ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2020 Справа № 917/275/20

Суддя Мацко О.С. при секретарі судового засідання Лепій О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи №917/275/20

за позовною заявою Приватного підприємства «Бізон-Тех 2006», 70605, Запорізька обл., м. Пологи, вул. Лесі Українки, буд. 162, кв. 11,

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лиманське», 38443, Полтавська обл., Решетилівський р-н, с. Лиман Перший,

2. ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

про стягнення солідарно 1 672 053,94 грн.

Представники сторін:

від позивача: Белая О.С.;

від відповідача 1: Гиря А.В.;

від відповідача 2: відсутні.

Суть спору:

Розглядається позовна заява Приватного підприємства «Бізон-Тех 2006» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лиманське» та ОСОБА_1 про стягнення солідарно 1 672 053,94 грн., з яких 1 233 960,14 грн. - основний борг за договором поставки № ПЛ-35 від 30.10.2018 р., 246 792,02 грн. - штраф, 191 301,78 грн. - відсотки річних.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 03.03.2020 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 24.03.2020 року відмовлено в задоволенні клопотань відповідачів про врегулювання спору за участі судді у зв`язку з відсутністю доказів досягнення сторонами згоди щодо такого врегулювання.

Також вказаною ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання ТОВ «Лиманське» про укладення мирової угоди з огляду на її неузгодження сторонами.

21.04.2020 року судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 02.06.2020р. У засіданні 02.06.2020р. було оголошено перерву до 09.07.2020р., про що представник відповідача-1 був повідомлений під розписку, а учасники справи, які не з"явилися у засідання, про настуне засідання повідомлялися ухвалою.

09.07.2020р. у засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Аргументи учасників справи:

Викладені в позовній заяві вимоги позивач обґрунтовує тим, що ТОВ «Лиманське» не в повному обсязі виконало оплату за товар за договором поставки № ПЛ-35 від 30.10.2018 р., чим порушило умови господарського зобов`язання, встановлені зазначеним договором та законом.

Також позивачем заявлена позовна вимога до поручителя - фізичної особи ОСОБА_1 , яка уклала договір поруки від 18.03.2019 року в забезпечення виконання зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Лиманське» за договором поставки № ПЛ-35 від 30.10.2018 р.

Крім того, у позовній заяві ПП «Бізон-Тех 2006» просить у разі задоволення позовних вимог зазначити в рішенні про нарахування відсотків до моменту виконання рішення відповідно до ч. 10 ст. 238 ГПК України.

ТОВ «Лиманське» у відзиві б/н від 27.05.2020 р. (вх. № 5810 від 01.06.2020 р.) посилається на те, що позивачем при обрахуванні суми основного боргу та штрафних санкцій не було взято до уваги платіж в сумі 140 376,97 грн. за платіжним дорученням № 190 від 31.10.2019 р., та просить відмовити в задоволенні позовних вимог щодо стягнення основного боргу за договором поставки № ПЛ-35 від 30.10.2018 р. у вказаній частині, а також стверджує про необхідність перерахунку штрафних санкцій з урахуванням часткової оплати основного боргу на зазначену суму.

Крім того, у відзиві відповідач 1 стверджує про наявність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій за неналежне виконання умов договору № ПЛ-35 від 30.10.2018 р., посилаючись на скрутне матеріальне становище Товариства з обмеженою відповідальністю «Лиманське», сезонний характер виробництва, що здійснюється відповідачем, та ступінь виконання грошових зобов`язань за договором, а у прохальній частині відзиву просить відмовити в задоволенні вимог Приватного підприємства «Бізон-Тех 2006» щодо стягнення штрафу та відсотків річних в повному обсязі.

Також у зазначеному відзиві ТОВ «Лиманське» заперечує проти нарахування відсотків річних до моменту виконання рішення відповідно до ч. 10 ст. 238 ГПК України, заявляючи, що позивач таким чином фактично збільшує предмет позову без сплати судового збору та з порушенням строку щодо збільшення позовних вимог.

