ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" липня 2020 р. Справа № 914/2140/19

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

Головуючого (судді-доповідача) Якімець Г.Г.,

Суддів: Бонк Т.Б., Матущак О.І.,

за участю секретаря судового засідання Кришталь М.Б.,

та представників сторін:

від позивача - Гордій Р.А., Саква Д.Ю.

від відповідача-1 - Горбунов С.О.

від відповідача-2 (скаржника) - Завалишин Ю.О.

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця», вих.№ЕЕЦ-15/151 від 26 лютого 2020 року

на рішення Господарського суду Львівської області від 28 січня 2020 року (підписане 07.02.2020 року), суддя Манюк П.Т.

у справі №914/2140/19

за позовом Державного підприємства «Енергоринок», м. Київ

до відповідача-1 Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго», м. Львів

до відповідача-2 Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ

про стягнення заборгованості у розмірі 38 552 631,35 грн.

в с т а н о в и в :

18 жовтня 2019 року Державне підприємство «Енергоринок» звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до відповідачів: Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» та Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» 25 050 770,10 грн. - основного боргу за куплену в червні 2019 року електричну енергію та стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» 13 501 861,25 грн. - вартості електричної енергії в обсязі 7 392 502 кВт.год.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 28 січня 2020 року у справі №914/2140/19 позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь Державного підприємства «Енергоринок» 13 501 861,25 грн. В задоволенні решти позовних вимог (щодо стягнення з Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» 25 050 770,10 грн. - суми основного боргу за куплену у червні 2019 року електричної енергії) відмовлено. Поряд з тим, присуджено до стягнення з позивача на користь відповідача-1 - 100 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог мотивоване ст.ст.1212 та 1213 ЦК України, а також обставинами, встановленими судами у справі №914/1329/18. Місцевий господарський суд дійшов висновку, що вимоги до відповідача-2 як до особи, яка отримала майно без достатньої правової підстави, про стягнення вартості додатково отриманої електричної енергії в обсязі 7 392 502 кВт.год. в сумі 13 501 861,25 грн. підлягають задоволенню. Також суд зазначив, що позивачем у цій справі не пропущено позовну давність, оскільки позивач дізнався (і міг дізнатись) про порушення свого права лише при набранні законної сили постановою Західного апеляційного господарського суду від 26 березня 2019 року у справі №914/1329/18. Судом першої інстанції при прийнятті рішення враховано, що судовими рішеннями у справі №914/1329/18 встановлено, що фактично в період з травня 2013 року до серпня 2017 року по точці комерційного обліку №63 ТП-1137 (електричний лічильник № 53118527) відповідачем-2 - ПАТ «Укрзалізниця» додатково спожито електроенергію в обсязі 7 392 502 кВт.год. Вартість вказаної електричної енергії становить суму в розмірі 13 501 861, 25 грн, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості з АТ «Українська залізниця» підлягають до задоволення.

Разом з тим, відмовляючи в задоволенні позову до відповідача-1, суд встановив, що позивачем не доведено неправомірність дій відповідача-1 щодо проведення зарахування зустрічних однорідних вимог та наявність у останнього заборгованості в розмірі 25 050 770,10 грн, відтак в цій частині позовні вимоги визнав безпідставними, не доведеними матеріалами справи та такими, що не підлягають до задоволення.

Частково не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, відповідач-2 - Акціонерне товариство «Українська залізниця» звернулося до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 28 січня 2020 року у справі №914/2140/19 в частині задоволених позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення про відмову в позові. Зокрема, зазначає, що між позивачем та відповідачем-2 не було підписано акту купівлі-продажу електричної енергії у розмірі 7 397 502 кВт.год., відтак, скаржник вважає, що в нього не настав строк виникнення обов`язку щодо оплати за вказану електричну енергію у період дії договору №12066/01 від 29 лютого 2016 року, який припинив свою дію 01 липня 2019 року. Відтак, вважає, що до зобов`язання щодо повернення вартості електричної енергії слід застосовувати положення ст.530 ЦК України, при цьому, в матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до відповідача-2 з вимогою про повернення вартості електроенергії. Поряд з тим, на думку апелянта до спірних правовідносин слід застосувати норми ст.1191 ЦК України щодо регресного зобов`язання, що помилково не було зроблено судом першої інстанції.

