ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" червня 2020 р. м. Київ Справа № 911/821/20

Розглянувши матеріали справи за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Регіонального структурного підрозділу Київського районного центру «Київцентраеро» Державного підприємства обслуговування повітряного руху України

прo стягнення 2 218,45 грн.

Суддя А.Ю. Кошик

За участю секретаря судового засідання Фроль В.В.

За участю представників:

позивача: Старчик А.А.

відповідача: Ковальчук Н.О.

Обставини справи:

Господарським судом Київської області розглядається справа за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (надалі позивач) до Регіонального структурного підрозділу Київського районного центру «Київцентраеро» Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (надалі відповідач) прo стягнення 2 218,45 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 08.04.2020 року відкрито провадження у справі № 911/821/20 за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 30.04.2020 року.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 24.04.2020 року розгляд справи № 911/821/20 перенесено на 19.05.2020 року у зв`язку з проведенням заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, та з метою мінімізації ризиків її розповсюдження.

До канцелярії Господарського суду Київської області 28.04.2020 року від представника відповідача надійшло клопотання б/н б/д про розгляд справи без участі представника відповідача та відзив на позовну заяву б/н б/д.

До канцелярії Господарського суду Київської області 19.05.2020 року від представника позивача надійшло клопотання б/н від 18.05.2020 року про розгляд справи без участі представника позивача.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 19.05.2020 року розгляд справи відкладено на 04.06.2020 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 04.06.2020 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив № 14/4-3757-20 від 02.06.2020 року.

У судовому засіданні 04.06.2020 року представник відповідача проти задоволення позову заперечував.

Позивач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання 04.06.2020 року не з`явився.

В судовому засіданні 04.06.2020 року розгляд справи відкладався на 25.06.2020 року.

В судовому засіданні 25.05.2020 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача проти позову заперечував.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення та постанови приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України рішення суду проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд може проголосити лише вступну та резолютивну частини рішення.

У зв`язку з чим, в судовому засіданні 25.06.2020 року судом закінчено розгляд справи та за результатами оцінки поданих сторонами доказів, у нарадчій кімнаті, прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові обставин, між Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (позивач) та Регіональним структурним підрозділом Київського районного центру «КИЇВЦЕНТРАЕРО» Державного підлприємства обслуговування повітряного руху України (відповідач) 12.10.2016 року було укладено Договір №1749/1617-ТЕ-41 постачання природного газу (далі - Договір).

Як зазначає позивач, ним на виконання умов Договору передано у власність відповідача природний газ на загальну суму 387 480,47 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, а саме: від 31.10.2016 року на суму 30 156,08 грн., від 30.11.2016 року на суму 68 525,77 грн., від 31.12.2016 року на суму 117 955,66 грн., від 28.02.2017 року на суму 113 691,70 грн., від 31.03.2017 року на суму 57 151,26 грн.

Відповідно до п. 6.1 Договору оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Як зазначає позивач, відповідач оплату за переданий газ здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у визначений Договором строк, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги пункту 6.1 Договору.

Пунктом 8.2 Договору визначено, що у разі невиконання відповідачем п. 6.1 Договору, відповідач сплачує позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу. Вказаний пункт Договору узгоджується із положеннями ст. ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань». Розрахунок пені, що підлягає стягненню за цим позовом здійснено у відповідності до вимог ст. 232 Господларського кодексу України з наступного дня, від дня прострочення основного зобов`язання.

З урахуванням суми та строку прострочення сплати основного боргу відповідача перед позивачем за Договором, розмір нарахованої пені за неналежне виконання відповідачем умов Договору складає 1 562,12 грн.

Також, на підставі ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України позивач просить стягнути з відповідача суму, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів, що складає 433,16 грн., та 3% річних в сумі 223,17 грн.

Відповідач в ході розгляду справи подав відзив, в якому позовні вимоги заперечував, зазначив, що з огляду на п.3.4 Договору відсутність актів-приймання передачі природного газу унеможливлює проведення оплати.

У зв`язку з чим, відповідач стверджує про відсутність підстав для проведення розрахунків за газ за січень 2017 року, оскільки щодо такого періоду відсутній акт приймання-передачі природного газу.