У відповіді на відзив № 339/20-юр від 19.06.2020 р. (вх. № 6509 від 22.06.2020 р.) позивач наголошує на правомірності заявлених ним вимог, посилаючись на те, що кошти згідно з платіжним дорученням № 190 від 31.10.2019 р. були сплачені в рахунок оплати товару за договором поставки № ПЛ-39 від 30.10.2019 р., а умовами останнього передбачено, що у разі відсутності у платіжному дорученні обов`язкових реквізитів Постачальник має право зарахувати платіж у будь-якому порядку на власний розсуд в рахунок оплати будь-яких договорів і зобов`язань, що залишались невиконаними відповідачем 1. З урахуванням викладеного, як стверджує позивач, кошти в сумі 140 376,97 грн., сплачені за платіжним дорученням № 190 від 31.10.2019 р., були зараховані в рахунок погашення існуючих прострочених зобов`язань зі сплати штрафу і основного боргу за договорами поставки мінеральних добрив № ПЛ-МД-21 від 23.04.2018 р. та № ПЛ-Д-05 від 19.02.2018 р.

Позивач також стверджує, що в матеріалах справи відсутні докази значного перевищення штрафними санкціями збитків позивача у даній справі, а посилання ТОВ «Лиманське» на своє скрутне становище є необґрунтованими, а тому підстави для зменшення розміру штрафу та відсотків річних відсутні.

09.07.2020 року відповідачем 1 подано до суду заперечення на відповідь на відзив б/н від 08.07.2020 р. (вх. № 7246 від 09.07.2020 р.), у яких відповідач 1 заперечує проти тверджень, викладених позивачем у відповіді на відзив № 339/20-юр від 19.06.2020 р. (вх. № 6509 від 22.06.2020 р.), посилаючись на те, що зменшення боргу на суму 140 376,97 грн. було відображено у розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної, складеному ПП «Бізон-Тех 2006» 18.02.2020 р., що співпадає з датою листа ТОВ «Лиманське» щодо зарахування суми 140 376,97 грн. в рахунок оплати по договору № ПЛ-35 від 30.10.2018 р.

Крім того, у запереченні на відповідь на відзив відповідач 1 повідомив про додаткову сплату на користь позивача 100 000,00 грн. та надав суду належним чином засвідчену копію платіжного доручення № 330 від 30.06.2020 р.

09.07.2020 р. до суду надійшла заява ТОВ «Лиманське» б/н від 07.07.2020 р. (вх. № 7245), у якій відповідач 1 заявляє про наявність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій з огляду на скрутне матеріальне становище Товариства з обмеженою відповідальністю «Лиманське», сезонний характер виробництва, що здійснюється відповідачем, ступінь виконання грошових зобов`язань за договором та надмірний розмір штрафних санкцій порівняно зі збитками ПП «Бізон-Тех 2006», та просить зменшити розмір штрафу до 2 000,00 грн., а відсотків річних - до 1 000,00 грн.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі; представник відповідача -1 позовні вимоги визнає частково, просить зменшити штрафні санкції; відповідач-2 був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи (ухвала від 02.06.2020р. про оголошення перерви у засіданні до 09.07.2020р. направлена відповдачу за адресою, наявною у матеріалах справи та підтвердженою довідкою органу місця реєстрації відповідача-2 та повернута до суду з відміткою про відсутність адресата). Згідно приписів ст.242 ГПК України, відповідач-2 повідомлений про час і місце розгляду справи судом, і його неявка не перешкоджає такому розгляду.

Виклад обставин справи, встановлених судом:

30.10.2018 року між Приватним підприємством «Бізон-Тех 2006» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лиманське» було укладено договір поставки № ПЛ-35 (а.с. 17-25).

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору Постачальник (ПП «Бізон-Тех 2006») зобов`язувався поставляти та передавати у власність Покупця (ТОВ «Лиманське») насіння для сівби (далі - насіння або товар), пестициди в препаративних формах, що є засобами захисту рослин, регулятори росту рослин і мікродобрива (далі - пестициди або товар), а Покупець - приймати цей товар 1 оплачувати його.

Відповідно до п. 2.1 договору погоджені Сторонами асортимент, кількість і ціна товару вказуються ними в Специфікаціях до договору, що є невід`ємними його частинами.

Згідно з п. 4.1 договору поставка товару здійснюється на умовах: EXW, склад Постачальника, що знаходиться за адресою: Запорізька область, Більмацький район, смт. Комиш-Зоря, вул. Вокзальна, 2, якщо інше не буде визначено у відповідній Специфікації.