Представник відповідача-2 (скаржника) в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просив задоволити в повному обсязі: скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 28 січня 2020 року у справі №914/2140/19 в частині задоволених позовних вимог до відповідача-2 та прийняти в цій частині нове рішення про відмову в позові.

Представники позивача в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечили, просили оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу (вих.№01/22-1949 від 27.03.2020). Зокрема, зазначали, що предметом позову в цій справі є стягнення заборгованості за електроенергію, яка не була врахована в актах купівлі-продажу (за період з травня 2013 по серпень 2017 року) в обсязі 7 392 502 кВт.год. Поряд з тим, наголошували, що чинним законодавством не встановлено обов`язкового досудового врегулювання спору, відтак, зазначали про помилковість доводів скаржника щодо ненастання обов`язку останнього з оплати безпідставно набутої електричної енергії. Факт отримання відповідачем-2 такої енергії встановлено судовими рішеннями у справі №914/1329/18, відтак, останній повинен оплатити її вартість.

Представник відповідача-1 в судовому засідання щодо вимог апеляційної скарги відповідача-2 покликався на розсуд суду. У відзиві на апеляційну скаргу (б/н від 01 квітня 2020 року) відповідач-1 просив оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позову до відповідача-1 залишити без змін.

Західний апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 21 березня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Львівобленерго» (перейменоване на Приватне акціонерне товариство «Львівобленерго»), (в тексті договору - ЕК) та Державним підприємством «Енергоринок» (в тексті договору - ДПЕ) укладено договір №3949/02 купівлі-продажу електроенергії, відповідно до умов якого, а саме: п.2.1 ДП «Енергоринок» (оптовий постачальник електричної енергії) зобов`язався продавати, а ПрАТ Львівобленерго (енергопостачальна компанія) - купувати електроенергію та здійснювати її оплату відповідно до умов договору.

Згідно з п.3.1 Договору сторони дотримуються умов договору між членами оптового ринку електричної енергії (ДЧОРЕ) і додатків до ДЧОРЕ, що є його невід`ємними частинами, та керуються його положеннями при виконанні цього договору.

Відповідно до п.3.2 Договору позивач продає, а відповідач-1 купує електричну енергію в точках поставки на межі балансової належності електричних мереж, що визначені в акті розмежування балансової належності електричних мереж і експлуатаційної відповідальності. Право власності на електричну енергію, яка постачається за цим договором, переходить від ДПЕ до ЕК в момент передачі електричної енергії в точках поставки.

Обсяги фактично отриманої електроенергії в точках поставки ЕК визначаються на підставі погодинних даних системи комерційного обліку, що встановлена в точках обліку, згідно з ІКО. Вся фактично отримана ЕК електроенергія, крім електричної енергії, купленої ПНТ у ДПЕ та електроенергії, виробленої електростанціями, що постачають електроенергію ЕК або споживачам на території здійснення ліцензованої діяльності ЕК, вважається купленою ЕК у ДПЕ. В разі змін в схемі обліку сторони вносять відповідні зміни до додатків 1 та 5 до цього договору (п.4.2 Договору).

Згідно з п.4.6 Договору ЕК визначає та погоджує з суміжними суб`єктами ОРЕ дані системи комерційного обліку на 24-00 годину 10-го і 20-го числа розрахункового місяця та надає до ДПЕ через Західну енергосистему ДП НЕК «Укренерго» фізичний баланс електроенергії за 10 та 20 днів розрахункового місяця на території своєї ліцензованої діяльності.

