УХВАЛА

14 липня 2020 року

м. Київ

Справа № 913/503/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Селіваненка В.П. (головуючий), Булгакової І.В. і Васьковського О.В.,

розглянувши матеріали касаційної скарги акціонерного товариства "Укртрансгаз" (далі - АТ "Укртрансгаз")

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 14.05.2020

за позовом АТ "Укртрансгаз"

до комунального підприємства "Первомайськтеплокомуненерго" Первомайської міської ради (далі - Підприємство)

про повернення майна та стягнення 32 405 881,79 грн.,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - АТ "НАК "Нафтогаз України"),

ВСТАНОВИВ:

09.06.2020 (згідно з поштовими відмітками на конверті) АТ "Укртрансгаз" звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить: скасувати постанову Східного апеляційного господарського суду від 14.05.2020 у справі №913/503/19 у частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 32 405 881,79 грн. вартості безпідставно набутого майна; передати справу №913/503/19 на новий розгляд до Східного апеляційного господарського суду. Також скаржник просить зупинити виконання постанови Східного апеляційного господарського суду від 14.05.2020 у справі №913/503/19 у частині стягнення з

АТ "Укртрансгаз" 729 132,34 грн. витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали касаційної скарги, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23 жовтня 1996 року; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

Зі змісту касаційної скарги АТ "Укртрансгаз" вбачається, що, обґрунтовуючи підстави для відкриття касаційного провадження, передбачені пунктами 3, 4 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник зазначає, що у зв`язку з порушенням норм процесуального права суд апеляційної інстанції не дослідив зібрані у справі докази, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, внаслідок чого судом порушено норми матеріального права (статей 1212, 1213 Цивільного кодексу України), які підлягали застосуванню, одночасно із застосуванням інших норм матеріального права, які не підлягали застосуванню (пункт 1 розділу II Правил постачання природного газу; пункт 4 статті 5 розділу VI Кодексу газорозподільних систем), при тому, що відсутній висновок Верховного Суду щодо саме такого застосування норми права у подібних правовідносинах. Скаржник вказує, що наявні підстави для скасування судового рішення з направленням справи на новий розгляд за пунктом 1 частини третьої статті 310 ГПК України, зокрема, судом апеляційної інстанції було порушено норми процесуального права в частині помилкового застосування правил преюдиціальності до встановлених обставин у судових рішеннях, що набрали законної сили, які в дійсності не мають властивості преюдиціальності, внаслідок чого суд не вбачав потреби у дослідженні зібраних у справі доказів та не встановлював фактичні обставини, обмежуючись висновками з іншого рішення. Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у позові, в основу свого рішення поклав висновки Верховного Суду, що викладені у постанові від 06.03.2019 у справі №913/933/17. Висновки про те, що АТ "НАК "Нафтогаз України" було постачальником природного газу для КП "Первомайськтеплокомуненерго" у справі № 913/933/17, не є преюдиційними для справи № 913/503/19 і не вживаються у сенсі того, що мало місце реальне постачання природного газу (такі обставини не встановлювались), насамперед, вказане підтверджується безпосередньо встановленими обставинами справи №913/933/17, які вказують про зворотне.

Предметом позову є вимоги АТ "Укртрансгаз" про зобов`язання Підприємства повернути в натурі безпідставно набуте майно природний газ в обсязі 4 849,336 тис. куб. м та стягнення 32 405 881,79 грн., що є вартістю безпідставно набутого майна природного газу в обсязі 4 849,336 тис. куб. м.

Рішенням господарського суду Луганської області від 19.12.2019: позов задоволено частково; стягнуто з Підприємства на користь АТ "Укртрансгаз" вартість безпідставно набутого природного газу в обсязі 4 849,336 тис. куб. м. у сумі 32 405 881,79 грн.; у решті позову відмовлено.

В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції дійшов висновку про те, що: у грудні 2016 року, січні - березні 2017 року, жовтні - грудні 2017 року та січні - лютому 2018 року відповідачем здійснено несанкціонований відбір природного газу (власником якого є АТ "Укртрансгаз") з газотранспортної системи у обсязі 4849,336 тис. куб. м.;

АТ "НАК "Нафтогаз України" у грудні 2016 року, січні - березні 2017 року, жовтні - грудні 2017 року та січні - лютому 2018 року не підтвердило Підприємству номінації щодо обсягів природного газу, а тому споживання природного газу здійснювалось Підприємством поза межами договорів, укладених з ПАТ "НАК "Нафтогаз України"; власником спожитого підприємством у спірний період природного газу є АТ "Укртрансгаз".

З огляду на відсутність доказів наявності у Підприємства природного газу у обсязі 4849, 336 тис. куб. м та неможливість його повернення позивачу в натурі місцевий господарський суд відмовив у задоволенні позову в частині зобов`язання відповідача повернути позивачу в натурі безпідставно набуте майно. Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача вартості безпідставно набутого майна в сумі 32 405 881,79 грн. суд першої інстанції задовольнив на підставі статті 1213 Цивільного кодексу України.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 14.05.2020 у справі №913/503/19: апеляційну скаргу Підприємства задоволено; рішення господарського суду Луганської області від 19.12.2019 у справі №913/503/19 скасовано; прийнято нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Приймаючи оскаржувану постанову, суд апеляційної інстанції зазначив, що відповідно до пункту 4 статті 5 розділу VІ Кодексу газорозподільних систем

(у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) врегулювання об`ємів небалансу є обов`язком постачальника. Враховуючи, що постачальником газу для відповідача у спірний період було АТ "НАК Нафтогаз України", небаланси природного газу повинні врегульовуватись споживачем із постачальником природного газу, а не з оператором газотранспортної системи.