Строк (термін) поставки товару вказується в Специфікаціях (п. 4.3 договору).

Сторонами було підписано Специфікації до договору поставки № ПЛ-35 від 30.10.2018 р. (а.с. 26-43), відповідно до яких позивач зобов`язався поставити відповідачу 1 товар на загальну суму 2 080 151,22 грн.

Також сторонами узгоджено наступні строки оплати товару:

- відповідно до Специфікації № 1 від 24.06.2019 р. на суму 813 844,74 грн. - не пізніше 15 жовтня 2019 року;

- відповідно до Специфікації № 2 від 24.06.2019 р. на суму 20 096,64 грн. - не пізніше 15 жовтня 2019 року;

- відповідно до Специфікації № 3 від 24.06.2019 р. на суму 11 823,84 грн. - не пізніше 15 жовтня 2019 року;

- відповідно до Специфікації № 5 від 24.06.2019 р. на суму 176 365,20 грн. - не пізніше 15 жовтня 2019 року;

- відповідно до Специфікації № 6 від 24.06.2019 р. на суму 376 085,76 грн. - не пізніше 15 жовтня 2019 року;

- відповідно до Специфікації № 7 від 13.05.2019 р. на суму 159 600,00 грн. - не пізніше 02 квітня 2019 року;

- відповідно до Специфікації № 8 від 26.03.2019 р. на суму 37 800,00 грн. - не пізніше 05 квітня 2019 року;

- відповідно до Специфікації № 9 від 01.04.2019 р. на суму 312 928,80 грн. - не пізніше 15 вересня 2019 року;

- відповідно до Специфікації № 10 від 05.04.2019 р. на суму 37 800,00 грн. - не пізніше 18 квітня 2019 року;

- відповідно до Специфікації № 11 від 05.04.2019 р. на суму 37 800,00 грн. - не пізніше 18 квітня 2019 року;

- відповідно до Специфікації № 12 від 08.04.2019 р. на суму 37 800,00 грн. - не пізніше 15 квітня 2019 року;

- відповідно до Специфікації № 13 від 04.06.2019 р. на суму 37 800,00 грн. - не пізніше 15 вересня 2019 року;

- відповідно до Специфікації № 14 від 07.06.2019 р. на суму 37 800,00 грн. - не пізніше 06 липня 2019 року.

На виконання зазначених норм договору № ПЛ-35 від 30.10.2018 р. та відповідно до специфікацій до вказаного договору позивач передав у власність відповідача 1 товар на загальну суму 2 080 151,22 грн., що підтверджується видатковими накладними № ЗП33488 від 31.10.2018 р., № ЗП34189 від 27.11.2018 р., № ЗП34229 від 28.11.2018 р., № 9552 від 12.04.2019 р., № 15870 від 01.04.2019 р., № 7899 від 01.04.2019 р., № 8941 від 03.04.2019 р., № 10176 від 05.04.2019 р., № 7466 від 29.03.2019 р., № 9392 від 04.04.2019 р., № 15061 від 17.04.2019 р., № 15060 від 25.04.2019 р., № 11145 від 08.04.2019 р., № 30613 від 04.04.2019 р. та № 31712 від 07.06.2019 р., підписаними представниками ПП «Бізон-Тех 2006» та ТОВ «Лиманське» (а.с. 44-58).

Також сторонами було підписано акти коригування (збільшення ціни товару за договором № ПЛ-35 від 30.10.2018 р.) (а.с. 59-64), якими збільшено ціну товару на загальну суму 83 469,96 грн.

Згідно з п. 5.1 договору поставки № ПЛ-35 від 30.10.2018 р. Покупець зобов`язується оплатити Постачальнику товар у строк, що вказаний у Специфікації.

Позивач вказує, що відповідач 1 в порушення умов договору за отриманий товар розрахувався не в повному обсязі.

18.03.2019 року між ОСОБА_1 та Приватним підприємством «Бізон-Тех 2006» було укладено договір поруки в забезпечення виконання зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Лиманське» за договором поставки № ПЛ-35 від 30.10.2018 р.

З огляду на викладене, посилаючись на невиконання ТОВ «Лиманське» своїх зобов`язань за договором поставки № ПЛ-35 від 30.10.2018 р., позивач заявив до стягнення солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лиманське» та ОСОБА_1 1 672 053,94 грн., з яких 1 233 960,14 грн. - основний борг за вказаним договором, 246 792,02 грн. - штраф, 191 301,78 грн. - відсотки річних.

