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 189 334,02 грн, нарахованими та заявленими кредитором до 12.08.2015;

- із заявою про визнання цих кредиторських вимог контролюючий орган звернувся лише 21.08.2018 після визнання боржника банкрутом зі спливом 1095-денного строку стягнення цього податкового боргу.

67. Відтак, за подібних предмета розгляду та фактичних обставин Верховний Суд у постанові від 31.10.2019 у справі № 925/1242/15 погодився з висновком апеляційного господарського суду про відмову у задоволенні вимог ГУ ДФС у Черкаській області через сплив строку давності, застосувавши при оцінці правових підстав кредиторських вимог контролюючого органу положення статей 101, 102 ПК України.

68. У пункті 15 вказаної постанови суд касаційної інстанції виклав висновок щодо застосування норм права, за яким розгляд та визнання грошових вимог податкових органів у процедурах банкрутства здійснюється судами з врахуванням особливостей виникнення (припинення) податкових зобов`язань боржника згідно з вимогами ПК України, які є спеціальними нормами права, що регулюють ці питання, якщо такі зобов`язання виникають до моменту порушення справи про банкрутство.

69. Також вказано, що пунктом 102.1 статті 102 ПК України надано право контролюючому органу, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

70. У пункті 102.4 статі 102 ПК України визначено, що у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

71. Пункт 101.1 статті 101 ПК України передбачає, що списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг. Як зазначено в пункті 101.2 цієї статті, під терміном "безнадійний податковий борг" розуміється, зокрема, податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений цим Кодексом.

72. Системний аналіз зазначених норм дозволяє зробити висновок про те, що ПК України встановлено граничний строк для визначення контролюючим органом розміру податкового боргу, який починається за наслідком прийняття рішення податкового органу або самостійного декларування боржником податкових зобов`язань, та не може перевищувати 1095 календарних днів, по закінченню яких контролюючий орган уже не може вживати заходів до стягнення податкової заборгованості у будь-якому порядку (судовому чи позасудовому), оскільки за наслідком закінчення цього строку податкове зобов`язання визнається безнадійним в силу статті 101 ПК України, а борг підлягає списанню в обов`язковому порядку. Цей строк є спеціальним строком давності для звернення податкового органу до платника податків з вимогою про погашення податкового боргу та застосовується імперативно (в силу закону). Списання безнадійного податкового боргу, яким є податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності у 1095 днів, здійснюється контролюючим органом самостійно на підставі даних автоматизованої інформаційної системи станом на день виникнення безнадійного податкового боргу.

73. Зазначений висновок є усталеним та неодноразово викладався Верховним Судом, зокрема у постановах від 06.02.2018 у справі № 807/2097/16, від 02.05.2018 у справі № 923/1092/16, від 04.09.2018 у справі № 813/4430/16, від 27.08.2010 у справі № 923/1092/16, від 19.09.2019 у справі № 910/11620/18.

74. Отже, доводи касаційної скарги ГУ ДФС у м. Києві щодо відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування певної норми (норм) права у подібних правовідносинах не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеними вище обставинами.

Щодо підстав закриття касаційного провадження

75. Відповідно до пункту 4 статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження якщо, зокрема, після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку). Якщо ухвала про відкриття касаційного провадження мотивована також іншими підставами, за якими відсутні підстави для закриття провадження, касаційне провадження закривається лише в частині підстав, передбачених цим пунктом.

76. За змістом цієї норми у поєднанні з пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України закриття касаційного провадження у справі, що переглядається, можливе за сукупності трьох складових:

(1) наявності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі;

(2) суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку;

(3) Верховний Суд не вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

77. Як зазначалося вище, у даній справі постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.02.2020 апеляційну скаргу ГУ ДФС у м. Києві залишено без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.07.2019 залишено без змін.

78. Суд апеляційної інстанції погодився з висновками місцевого господарського суду та вказав на сплив, як загального строку позовної давності щодо кредиторських вимог ГУ ДФС у м. Києві, так і спеціального строку давності для звернення податкового органу до платника податків з вимогою про погашення податкового боргу, що не може перевищувати 1095 календарних днів за приписами статей 101, 102 ПК України, пославшись при цьому на відповідний висновок Верховного Суду, викладений у постановах від 06.02.2018 у справі К/9901/99/17 807/2097/16, від 04.09.2018 у справі № 813/4430/16, від 19.09.2019 у справі № 910/11620/18.