Після закінчення розрахункового місяця ЕК надає ДПЕ до 12-00 години 3-го числа місяця, наступного за розрахунковим, через Західну енергосистему ДП НЕК Укренерго звітні дані по фізичному балансу електроенергії за місяць. ДПЕ надає ЕК електронною поштою 8 числа місяця, наступного за розрахунковим, акт купівлі-продажу електроенергії між ДПЕ та ЕК за формою, наведеною в додатку 2 до цього договору (п.п.4.7, 4.8 Договору).

Відповідно до п.4.13 Договору документом, який підтверджує факт переходу права власності на електроенергію від ДПЕ до ЕК є, підписаний з боку ДПЕ та ЕК та скріплений печатками, акт купівлі-продажу електроенергії.

Крім того, 29 лютого 2016 року між ДП «Енергоринок» (в тексті договору - ДПЕ) та Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» (в тексті договору - ЕК) укладено договір №12066/01, відповідно до умов якого, а саме: п.2.1 ДПЕ зобов`язався продавати, а ЕК - купувати електроенергію та здійснювати її оплату відповідно до умов цього договору. В додатках №1, №4, №5 до договору зазначена точка комерційного обліку ТКО №63, КЛ 6 кВ ТП-137 ТП-779 та вказано напрямок перетікання електроенергії, а саме: як передача від мереж ПАТ «Укрзалізниця» до мереж ПрАТ «Львівобленерго».

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 26 березня 2019 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17 липня 2019 у справі №914/1329/18 за позовом ПрАТ «Львівобленерго» до ДП «Енергоринок», за участю третіх осіб: ДП НЕК «Укренерго», АТ «Українська залізниця», НКРЕКП, про зобов`язання до вчинення дій, зобов`язано відповідача - ДП «Енергоринок» вчинити дії, шляхом внесення змін в облікові дані обсягів перетікання електроенергії по точці надходження електроенергії між ПрАТ «Львівобленерго» і ПАТ «Укрзалізниця» (ТКО №63, КЛ 6 кВ ТП-1137 - ТП-779): зменшення обсягів надходження електричної енергії в мережі Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» на величину 3.696.251 кВт. год. і відповідного збільшення обсягів віддачі електричної енергії з мереж Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» на величину 3.696.251 кВт. год.

Судами апеляційної та касаційної інстанцій у справі №914/1329/18 встановлено, що протягом періоду з травня 2013 до серпня 2017 року по точці комерційного обліку №63 ТП-1137 (електричний лічильник № 53118527) в облікових документах невірно вказувались дані про напрямок передачі електричної енергії від ПАТ «Укрзалізниця» до ПрАТ «Львівобленерго», оскільки фактично електрична енергія передавалась від ПрАТ «Львівобленерго» до ПАТ «Укрзалізниця».

Зважаючи на невиконання ДП «Енергоринок» судового рішення у справі №914/1329/18, та недосягнення сторонами згоди щодо порядку його реалізації, у липні 2019 відповідач-1 запропонував позивачу добровільно виконати таке рішення, шляхом врахування обсягів належної відповідачу-1 електричної енергії (близько 7,4 млн. кВт.год) в акті купівлі-продажу електроенергії за червень 2019 року та надав позивачу підписані з боку відповідача-1 скориговані акти купівлі-продажу, а запропонований позивачем акт купівлі-продажу електричної енергії за червень 2019 в обсязі 30 780 927 кВт.год. на суму 87 719 573, 35 грн. відповідачем-1 не був підписаний та повернутий позивачу.

16 липня 2019 року відповідач-1 надіслав на адресу позивача заяву №119-3148 про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог, згідно з якою зараховані зустрічні однорідні вимоги позивача і відповідача-1 в розмірі (у кількості) 7 392 502 кВт.год та запропоновано ДП «Енергоринок» підписати скоригований акт купівлі-продажу електричної енергії за червень 2019 року.