Перелік доказів, якими позивач обґрунтовує наявність обставин, що є предметом доказування у даній справі: договір поставки № ПЛ-35 від 30.10.2018 р., Специфікації до договору поставки № ПЛ-35 від 30.10.2018 р., видаткові накладні № ЗП33488 від 31.10.2018 р., № ЗП34189 від 27.11.2018 р., № ЗП34229 від 28.11.2018 р., № 9552 від 12.04.2019 р., № 15870 від 01.04.2019 р., № 7899 від 01.04.2019 р., № 8941 від 03.04.2019 р., № 10176 від 05.04.2019 р., № 7466 від 29.03.2019 р., № 9392 від 04.04.2019 р., № 15061 від 17.04.2019 р., № 15060 від 25.04.2019 р., № 11145 від 08.04.2019 р., № 30613 від 04.04.2019 р. та № 31712 від 07.06.2019 р., акти коригування (збільшення ціни товару за договором № ПЛ-35 від 30.10.2018 р.), виписки по рахунках ПП «Бізон-Тех 2006», акти звірки взаєморозрахунків від 09.01.2019 р. та 09.07.2019 р., договір поставки № ПЛ-39 від 30.10.2019 р., повідомлення № 155/20-юр від 19.03.2020 р. та ін.

Перелік доказів, якими відповідач 1 обґрунтовує заперечення проти позову: платіжне доручення № 190 від 31.10.2019 р., розрахунок коригування кількісних і вартісних показників № 851 від 18.02.2020 р. до податкової накладної № 2217 від 31.10.2019 р., лист № 107 від 26.12.2019 р., лист № 6 від 18.02.2020 р.

Оцінка аргументів учасників справи з посиланням на норми права, якими керувався суд:

Відповідно ст. 712 Цивільного Кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином та в повному обсязі виконав зобов`язання за договором № ПЛ-35 від 30.10.2018 р. на загальну суму 2 163 621,18 грн. Так, судом досліджено видаткові накладні № ЗП33488 від 31.10.2018 р., № ЗП34189 від 27.11.2018 р., № ЗП34229 від 28.11.2018 р., № 9552 від 12.04.2019 р., № 15870 від 01.04.2019 р., № 7899 від 01.04.2019 р., № 8941 від 03.04.2019 р., № 10176 від 05.04.2019 р., № 7466 від 29.03.2019 р., № 9392 від 04.04.2019 р., № 15061 від 17.04.2019 р., № 15060 від 25.04.2019 р., № 11145 від 08.04.2019 р., № 30613 від 04.04.2019 р. та № 31712 від 07.06.2019 р. та встановлено, що вони мають всі необхідні реквізити, підписані сторонами та скріплені печатками, тож приймаються судом у якості належних доказів виконання позивачем умов договору № ПЛ-35 від 30.10.2018 р. щодо поставки товару на зазначену суму (з урахуванням актів коригування (збільшення ціни товару за договором № ПЛ-35 від 30.10.2018 р.).

Також в матеріалах справи міститься належним чином засвідчені копії актів звірки взаєморозрахунків між Приватним підприємством «Бізон-Тех 2006» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лиманське» за договором № ПЛ-35 від 30.10.2018 р. за період з 01.01.2018 р. по 31.12.2018 р. та з 01.01.2019 р. по 30.06.2019 р., підписані представниками сторін вказаного договору (а.с. 69, 70).

У вказаних актах Приватним підприємством «Бізон-Тех 2006» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лиманське», зокрема, підтверджено факт поставки позивачем відповідачу 1 товару за договором № ПЛ-35 від 30.10.2018 р. згідно з вищезазначеними видатковими накладними на загальну суму 2 080 151,22 грн., а також збільшення ціни товару згідно з актами коригування на загальну суму 83 469,96 грн.