Відповідно до Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 № 758, та розпорядження Кабінету Міністрів України "Про деякі питання опалювального сезону 2016/2017 року" від 05.10.2016 № 742-р на АТ "НАК "Нафтогаз України" покладено обов`язок постачати природний газ виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії і АТ "НАК "Нафтогаз України" зобов`язано видати номінації теплогенеруючим і теплопостачальним організаціям відповідно до договорів, які укладені з ними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2016 № 357.

Згідно з підпунктом 4 пункту 3 Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.03.2017 № 187 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) на АТ "НАК "Нафтогаз України" покладено обов`язок постачати природний газ виробникам теплової енергії для всіх категорій використання природного газу.

Оскільки АТ "НАК Нафтогаз України" наділено спеціальними обов`язками щодо постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії, компанія є ліцензіатом та монополістом з постачання природного газу, тому на підставі відповідних договорів постачання природного газу та наведених спеціальних нормативних актів зобов`язана постачати природний газ виробникам теплової енергії, у тому числі відповідачу, шляхом своєчасної видачі номінації, і це є обов`язком АТ "НАК Нафтогаз України", а не правом.

При цьому виникнення неврегульованого небалансу обсягів природного газу за спірний період відбулося внаслідок дій ПАТ "НАК "Нафтогаз України" щодо ненадання відповідачу номінацій на плановий обсяг газу на цей період.

З огляду на викладене, враховуючи, що Підприємство уклало договори постачання природного газу з АТ "НАК "Нафтогаз України" і фактично споживає за вказаними договорами природний газ, що належить АТ НАК "Нафтогаз України", а також у Підприємства наявна заборгованість перед АТ НАК "Нафтогаз України" за спожитий природний газ, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що відповідачем безпідставно набуто у власність належний позивачу природний газ в обсязі 4849,336 тис. куб. м, а також про незастосування до спірних правовідносин статей 1212, 1213 Цивільного кодексу України.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у пунктах 1, 4 частини першої статті 287 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

У постанові Верховного Суду від 15.05.2019 у справі №925/1472/17 за позовом приватного акціонерного товариства "По газопостачанню та газифікації "Черкасигаз" до Кам`янського комунального підприємства теплових мереж, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ПАТ "НАК "Нафтогаз України", АТ "Укртрансгаз", про стягнення 808 731,78 грн. компенсації за несанкціонований відбір природного газу, вже було викладено висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, які виникли у справі № 913/503/19.

Верховний Суд зазначив, що виникнення у оператора ГРМ неврегульованого небалансу обсягів природного газу за березень 2017 року відбулося внаслідок саме дій ПАТ "НАК "Нафтогаз України" щодо ненадання відповідачу номінацій на плановий обсяг газу на цей період. Проте вказана обставина не звільняє ПАТ НАК "Нафтогаз України" від обов`язку постачати природний газ відповідачу як споживачу за укладеними ними договорами про постачання природного газу.

Аналогічний висновок Верховного Суду викладено у постанові від 12.11.2019 у справі №909/953/18, в якій зазначено, що відповідно до Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 № 758, та розпорядження Кабінету Міністрів України "Про деякі питання опалювального сезону 2016/2017 року" від 05.10.2016 № 742-р на НАК "Нафтогаз України" покладено обов`язок видати номінації теплогенеруючим і теплопостачальним організаціям ще на початку опалювального сезону. Видача номінацій теплогенеруючим і теплопостачальним організаціям відповідно до укладених договорів та постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії є не правом, а обов`язком ПАТ "НАК "Нафтогаз України".

Розглянувши наведені скаржником доводи щодо наявності правових підстав для розгляду цієї справи у касаційному порядку, суд вважає їх необґрунтованими. По суті, всі доводи скаржника зводяться до заперечення встановлених судом апеляційної інстанції обставин справи з одночасним тлумаченням стороною власного викладення обставин справи та в цілому - до заперечення результату розгляду справи судами попередніх інстанцій. Твердження заявника, що рішення суду за наслідками розгляду цієї скарги матиме значення для формування єдиної правозастосовчої практики є безпідставними, оскільки у поданій касаційній скарзі відсутні посилання на конкретні справи або їх кількісні показники, які б свідчили про те, що судами сформульовано різну правову позицію при вирішенні справ з аналогічними обставинами справи.

Що ж до доводів скаржника про те, що справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для учасника справи, то суд зазначає, що незгода з рішенням суду апеляційної інстанції не свідчить про його незаконність, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття цього рішення, оскільки настання таких наслідків у випадку прийняття судового рішення не на користь позивача є звичайним передбачуваним процесом. Подана касаційна скарга фактично зводиться до спроби переконати суд у необхідності переглянути зміст рішення, ухваленого судом апеляційної інстанції, однак Верховний Суд не може ставити під сумнів законність рішення суду тільки через те, що таке рішення скаржник вважає незаконним.

Отже, доводи касаційної скарги про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах є безпідставними та спростовуються викладеними висновками Верховного Суду у справах з подібними правовідносинами.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Верховного Суду від 02.07.2020 у справі № 911/2268/19.

Суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення у справі №913/503/19 відповідно до зазначених висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах, підстави для відступлення від цих висновків у межах цієї справи відсутні, а тому Верховний Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою згідно з пунктом 5 частини першої статті 293 ГПК України.

З огляду на відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою АТ "Укртрансгаз" клопотання про зупинення виконання постанови не розглядається.

Керуючись статтею 234, пунктом 5 частини першої статті 293 ГПК України, Касаційний господарський суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства "Укртрансгаз" на постанову Східного апеляційного господарського суду від 14.05.2020 у справі № 913/503/19.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя В. Селіваненко

Суддя І. Булгакова

Суддя О. Васьковський