Відповідно до Бухгалтерської довідки № 194-17-8 від 27.04.2020 року, в якій зазначені взаєморозрахунки з позивачем, заборгованість позивача перед відповідачем по цьому Договору становить 61456,74 грн.

Також, відповідач у відзиві посилався на пропуск позивачем строку позовної давності та зазначав про неправомірність збільшення в Договорі строку позовної давності.

Позивач у відповіді на відзив наголошував, що сторони є вільними у визначенні умов договору і відповідно до ч.1 ст.259 Цивільного кодексу України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

При укладенні Договору постачання природного газу сторони в добровільному порядку погодили збільшену позовну давність у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафу, інфляційних нарахувань, відсотків річних тривалістю у 5 років, вказана умова Договору не оскаржувалася в судовому порядку.

Також позивач пояснив, що акт приймання-передачі природного газу січень 2017 року не подавався до позовної заяви і в розрахунок позову не включався, тому відповідні обставини не входять до предмету доказування у справі.

Дослідивши надані сторонами докази та пояснення, судом встановлено, що у справі заявлено до стягнення 1 562,12 грн. пені, 223,17 грн. 3% річних, 433,16 грн. інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість, яка існувала в наведені в розрахунку позову періоди (переважно протягом 2017 року).

При цьому, нарахування проведені за актами приймання-передачі природного газу, а саме: від 31.10.2016 року на суму 30 156,08 грн., від 30.11.2016 року на суму 68 525,77 грн., від 31.12.2016 року на суму 117 955,66 грн., від 28.02.2017 року на суму 113 691,70 грн., від 31.03.2017 року на суму 57 151,26 грн., заборгованість за якими погашеня, однак з простроченнями. При цьому, Акт за січень 2017 року, проти якого заперечує відповідач, до розрахунку позову не включено.

Нарахування проведені і заявлені до стягнення в межах погодженого сторонами в п. 10.3. Договору строку позовної давності, що відповідає ч.1 ст.259 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч.1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Укладений між сторонами Договір за правовою природою є договором купівлі-продажу, за яким згідно ст. 655 Цивільного кодексу України, одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського кодексу України, ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання, зокрема, припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених законом або договором.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

У відповідності до ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Пунктами 1, 2 ст. 230 Господарського кодексу України визначено, що санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у ст. 2 цього Кодексу.

Пунктом 6 ст. 231 Господарського кодексу України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з приписами ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Пунктом 8.2 Договору визначено, що у разі невиконання відповідачем п. 6.1 Договору, відповідач сплачує позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу.

Розрахунок пені, що підлягає стягненню за цим позовом здійснено у відповідності до фактичних обставин справи щодо сум та періодів прострочення у відповідності до Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» в розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

З урахуванням сум та строків прострочення сплати основного боргу відповідача перед позивачем за Договором, розмір нарахованої пені за неналежне виконання відповідачем умов Договору складає 1562,12 грн. Розрахунок пені є арифметично вірним та відповідає фактичним обставинам справи, тому позовні вимоги в частині стягнення 1562,12 грн. пені є правомірними та обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір відсотків.

Згідно наданого позивачем розрахунку позивачем правомірно нараховано відповідачу 433,16 грн. інфляційних втрат та 223,17 грн. 3% річних, що відповідає фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

З урахуванням сум та строків прострочення сплати основного боргу відповідача перед позивачем за Договором, позовні вимоги про стягнення з відповідача 1562,125 грн. пені, 433,16 грн. інфляційних та 223,17 грн. 3% річних, що в загальній сумі складає 2218,45 грн., доведені і правомірні, відповідачем не спростовані, тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Як визначено ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відшкодування витрат по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Регіонального структурного підрозділу Київського районного центру «КИЇВЦЕНТРАЕРО» Державного підлприємства обслуговування повітряного руху України про стягнення 2 218,45 грн. Задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Регіонального структурного підрозділу Київського районного центру «КИЇВЦЕНТРАЕРО» Державного підлприємства обслуговування повітряного руху України (08324, Київська обл., Бориспільський р-н, с. Гора, код 13738233) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6; код 20077720) 1562,12 грн. пені, 223,17 грн. 3% річних, 433,16 грн. інфляційних втрат, 2 102,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку відповідно до ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя А.Ю. Кошик

повний текст рішення складено 14.07.2020 року