Згідно з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 04.12.2019 року у справі № 916/1727/17, акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо, однак, за умови, що інформація, відображена в акті, підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи, що надані позивачем акти звіряння взаємних розрахунків підписані уповноваженими на це особами (керівником Полтавського регіонального структурного підрозділу ПП «Бізон-Тех 2006» та директором ТОВ «Лиманське»), а інформація, відображена в них, підтверджена первинними документами (зокрема, видатковими накладними та актами коригування (збільшення ціни товару за договором № ПЛ-35 від 30.10.2018 р.), дані акти звірки приймаються судом як докази у справі в підтвердження здійснення позивачем поставки відповідачу 1 товарів за договором № ПЛ-35 від 30.10.2018 р. на суму 2 163 621,18 грн.

Відповідач 1 в порушення прийнятих на себе зобов`язань за вказаним Договором та приписів цивільного законодавства України за отриманий товар розрахувався не в повному обсязі.

Так, за період з 03.04.2019 р. по 29.01.2020 р. відповідачем було сплачено кошти за поставлений товар за договором № ПЛ-35 від 30.10.2018 р. в сумі 929 661,04 грн., що підтверджується виписками по рахунках ПП «Бізон-Тех 2006» за вказаний період (а. с. 65-68).

Таким чином, на момент звернення позивача до суду ТОВ «Лиманське» не сплатило позивачу 1 233 960,14 грн. заборгованості за договором поставки № ПЛ-35 від 30.10.2018 р.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що після відкриття провадження у даній справі відповідачем було здійснено оплату на користь позивача заявленої до стягнення основної заборгованості за договором № ПЛ-35 від 30.10.2018 р. в сумі 100 000,00 грн. (згідно з платіжним дорученням № 330 від 30.06.2020 р.).

Приписами пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи викладене, наявні підстави для закриття провадження в даній справі в частині стягнення з відповідача основної заборгованості за договором № ПЛ-35 від 30.10.2018 р. в розмірі 100 000,00 грн.

Однак, суд відхиляє твердження ТОВ «Лиманське» щодо безпідставності включення до основної заборгованості за договором № ПЛ-35 від 30.10.2018 р., заявленої позивачем, суми грошових коштів, сплачених згідно з платіжним дорученням № 190 від 31.10.2019 р., з огляду на наступне:

Так, судом встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Лиманське» було перераховано на користь Приватного підприємства «Бізон-Тех 2006» грошові кошти в сумі 140 376,97 грн. згідно з платіжним дорученням № 190 від 31.10.2019 р. (а.с. 184).

При цьому, призначення платежу у вказаному платіжному дорученні відображено наступним чином: «згідно рахунку № ЗП36949 від 31.10.2019 р. за насіння та гербіциди».

Як зазначено в рахунку № ЗП36949 від 31.10.2019 р., копія якого міститься в матеріалах справи (а.с. 226), він виписаний для оплати товару за договором поставки № ПЛ-39 від 30.10.2019 р., укладеним між Приватним підприємством «Бізон-Тех 2006» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лиманське». (а.с. 218-224).

Згідно з п. 5.4 вказаного договору Покупець, здійснюючи оплату за товар, зобов`язаний вказувати в призначенні платежу вид товару, що оплачується (насіння, пестициди, добрива), реквізити (номер і дату) цього договору, а також реквізити (номер і дату) Специфікації до договору або накладної, якщо Специфікація не була підписана. Якщо покупець цього не дотримується, то Постачальник має право сам, на власний розсуд, визначити в рахунок якого виду товару, Специфікації, договору або іншого зобов`язання між Сторонами зарахувати платіж Покупця, незалежно від вказаного в платіжному документів призначення платежу.

З урахуванням викладеного, позивач правомірно зарахував платіж ТОВ «Лиманське» від 31.10.2019 р. в сумі 140 376,97 грн. в рахунок погашення зобов`язань останнього зі сплати штрафу і основного боргу за договорами поставки мінеральних добрив № ПЛ-МД-21 від 23.04.2018 р. та № ПЛ-Д-05 від 19.02.2018 р., про що повідомив відповідача 1 листом-повідомленням № 155/20-юр від 19.03.2020 р. (а.с. 227). Докази направлення вказаного повідомлення на адресу ТОВ «Лиманське» містяться в матеріалах справи (а.с. 228).

Доказів звернення відповідача 1 до позивача із запереченнями на таке зарахування після отримання повідомлення № 155/20-юр від 19.03.2020 р. до суду не надано.

