ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21.07.2020 Справа № 905/387/20

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Демідової П.В., при секретарі судового засідання Бутовій Є.В., у судовому засіданні, розглянувши матеріали справи № 905/387/20

за позовом Маріупольської міської ради, м. Маріуполь Донецької області,

до Маріупольського міського благодійного фонду допомоги ветеранам силових структур «Віра та вірність», м. Маріуполь Донецької області,

про зобов`язання звільнити самовільно зайняту ділянку із земель житлової та громадської забудови та приведення її до придатного для використання стану.

Представники сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

Суть справи:

Позивач, Маріупольська міська рада, звернувся до Господарського суду Донецької області з позовом до Маріупольського міського благодійного фонду допомоги ветеранам силових структур «Віра та вірність» про зобов`язання звільнити самовільно зайняту ділянку із земель житлової та громадської забудови.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем вимог земельного законодавства та просить суд зобов`язати відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови, яка зайнята під розміщення: металевого павільйону (пункту прийому второ сировини), площею 0, 0083 га за адресою: пр. Миру, 106 у Центральному районі міста, та привести її у придатний до використання стан шляхом демонтажу металевого павільйону.

Ухвалою суду від 02.03.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено здійснювати розгляд справ за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 19.03.2020 року та 27.04.2020 року відкладено розгляд справи.

27.04.2020 року на офіційну електронну пошту суду від позивача надійшло клопотання б/н від 27.04.2020 року про проведення підготовчого засідання без представника позивача. Проте електронний лист не скріплений електронним цифровим підписом учасника справи або його представника у відповідності до ч.8 ст. 42 ГПК України.

18.05.2020 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву за вих. №12/1 від 12.05.2020 року, за яким відповідачем зазначено, що він не може надати будь-яких пояснень відносно заявлених позовних вимог, оскільки не зрозуміло, яким чином зазначений у позові пункт приймання второсировини належить відповідачу і чому на останнього покладено обов`язок його демонтажу. Крім того, відповідач зазначає, що підпис одного з засновників Фонду ОСОБА_1. в Акті, складеним представником позивача, без зазначення цілі його складання та без присутності при складанні акту самого ОСОБА_1 відповідач не може пояснити.

Відповідач просить суд прийняти до уваги те, що позивачем не надано жодних доказів володіння чи користування відповідачем павільйоном з прийому второсировини, а тому просить відмовити у задоволенні позову, як заявленого до неналежного відповідача.

22.05.2020 року до суду від позивача надійшли додаткові пояснення з урахуванням відзиву на позов за вих. №4052/2050 від 18.05.2020 року, відповідно до яких позивач зазначає, що ОСОБА_1 є одним з засновником БФ «Віра та вірність», а тому обізнаний про дії цього фонду та має безпосереднє відношення до його діяльності. Крім того, позивач зазначає, що під час проведення обстеження та складання Акту від 30.05.2019 року Центральною районною адміністрацією Маріупольської Міської ради представник відповідача був присутній та поставив власноручний підпис у вищезазначеному Акті, а тому вважає, що підписавши вказаний Акт він підтвердив, що отримав його та вказівку про необхідність звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки.

Ухвалою суду від 27.05.2020 року закрито підготовче провадження у справі №905/387/20 та призначено розгляд справи по суті на 17.06.2020 року о 12:15 год.

Представники сторін у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового проведення судового засідання повідомлені належним чином.

Аналізуючи поведінку сторін в ході підготовчого провадження, враховуючи переконливість процесуальних позицій учасників та намагання сприяти вирішенню спору, суд вважає зібрані докази достатніми для вирішення спору по суті в умовах процесуальної рівності сторін та запровадженого принципу диспозитивності.

З`ясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Маріупольська міська рада, звернувся до суду з позовом, у якому просить суд зобов`язати відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови, яка зайнята під розміщення: металевого павільйону (пункту прийому второ сировини), площею 0, 0083 га за адресою: пр. Миру, 106 у Центральному районі міста, та привести її у придатний до використання стан шляхом демонтажу металевого павільйону.