Позивач не погодився із вказаною заявою відповідача-1 про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог, та вважає невиконаними зобов`язання ПрАТ «Львівобленерго» щодо остаточного розрахунку за придбану у ДП «Енергоринок» електроенергію у червні 2019 року на суму 25 050 770,10 грн. Крім того, на підставі обставин, встановлених у постанові Західного апеляційного господарського суду від 26.03.2019 року у справі №914/1329/18, вважає наявною заборгованість АТ «Укрзалізниця» перед позивачем в сумі 13 501 861,25 грн., за додатково отриману електроенергію в обсязі 7 392 502 кВт.год.

У жовтні 2019 року Державне підприємство «Енергоринок» звернулось до суду з цим позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» 25 050 770,10 грн. - основного боргу за куплену в червні 2019 року електричну енергію та стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» 13 501 861,25 грн. - вартості електричної енергії в обсязі 7 392 502 кВт.год.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів звертає увагу, що рішення Господарського суду Львівської області від 28 січня 2020 року у справі №914/2140/19 оскаржується відповідачем-2 в частині задоволення позовних вимог про стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь Державного підприємства «Енергоринок» 13 501 861,25 грн. - вартості електричної енергії в обсязі 7 392 502 кВт.год. Рішення в частині відмови в задоволенні позову про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» 25 050 770,10 грн. - суми основного боргу за куплену у червні 2019 року електричної енергії в апеляційному порядку сторонами не оскаржується.

Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Частиною 2 ст.1212 ЦК України визначено, що положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (ч.3 ст.1212 ЦК України).

В силу ст.1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Поряд з тим, відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

При цьому немає значення в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Як правильно враховано судом першої інстанції при вирішенні цієї справи, постановою Західного апеляційного господарського суду від 26 березня 2019 року та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17 липня 2019 року у справі № 914/1329/18 встановлено такі обставини:

«Підстанція ТП-1137 і прилад обліку SL-7000 №53118527 є власністю ПАТ «Укрзалізниця» і перебувають на його балансі. Так, у підстанції ТП-1137 у спірній точці обліку ТКО №63 встановлено двонаправлений прилад обліку №53118527 типу SL-7000 електронний лічильник, який визначає напрямок перетікання електричної енергії, і здійснює облік кількості переданої електричної енергії окремо в кожному з напрямків перетікання. При цьому, прилад обліку передбачає роботу в системі АСКОЕ (автоматизована система комерційного обліку електроенергії) та надає можливість дистанційного зчитування даних лічильника для подальшої обробки.

ПАТ «Укрзалізниця» на підставі показів лічильника щомісячно складало акт звірки зняття показників розрахункових лічильників і обміну активної енергії, підписувало його та передавало на підпис ПрАТ «Львівобленерго» і ДП «Енергоринок». На підставі даних акту ДП «Енергоринок» здійснювало коригування обсягу електричної енергії, отриманої кожним з ліцензіатів від оптового постачальника (позивача).

Під час виконання робіт із виявлення понаднормативних втрат і крадіжок електричної енергії працівниками Львівських міських електричних мереж ПрАТ «Львівобленерго» встановлено, що фактичний напрямок перетоку в спірній точці обліку ТКО №63 ТП-1137 не відповідає вказаному в додатку №5, фактичні перетоки електричної енергії проходять від мереж ПрАТ «Львівобленерго» до мереж ПАТ «Укрзалізниця», а не навпаки, як зазначалось в облікових документах.

16 серпня 2017 року представниками ПрАТ «Львівобленерго» та Львівського регіонального відділення ПАТ «Укрзалізниця» за результатами спільного обстеження спірного вузла обліку складено та підписано акт, в якому зафіксовано наступне: - перетік електричної енергії обліковується приладом обліку електричної енергії №53118527; - за результатами огляду і технічної перевірки зауважень до роботи приладу обліку №53118527 та цілісності встановлених пломб немає; - фактичний перетік електричної енергії проходить від ТП-779 ПрАТ «Львівобленерго» до ТП-1137 ПАТ «Укрзалізниця». З цього часу в усіх облікових документах сторін, наданих суду, напрямок перетікання вказується від ПрАТ «Львівобленерго» до ПАТ «Укрзалізниця».