Крім того, відображення у розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної, складеному ПП «Бізон-Тех 2006» 18.02.2020 р., зменшення боргу на суму 140 376,97 грн., не є доказом зарахування вказаної суми в рахунок оплати саме по договору № ПЛ-35 від 30.10.2018 р., оскільки про це не зазначено ні в самому розрахунку коригування, ні в жодних інших документах. Натомість, як вказано вище, про зарахування платежу ТОВ «Лиманське» від 31.10.2019 р. в сумі 140 376,97 грн. в рахунок погашення зобов`язань останнього зі сплати штрафу і основного боргу за договорами поставки мінеральних добрив № ПЛ-МД-21 від 23.04.2018 р. та № ПЛ-Д-05 від 19.02.2018 р. позивач офіційно повідомив відповідача 1 листом-повідомленням № 155/20-юр від 19.03.2020 р.

Складення Приватним підприємством «Бізон-Тех 2006» розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в день, що співпадає з датою листа ТОВ «Лиманське» з проханням зарахувати суму 140 376,97 грн. в рахунок оплати по договору № ПЛ-35 від 30.10.2018 р., також не свідчить про надання позивачем згоди на таке зарахування. З умов договорів, укладених між сторонами, вбачається право саме позивача вирішувати, в рахунк погашення якої заборгованості спрямовувати кошти.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг) (п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

Пунктом 7.1.3 укладеного сторонами договору визначено, що за прострочення виконання грошових зобов`язань за цим договором понад 20 (двадцять) календарних днів Покупець сплачує Постачальнику штраф у розмірі 10 (десяти) % від суми грошового зобов`язання, простроченої понад 20 (двадцять) календарних днів, а за прострочення їх виконання понад 40 (сорок) календарних днів Покупець сплачує Постачальнику штраф у розмірі 20 (двадцяти) % від суми грошового зобов`язання, простроченої понад 40 (сорок) календарних днів.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 246 792,02 грн. штрафу за прострочення здійснення оплати за поставлений товар за договором № ПЛ-35 від 30.10.2018 р. (а.с. 18), суд прийшов до висновку, що зазначені вимоги відповідають вимогам чинного законодавства України.

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, сторонами було узгоджено збільшення розміру відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором поставки № ПЛ-35 від 30.10.2018 р.

Так, відповідно до п. 7.2.4 договору в разі прострочення виконання грошових зобов`язань за цим договором Покупець замість трьох процентів річних, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, зобов`язується сплатити Постачальнику сорок вісім процентів річних від простроченої суми за весь час її прострочення. У періоди, в яких подвійна облікова ставка Національного банку України буде перевищувати Постачальнику сорок вісім процентів річних, Покупець зобов`язується сплатити Постачальнику проценти за ставкою (в розмірі), що дорівнює подвійній обліковій ставці Національного банку України, що діяла в такий період.

З посиланням на вказані нормативні положення, позивачем приведено розрахунок відсотків річних в розмірі 191 301,78 грн. (розрахунок в матеріалах справи, а.с. 18).

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідачів 191 301,78 грн. відсотків річних, суд прийшов до висновку, що зазначені вимоги визнаються судом правомірними та обґрунтованими.

Твердження відповідача 1 щодо необхідності перерахунку розміру штрафу та відсотків річних з урахуванням часткової оплати основного боргу на суму 140 376,97 грн. судом не приймається з огляду на спростування наявними у справі доказами факту зарахування вказаних грошових коштів, сплачених згідно з платіжним дорученням № 190 від 31.10.2019 р., в рахунок оплати по договору № ПЛ-35 від 30.10.2018 р., про що суд зазначав вище.

Водночас, у заяві б/н від 07.07.2020 р. (вх. № 7245), ТОВ «Лиманське» стверджує про наявність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій з огляду на скрутне матеріальне становище Товариства з обмеженою відповідальністю «Лиманське», сезонний характер виробництва, що здійснюється відповідачем, ступінь виконання грошових зобов`язань за договором, намагання врегулювати спір та надмірний розмір штрафних санкцій порівняно зі збитками ПП «Бізон-Тех 2006» та просить зменшити розмір штрафу до 2 000,00 грн., а відсотків річних - до 1 000,00 грн.