30.05.2019 року спеціалістами відділу контролю за використанням активів департаменту по роботі з активами було проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства України відносно земельної ділянки по пр. Миру, 106 у м. Маріуполі, про що складено акт виїзного обстеження від 30.05.2019 року.

Згідно акту позивачем встановлено, що відповідач - Маріупольський міський благодійний фонд допомоги ветеранам силових структур «Віра та вірність», самовільно займає та використовує земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови, під розміщення: металевого павільйону (пункту прийому второсировини), площею 0, 0083 га за адресою: пр. Миру, 106, що є порушенням ст.ст. 125, 126, 211, 212 Земельного кодексу України.

За результатами складання акту, позивачем було складено вказівку (попередження) про усунення відповідачем порушень земельного законодавства.

Крім зазначеного, до матеріалів справи долучено копію листа від 11.06.2019 № 26.3-33253-26 про направлення на адресу відповідача акту та вказівки про усунення порушень земельного законодавства, на підтвердження чого позивачем надано до матеріалів справи копію фіскального чеку від 12.06.2019 року №135.

15.07.2019 року спеціалістами відділу контролю за використанням земель управління земельних відносин Маріупольської міської ради було проведено повторну перевірку за вказаною адресою та вдруге складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства відповідачем.

30.01.2020 року спеціалістами відділу контролю за використанням земель управління земельних відносин Маріупольської міської ради було проведено чергову перевірку за вказаною адресою та вдруге складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства відповідачем.

За результатами перевірок встановлено, що вимоги вказівки (попередження) №4/2019 від 30.05.2019 року відповідачем не виконано. Самовільно зайняту земельну ділянку не звільнено та не приведено у придатний до використання стан. Маріупольською міською радою, в адміністративному підпорядкуванні якої знаходиться вказана земельна ділянка, рішення про передачу у власність та/або надання у користування відповідачу вказаної земельної ділянки за адресою: пр. Миру, 106 у Центральному районі міста, площею 0, 0083 га для вказаних цілей, не приймалось.

Правовстановлюючі документи на земельну ділянку у відповідача відсутні. Самовільно зайняту земельну ділянку відповідач не звільняє.

Таким чином, позивач дійшов висновку про порушення відповідачем прав територіальної громади м. Маріуполя.

Для підтвердження факту самовільного зайняття відповідачем спірної земельної ділянки, позивачем надані Акти перевірок дотримання вимог земельного законодавства, що складені та підписані головними спеціалістами відділу контролю за використанням активів департаменту по роботі з активами міської ради Гавриловим Д.В., Кукуш В.П. (акт від 30.05.2019р. та 15.07.2019р.), Разінковою Г.Л (акт від 30.01.2020р.), та вказівка (попередження) від 30.05.2020 року складену, підписану та відправлену поштою головним спеціалістом Гавриловим Д.В.

В ході розгляду справи відповідач заперечував проти належності йому та використання ним павільйону на спірній земельній ділянці. Також , відповідачем зазначено, що його представники не приймали участь у перевірках позивача та не підтверджували факт користування земельною ділянкою та володіння павільйоном.

Правові, економічні та соціальні основи організації здійснення державного контролю за використанням та охороною земель визначені Законом України «Про державний контроль за використанням та охороною земель».

Статтею 4 цього Закону встановлено, що об`єктом державного контролю за використанням та охороною земель є всі землі в межах території України.

За змістом ч. 2 ст. 5 Закону державний контроль за дотриманням вимог законодавства України про охорону земель здійснює центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Згідно з приписами ч. 1-3 ст. 212 Земельного кодексу України, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Пунктом 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключних повноважень органу місцевого самоврядування віднесено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин, також розпорядження землями територіальних громад віднесено до повноважень сільських, селищних, міських рад на території сіл, селищ, міст за п. «а» ч. 1 ст. 12 ЗК України.

Відповідно до ст. 188 Земельного кодексу України самоврядний контроль за використанням та охороною земель здійснюється сільськими, селищними, міськими, районними та обласними радами.

У відповідності до ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 20 Закону України «Про охорону земель» до делегованих повноважень органів сільських, селищних, міських рад належать здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення.