З актів про пломбування та відповідальність за збереження засобів обліку та пломб на них №230327 від 27 лютого 2013 року, №520889 від 29 жовтня 2015 року вбачається, що лічильник електричної енергії фіксував передачу електричної енергії в одному напрямку (покази лічильника змінювались) і не фіксував такої передачі в іншому напрямку (покази лічильника не змінювались і відповідають початковим).

З підписаного після виявлення помилки нового додатку №5 до договору №3949/02 від 21.03.2007 року, укладеного між ДП «Енергоринок» і ПрАТ «Львівобленерго» вбачається, що перетікання електричної енергії відбувається від ТП-779 до ТП-1137 (графічне позначення на схемі стрілкою в напрямку від ТП-779 ПрАТ «Львівобленерго» до ТП-1137 ПАТ «Укрзалізниця»). Додаток підписаний керівниками ДП «Енергоринок», ПАТ «Укрзалізниця», ПрАТ «Львівобленерго», ДП НЕК «Укренерго». Дії керівників ДП «Енергоринок», ПАТ «Укрзалізниця», ДП НЕК «Укренерго», які без застережень підписали вказаний новий додаток №5, фактично визнали допущену раніше помилку і факт перетікання електричної енергії від ПрАТ «Львівобленерго» до ПАТ «Укрзалізниця».

З аналізу актів звірки зняття показників розрахункових лічильників і обміну активної енергії між ПрАТ «Львівобленерго» і ПАТ «Укрзалізниця» за весь період передачі електричної енергії по спірній точці обліку вбачається, що показники лічильника №53118527 в одну сторону перетікання електричної енергії постійно і безперервно збільшуються, тоді як в іншу сторону перетікання електричної енергії показники лічильника є незмінними з часу його встановлення.

Внаслідок облікової помилки мала місце надмірна поставка, а не недопоставка ПрАТ «Львівобленерго» зарахували отримання ним електричної енергії, яку в дійсності воно не отримувало. Перетоки мають місце між ПрАТ «Львівобленерго» і ПАТ «Укрзалізниця», між якими відсутні договірні відносини з цього приводу, а подібні помилки в разі згоди сторін за існуючою практикою вирішуються передбаченим в ОРЕ адміністративним методом.

Помилка, наслідком якої став невірний облік електричної енергії, виникла при укладанні в 2011 технічних додатків до договору №3949/02 від 21.03.2007 року між ДП «Енергоринок» і ПрАТ «Львівобленерго». Так, у додатку №1 Перелік місць встановлення приладів та систем розрахункового обліку напрямок передачі електричної енергії у ТП-1137 був вказаний як передача від залізниці до обленерго. У додатку №5 Схема розташування приладів розрахункового обліку у спірному приладі обліку графічно стрілкою вказано напрямок передачі від залізниці до обленерго.

Помилка обліку виникла при застосуванні помилкових даних з даних додатків до договору. Спірна підстанція і спірний засіб обліку перебуває на балансі і у власності ПАТ «Укрзалізниця», тому доступ до неї працівників ПрАТ «Львівобленерго», аналіз перетоків (тим більше в цілому по вузлу обліку) чи інші дії останнього є істотно обмеженими. На табло індикації приладу обліку можна побачити напрямок перетікання, проте для з`ясування дійсного напрямку перетоку необхідно провести аналіз підключення (полярності) приладу обліку до мережі та співставити з інформацією в документації на лічильник, що в процедурі технічного огляду не передбачено. При цьому, помилка була виявлена зовсім іншим шляхом під час аналізу понаднормативних втрат і виявлення крадіжок електричної енергії. Працівники ЛМЕМ ПрАТ «Львівобленерго», здійснюючи послідовний аналіз усіх мереж м. Львова, виявляли технологічні порушення чи несправності та ліквідовували їх, знаходили крадіжки електричної енергії та складали відповідні документи. В процесі цієї роботи й було виявлено втрати електричної енергії в мережах ТП-779 ТП-1137, які значно перевищували допустимі норми. Подальший аналіз і виїзд на місце дозволили виявити невідповідність договірних величин фактичним даним.