У статті 233 Господарського кодексу України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому, повинно бути взято до уваги ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому, відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Таким чином, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Дана позиція викладена в постанові Верховного суду від 04.05.2018 р. у справі № 917/1068/17, що відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України має враховуватись судами при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Крім того, у постанові від 18.03.2020 р. у справі № 902/417/18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і відсотків річних за час затримки розрахунку, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум санкцій у вигляді штрафу і процентів річних, враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, Велика Палата Верховного Суду вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, обмежити розмір санкцій сумами штрафу і пені, які вже присуджені до стягнення судами попередніх інстанцій, та відмовити у їх стягненні з цих підстав.

В матеріалах справи міститься звіт про фінансові результати за 1 квартал 2020 року в складі фінансового звіту Товариства з обмеженою відповідальністю «Лиманське», з якого вбачається, що ТОВ «Лиманське» має збитковість за результатами роботи за перший квартал 2020 року (мінус 116,7 тис. грн.). Крім того, згідно з даними розділу III Поточні зобов`язання Балансу за I квартал 2020 року заборгованість відповідача 1 по розрахункам з оплати праці складає 460,6 тис. грн., прибуток - відсутній.

Судом встановлено, що виробництво, що здійснюється Товариством з обмеженою відповідальністю «Лиманське», носить сезонний характер, а тому дохід від нього є нерівномірним протягом року. Також, як вбачається з матеріалів справи, відповідач здійснював часткову оплату заборгованості за договором ПЛ-35 від 30.10.2018 р., а також намагався врегулювати спір мирним шляхом, про що свідчать звернення ТОВ «Лиманське» до позивача з клопотанням щодо укладення мирової угоди (а.с. 233) та подача відповідачами клопотань про врегулювання спору за участі судді.

З огляду на викладене, врахувавши інтереси усіх сторін, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для зменшення розміру штрафу та відсотків річних, заявлених позивачем, на 50%. При цьому суд враховує, що майнові інтереси позивача залишаються захищеними, оскільки сторонами погоджено значне збільшення розміру річних (48%), і позивач просить суд встановити нарахування процентів до моменту виконання рішення суду. Відмовляючи у зменшенні розмір штрафу до 2 000,00 грн., а відсотків річних - до 1 000,00 грн., суд враховує також і інтереси позивача, а також те, що надмірне зменшення розміру штрафних санкцій взагалі нівелює їх значення як засобів забезпечення виконання зобов`язання (Постанова КГС ВС від 04.02.2020 р. у справі № 918/116/19).

Як зазначалось вище, між позивачем та ОСОБА_1 було укладено договір поруки від 18.03.2019 р.

За даним договором Поручитель ( ОСОБА_1 ) поручився за своєчасне і належне виконання Боржником (ТОВ «Лиманське») Забезпечених зобов`язань і зобов`язується відповідати перед Кредитором (ПП «Бізон-Тех 2006») за порушення Боржником Забезпечених зобов`язань (п. 2.1 договору).

Відповідно до ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

Відповідно до п. 3.1 договору поруки від 18.03.2019 р. у разі порушення Боржником Забезпечених зобов`язань Поручитель зобов`язується сплатити Кредитору за будь-яких обставин усі суми, належні Кредитору від Боржника за договором поставки ПЛ-35 від 30.10.2018 р., укладеним між ПП «Бізон-Тех 2006» та ТОВ «Лиманське», на тих же умовах, що і Боржник.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача в частині стягнення в солідарному порядку з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лиманське», як боржника за договором поставки ПЛ-35 від 30.10.2018 р. та ОСОБА_1 , як поручителя за виконання боржником зобов`язань за зазначеним договором, 1 133 960,14 грн. основного боргу за договором № ПЛ-35 від 30.10.2018 р., 123 396,01 грн. штрафу та 95 650,89 грн. відсотків річних.

У позовній заяві ПП «Бізон-Тех 2006» просить зазначити в рішенні про нарахування відсотків до моменту виконання рішення відповідно до ч. 10 ст. 238 ГПК України за такою формулою: (СОБ х 48 х КДП) : КДР : 100 = сума процентів, де: СОБ - сума основного боргу, простроченого боржником за наказом, виданим на виконання цього рішення; 48 - розмір процентів; КДП - кількість днів прострочення сплати суми основного боргу за період : з 11.02.2020 року і до моменту виконання цього рішення в частині сплати основного боргу; КДР - кількість днів у році, у якому нараховуються проценти, і стягнути отриману суму процентів солідарно з боржника, вказаного в наказі, виданого на виконання цього рішення, на користь Приватного підприємства «Бізон-Тех 2006» ідентифікаційний код 34216986).