79. Отже, Північний апеляційний господарський суд переглянув ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.07.2019 у справі № 28/179-б-49/52-б-15/173-2012 відповідно до висновку щодо застосування статей 101, 102 ПК України до правової оцінки кредиторських вимог контролюючого органу, викладеного у постанові Верховного Суду від 31.10.2019 у справі № 925/1242/15.

80. Колегія суддів Касаційного господарського суду вважає цей висновок правильним та у даній справі № 28/179-б-49/52-б-15/173-2012 не вважає за необхідне від нього відступати.

81. Доводи скаржника про те, що при вирішенні питання про визнання вимог ГУ ДФС у м. Києві підлягають застосуванню виключно положення абзацу 9 частини першої статті 38 Закону про банкрутство не спростовують висновків судів попередніх інстанцій про сплив строку давності для стягнення податкового боргу, оскільки приписи цього абзацу не встановлюють критеріїв оцінки кредиторських вимог, а лише стосуються строків їх пред`явлення після визнання боржника банкрутом та наслідків недотримання цього строку, що не були застосовані у цій справі з огляду на відмову у визнанні цих вимог контролюючого органу.

82. Обов`язок надання правового аналізу заявлених вимог до боржника, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог, покладений на господарський суд, який здійснює розгляд справи про банкрутство та підлягає виконанню в повному обсязі як у разі заявлення вимог у порядку, передбаченому, як статтею 23 Закону про банкрутство, так і статтею 38 цього Закону. Зазначене узгоджується з усталеною позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема у постановах від 29.03.2018 у справі № 925/1165/16, від 17.04.2019 у справі № 43/75-15/7-б.

83. Зважаючи на те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України (у редакції, чинній з 08.02.2020), не отримала свого підтвердження після відкриття касаційного провадження, колегія суддів на підставі пункту 4 частини першої статті 296 цього Кодексу дійшла висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ГУ ДФС у м. Києві на постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.02.2020 та на ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.07.2019.

84. Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають з подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.

85. Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже, системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

86. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.

87. У справі ЄСПЛ "Sunday Times v. United Kingdom" суд вказав, що прописаний у Конвенції термін "передбачено законом" передбачає дотримання такого принципу права як принцип визначеності. Суд стверджує, що термін "передбачено законом" передбачає не лише писане право, як-то норми писаних законів, а й неписане, тобто усталені у суспільстві правила та засади моральності суспільства.

88. До цих правил, які визначають сталість правозастосування, належить і судова практика.

89. Суд нагадує, що вирази "законний" та "згідно з процедурою, встановленою законом" зумовлюють не лише повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права, але й те, що будь-яке рішення суду відповідає меті і не є свавільним.

90. Крім того, суттєвим є той факт, що застосовне національне право відповідає поняттю "законність", визначеному Конвенцією, яка вимагає, щоб усе право - писане чи неписане - було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, у разі потреби - з належною консультацією, передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити така дія (рішення ЄСПЛ у справі "Steel and others v. The United Kingdom").

91. Правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.

92. У рішенні ЄСПЛ у справі "Гарсія Манібардо проти Іспанії" від 15.02.2000 зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них (рішення від 02.03.1987 у справі "Monnel and Morris v. the United Kingdom", серія A, № 115, с. 22, п.56, а також рішення від 29.10.1996 у справі "Helmers v. Sweden", серія A, № 212-A, с.15, п.31).

93. Отже, право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем процесуальних фільтрів доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду". При цьому процесуальні обмеження зазвичай вводяться для забезпечення ефективності судочинства, а право на доступ до правосуддя, як відомо, не є абсолютним правом, і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб (правова позиція викладена в ухвалі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 910/4647/18).

94. З урахуванням наведеного суд касаційної інстанції дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження у справі на підставі пункту 4 частини першої статті 296 ГПК України, оскільки Верховний Суд у своїй постанові від 31.10.2019 у справі № 925/1242/15 викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

На підставі викладеного та керуючись статтями 234, 235, 287, 296, 326 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду

УХВАЛИВ:

1. Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.02.2020 та на ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.07.2019 у справі № 28/179-б-49/52-б-15/173-2012.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. О. Банасько

Судді О. В. Васьковський

В. Г. Пєсков