В період з травня 2013 року до серпня 2017 року по точці комерційного обліку №63 ТП-1137 (електричний лічильник № 53118527) в облікових документах невірно вказувались дані про напрямок передачі електричної енергії від ПАТ «Укрзалізниця» до ПрАТ «Львівобленерго». Протягом усього спірного періоду електрична енергія передавалась від ПрАТ «Львівобленерго» до ПАТ «Укрзалізниця».

Значення показників електричного лічильника №53118527 безвідносно до напрямку перетікання підтверджені сторонами і не заперечуються ними. Отже, за період неправильного вказування напрямку перетоків через електричний лічильник №53118527 було передано електричну енергію в кількості 3 696 251 кВт.год: від показника 0,992 за актом пломбування від 27.02.2013 року до показника 2054,465 за актом звірки зняття показників за серпень 2017 року з врахуванням розрахункового коефіцієнту 1 800 (2 054,465 0,992)*1800 = 3 696 251.

Специфіка електричної енергії як майна (яке одномоментно виробляється, передається, споживається і зникає) та обставини справи спричиняють до певної правової колізії: право власності у спірних відносинах виникло (змінилось, припинилось) в момент фактичної передачі майна (в момент поставки п.3.2 договору), але правовстановлюючі документи внаслідок допущеної помилки належним чином оформлені не були.

Спірні правовідносини, окрім загального законодавства, регулювалися Законом України «Про електроенергетику», Договором між членами Оптового ринку електричної енергії (ДЧОРЕ), Інструкцією про порядок здійснення розрахунків на ОРЕ (ІПР, додаток №3 до ДЧОРЕ), Інструкцією про порядок використання коштів ОРЕ (ІВКОР, додаток №4 до ДЧОРЕ), Інструкцією про порядок комерційного обліку електричної енергії (ІКО, додаток №10 до ДЧОРЕ).

В Україні до 01.07.2019 року діяв єдиний ринок електроенергії - оптовий ринок електричної енергії України, функцію якого виконувало ДП «Енергоринок». На це підприємство також були покладені функції оптового постачальника електричної енергії, розпорядника системи розрахунків, розпорядника коштів ОРЕ, секретаріату Ради ОРЕ, головного оператора системи комерційного обліку електроенергії, сторони ДЧОРЕ, яка відповідає за підтримку системи забезпечення функціонування.»

Враховуючи обставини, встановлені судовими рішеннями у справі №914/1329/18, зокрема, безпідставне отримання відповідачем-2 в період з травня 2013 року до серпня 2017 року електричної енергії в обсязі 7 392 502 кВт.год, внаслідок неправильного обліку електричної енергії, в силу положень ст.ст.1212, 1213 ЦК України, відповідач-2 зобов`язаний сплатити позивачу вартість такої енергії, за відсутності можливості повернення електроенергії в натурі.

При цьому, колегія суддів вважає помилковими посилання скаржника на відсутність підписаного сторонами акту купівлі-продажу електричної енергії у розмірі 7 397 502 кВт.год. оскільки отримання апелянтом вказаної електроенергії відбулося внаслідок помилкових даних про напрямок передачі електричної енергії від ПАТ «Укрзалізниця» до ПрАТ «Львівобленерго».

Одночасно, колегія суддів відхиляє твердження апелянта, що строк виконання зобовязання щодо оплати безпідставно одержаної електричної енергії не настав, оскільки позивач не звертався до нього з вимогою оплатити такі кошти. У цьому випадку до спірних правовідносин слід застосовувати норми ст.ст.1212, 1213 ЦК України, а не ст.530 ЦК України, як зазначає скаржник у апеляційній скарзі. Підставою позову у цій справі не є порушення відповідачем-2 зобов`язання, а безпідставне збереження майна - електричної енергії, враховуючи, що підстава такого збереження відпала, у зв`язку з виявленням помилки при зазначенні напряму передачі електричної енергії.