Відповідно до положень частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

З правового аналізу вказаної норми процесуального права вбачається, що при застосуванні положень частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України, правила розрахунку остаточної суми відсотків встановлюються судом, з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що наведена позивачем формула нарахування відсотків відповідає вимогам чинного законодавства України, а тому клопотання ПП «Бізон-Тех 2006» про зазначення в рішенні про нарахування відсотків до моменту виконання рішення за вказаною формулою є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Заперечення відповідача-1 стосовно неможливості формулювання резолютивної частини ішення суду таким чином (оскільки це призводить до збільшення стягнутої суми без сплати судового збору) судом відхиляються як такі, що не узгоджуються з ч.10 ст.238 ГПК України.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 13 ГПК України). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 ГПК України).

У даному випадку, дослідивши та оцінивши докази, наявні у матеріалах справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лиманське» та ОСОБА_1 на користь Приватного підприємства «Бізон-Тех 2006» 1 133 960,14 грн. основного боргу за договором № ПЛ-35 від 30.10.2018 р., 123 396,01 грн. штрафу, 95 650,89 грн. відсотків річних та закриття провадження в частині стягнення з відповідачів 100 000,00 основної заборгованості за вказаним договором.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходив із наступного.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки на підставі ст. 233 ГК та ч. 3 ст. 551 ЦК України покладається на відповідача повністю без урахування зменшення неустойки, оскільки таке зменшення є наслідком не необґрунтованості позовних вимог в цій частині, а виключно застосування судами свого права на таке зменшення, передбаченого наведеними нормами. Дана позиція викладена у постанові Верховного суду від 04.05.2018 р. у справі № 917/1068/17.

Також відповідно до абз. 3 п. 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", у разі коли позов майнового характеру задоволено солідарно за рахунок двох і більше відповідачів, то судові витрати також розподіляються між відповідачами порівну. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Враховуючи викладене та оскільки ТОВ «Лиманське» сплатило частину суми заборгованості в розмірі 100 000,00 грн. після звернення позивача до суду із даним позовом, судовий збір покладається на відповідачів в повному обсязі та підлягає розподілу між ними порівну.

Керуючись ст.ст. 129, 231, 238-240 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лиманське», (38443, Полтавська обл., Решетилівський р-н, с. Лиман Перший, код 32323794) та ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь Приватного підприємства «Бізон-Тех 2006» ( 70605, Запорізька обл., м. Пологи, вул. Лесі Українки, буд. 162, кв. 11, код 34216986) 1 133 960,14 грн. основного боргу, 123 396,01 грн. штрафу, 95 650,89 грн. процентів, 25 080,81 грн. судового збору.

3. Органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нарахувати проценти за такою формулою:

(СОБ х 48 х КДП) : КДР : 100 = сума процентів, де:

СОБ - сума основного боргу, простроченого Товариством з обмеженою відповідальністю «Лиманське» (код 32323794) та ОСОБА_1 ( код НОМЕР_1 )

48 - розмір процентів;

КДП - кількість днів прострочення сплати відповідачами - Товариством з обмеженою відповідальністю «Лиманське» (код 32323794) та ОСОБА_1 ( код НОМЕР_1 ) основного боргу за період з 11.02.2020р. і до моменту виконання цього рішення в частині сплати основного боргу;

КДР - кількість днів у році, у якому нараховуються проценти;

і стягнути остриману суму процентів солідарно з відповідачів - Товариства з обмеженою відповідальністю «Лиманське», (38443, Полтавська обл., Решетилівський р-н, с. Лиман Перший, код 32323794) та ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь Приватного підприємства «Бізон-Тех 2006» ( 70605, Запорізька обл., м. Пологи, вул. Лесі Українки, буд. 162, кв. 11, код 34216986).

4. В частині стягнення 100 000,00 грн. основного боргу - закрити провадження у справі.

5. В іншій частині позову - відмовити.

Повне рішення складено 14.07.2020 р.

Рішення набирає законної сили в порядку ст.241 ГПК України та може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду у порядку та строки, встановлені ст.ст.256,257 ГПК України.

Суддя О.С. Мацко