В ході розгляду справи позивачем не доведено, що під час проведення перевірок, представники відповідача залучалися до перевірки або були повідомлені про її проведення. У наданих до матеріалів справи актах залишені не заповненими графи про присутність при перевірці представників особи, що перевіряється, про ознайомлення з актом та підписання акту з боку особи, що перевірялася.

У зазначених актах та матеріалах справи відсутні докази та посилання на докази, які б свідчили, що саме відповідачем зайнято земельну ділянку, тобто в зазначених документах позивачем в порушення норм ст. 10 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороню земель», належним чином не встановлено особу правопорушника земельного законодавства.

До матеріалів справи позивачем надано копію акту від 30.05.2019 року (арк.справи 11) з якого вбачається, що за дорученням міського голови та рішенням виконкому міської ради від 18.02.2004 року працівниками інспекції з благоустрою по фактах, викладених в зверненні, а саме діяльності пункту приймання вторинної сировини по пр.Миру, 106, встановлено, що пункт знаходиться на земельній ділянці Маріупольської міської ради без правовстановлюючих документів. Акт підписаний членами комісії та має відмітку наступного змісту: «Заявник підпис представник ММБФ «Віра та вірність» ОСОБА_1».

В ході розгляду справи позивачем не надано доказів, що перевірка проводилася за ініціативою відповідача.

Зокрема, до акту обстеження та акту перевірки не долучено будь-яких пояснень, які б вказували та доводили, що саме відповідачем зайнято земельну ділянку та не зазначено про стан використання земельної ділянки, яку за посиланнями позивача самовільно зайняв відповідач.

Крім того суд звертає увагу, що позивачем не надано жодних доказів того, що відповідач станом на дату звернення до суду використовує спірну земельну ділянку.

Посилання позивача на те, що в акті від 30.05.2019 року є підпис особи ОСОБА_1 , як заявника та представника відповідача, який, нібито, визнав від імені відповідача факт використання земельної ділянки благодійним фондом, не може бути прийнято судом до уваги.

Згідно із ст. 92 ЦК України юридична особа набуває прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про благодійну діяльність та благодійні організації» виконавчий орган діє від імені благодійної організації у порядку та межах повноважень, встановлених законом та установчими документами благодійної організації.

У відповідності до ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» в Єдиному державному реєстрі містяться відомості про керівника юридичної особи та про інших осіб (за наявності), які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які мають відмітку в паспорті про право здійснювати платежі за серією та номером паспорта), дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи.

Проаналізувавши відомості з ЄДР відносно відповідача, судом встановлено, що особою, яка уповноважена представляти інтереси фонду, є керівник ОСОБА_2.

Враховуючи інформацію з ЄДР, а також вимоги діючого законодавства щодо представництва юридичної особи та відсутність законодавчо встановлених повноважень у засновників благодійних фондів, суд зазначає, що наявність підпису Нікітіна на будь-якому документі не може свідчити про визнання відповідачем факту володіння та користування спірною земельною ділянкою.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Під час розгляду справи позивачем не наведено жодного доказу в обґрунтування власної позиції, не доведено обставини використання відповідачем спірної земельної ділянки показаннями свідків, доказами проведення відповідачем діяльності по прийманню втор сировини тощо.

Враховуючи викладене, позовні вимоги Маріупольської міської ради про зобов`язання звільнити самовільно зайняту ділянку з земель житлової та громадської забудови та приведення її до придатного для використання стану є безпідставними та не доведеними належними та допустимими доказами, а тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Судовий збір у відповідності до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України залишається за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 74, 76, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Маріупольської міської ради до Маріупольського міського благодійного фонду допомоги ветеранам силових структур «Віра та вірність» про зобов`язання звільнити самовільно зайняту ділянку із земель житлової та громадської забудови та приведення її до придатного для використання стану - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в Східний апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку передбаченому розділом IV ГПК України з урахуванням приписів п.4 Прикінцевих та п.17 Перехідних положень.

Суддя П.В. Демідова

Повний текст рішення складено та підписано 21.07.2020 року.

Інформацію щодо руху справи можна отримати на інформаційному сайті http://www.reyestr.court.gov.ua, веб-порталі "Судова влада України" (dn.arbitr.gov.ua).