При цьому, чинним законодавством не встановлено обов`язку досудового врегулювання спору (надіслання відповідачу претензії), натомість, відповідно до ч.1 ст.222 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду. Будучи учасником у справі №914/1329/18, Акціонерному товариству «Українська залізниця» було відомо про безпідставно отриману ним електричну енергію, однак жодних дій на усунення порушення ним вчинено не було.

Разом з тим, судом враховано, що Законом України «Про ринок електричної енергії» з 01 липня 2019 року в Україні запроваджено нову модель ринку електричної енергії, внаслідок чого ДП «Енергоринок» втратило всі свої повноваження, у тому числі як оптовий постачальник і розпорядник обсягів електричної енергії, відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що повернути позивачу електричну енергію є неможливим.

Відповідно до ст.1213 ЦК України у разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Щодо позовної давності колегія суддів зазначає наступне:

Згідно з ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Так, постановою Західного апеляційного господарського суду від 26 березня 2019 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17 липня 2019 року у справі №914/1329/18 встановлено обов`язок ДП «Енергоринок» вчинити дії шляхом внесення змін в облікові дані обсягів перетікання електроенергії по точці надходження електроенергії між ПрАТ «Львівобленерго» і ПАТ «Укрзалізниця» (ТКО №63, КЛ 6кВ ТП-1137 - ТП-779): зменшення обсягів надходження електричної енергії в мережі ПрАТ «Львівобленерго» на величину 3 696 251 кВт.год. і відповідного збільшення обсягів віддачі електричної енергії з мереж ПрАТ «Львівобленерго» на величину 3 696 251 кВт.год.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає правильним висновок місцевого господарського суду, що в цьому випадку позивачем не пропущено строк на звернення до суду за захистом свого порушеного права, оскільки саме судовими рішеннями у справі №914/1329/18 встановлено, що фактично в період з травня 2013 року до серпня 2017 року по точці комерційного обліку №63 ТП-1137 (електричний лічильник №53118527) відповідачем-2 - ПАТ «Укрзалізниця» додатково спожито електроенергію в обсязі 7 392 502 кВт.год.

Одночасно, колегія суддів відхиляє посилання скаржника на положення ст.1191 ЦК України, якими врегульовано питання регресу, слід зазначити, що судом першої інстанції правильно застосовано до спірних правовідносин положення ст.ст.1212 та 1213 ЦК України щодо повернення безпідставно набутого майна.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).

Враховуючи все наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість та підставність позовних вимог про стягнення з відповідача-2 на користь позивача вартості додатково отриманої електроенергії за період з травня 2013 року до серпня 2017 року, в обсязі 7 392 502 кВт.год у сумі 13 501 861,25 грн.

Разом з тим, колегією суддів під час розгляду справи не встановлено порушення місцевим господарським судом норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, що у відповідності до ч.4 ст.269 ГПК України слугувало б підставою для виходу за межі доводів та вимог апеляційної скарги відповідача-2.

При цьому, доводи скаржника про скасування рішення місцевого господарського суду в частині задоволення позову є безпідставними.

Рішення суду першої інстанції прийняте у відповідності з вимогами діючого законодавства, а тому підстав для його скасування апеляційний господарський суд не вбачає.

Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Судовий збір за подання апеляційної скарги, у відповідності до ст.129 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.236, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

постановив:

Рішення Господарського суду Львівської області від 28 січня 2020 року у справі №914/2140/19 залишити без змін, а апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» - без задоволення.

Матеріали справи №914/2140/19 повернути до Господарського суду Львівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Повну постанову складено 21 липня 2020 року

Головуючий (суддя-доповідач) Якімець Г.Г.

Суддя Бонк Т.Б.

Суддя Матущак О.І.