Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.2020Справа № 910/15963/19

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К. І., при секретарі судового засідання Лук`янчук Д. Ю., розглянувши у порядку загального позовного провадження господарську справу

за позовною заявою Акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "СП "Стан-Комплект"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Приватне підприємство "Остов"

про визнання недійсним договору

за участю представників сторін:

від позивача: Кириленко О. П.

від відповідача: Ващенко М. С.

від третьої особи: не з`явився

В С Т А Н О В И В:

До Господарського суду міста Києва звернулось Акціонерне товариство "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" (далі - АТ "ДАТ "Чорноморнафтогаз", позивач) із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "СП "Стан-Комплект" (далі - ТОВ "СП "Стан-Комплект", відповідач) про визнання недійсним договору на виконання робіт, укладеного між АТ "ДАТ "Чорноморнафтогаз" та ТОВ "СП "Стан-Комплект".

У обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що договір виконання робіт № 1370 від 20.12.2012 р. був укладений сторонами з порушенням публічного порядку, всупереч інтересам держави та суспільства, а також з метою незаконного заволодіння грошовими коштами позивача. На підтвердження таких доводів ДАТ "Чорноморнафтогаз" вказує на відсутність доказів реального виконання робіт з боку відповідача - реконструкції теплоізоляційного та вітрового захисту самопідіймальної плавучої бурової установки В-312, дублювання вже виконаного контракту з таких самих робіт, а також наявність експертного висновку почеркознавчої експертизи, яким спростовується факт підписання спірного договору та його виконання.

Посилаючись на ст. 203, 215, ч. 2 ст. 228 ЦК України, позивач просить визнати недійсним нікчемний договір виконання робіт № 1370 від 20.12.2012 р., укладений між АТ "ДАТ "Чорноморнафтогаз" та ТОВ "СП "Стан-Комплект".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.12.2019 р. за вказаним позовом було відкрите провадження, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, сторонам надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки. Цією ж ухвалою до розгляду справи було залучене Приватне підприємство "Остов" у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача (далі - ПП "Остов", третя особа).

У строк, встановлений законом, відповідач подав відзив, у якому проти позову заперечив, вказав, що спірний договір був укладений з урахуванням положень чинного законодавства, а тому після його підписання відповідач без будь-яких заперечень та претензій щодо нереальності господарського зобов`язання прийняв його до виконання, проте, у зв`язку з порушенням умов договору рішенням Господарського суду м. Києва від 14.11.2016 у справі № 910/8277/16 з АТ "ДАТ "Чорноморнафтогаз" була стягнута заборгованість у сумі 9 499 033, 95 грн., яку позивач не сплачує. Окрім того, відповідач подав заяву про застосування строку позовної давності, вважав позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, просив відмовити у задоволенні позову.

У підготовчому засіданні представник відповідача заявив клопотання про долучення до справи нотаріально завіреної заяви свідка ОСОБА_1 щодо обставин підписання ним документів, оформлених під час укладення та виконання договору № 1370 від 20.12.2012 р., зокрема, акту приймання-здачі наданих послуг № 1 від 24.042013 р., яке було подане разом з відзивом та задоволене судом.

Також у підготовчому засіданні суд розглянув клопотання позивача про зобов`язання ТОВ "СП "Стан-Комплект" та ПП "Остов" надати суду докази, що стосуються спірного договору виконання робіт, у якому судом було відмовлено з тих підстав, що обставини виконання договору у даному спорі не мають значення для вирішення питання щодо недійсності договору, про що у судовому засіданні була постановлена ухвала, внесена до протоколу судового засідання від 02.03.2020 р.

Після закриття підготовчого провадження у справі позивач також заявив клопотання про постановлення судом окремої ухвали щодо посадових осіб ТОВ "СП "Стан-Комплект" та представника АТ "ДАТ "Чорноморнафтогаз" Горобця Г. В. для встановлення в їх діях ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 191 КК України, проте, суд залишив вказане клопотання без розгляду як таке, що було подане з порушенням порядку і строку, визначених законом, відповідно до ст. 207 ГПК України

У судовому засіданні під час розгляду справи по суті представник позивача підтримав та обґрунтував позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, зазначених у відзиві, вважав, що договір був укладений з дотриманням чинного законодавства, публічний порядок ним не порушений та відсутні підстави для визнання його недійсними. Просив відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, його позиція щодо заявлених вимог суду не відома.

Суд, розглянувши заяви учасників справи по суті спору, заслухавши їх пояснення та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з урахуванням наступного.

Установлено, що 23.03.2011 р. між АТ "ДАТ "Чорноморнафтогаз" (покупець) та Компанією "Higway Investment Processing LLP" був укладений контракт № 221 (далі - контракт) на поставку самопідіймальної плавучої бурової установки (проект Keppel Fels Class/трикутна; класифікація АБС А1), яка побудована Компанією Keppel Offshore & Marine (Республіка Сінгапур), вартістю 400 344 00 дол. США. Додатком IV до контракту сторони погодили технічну специфікацію та комплектацію бурової установки.

20.12.2012 р. між АТ "ДАТ "Чорноморнафтогаз" (замовник) та ТОВ "СП "Стан-Комплект" (підрядник) був укладений договір на виконання робіт № 1370 (далі - спірний договір), відповідно до умов якого підрядник зобов`язується за технічним завданням замовника виконати з власних матеріалів роботи з реконструкції теплоізоляційного та вітрового захисту самопідіймальної плавучої бурової установки В-312, а замовник зобов`язаний прийняти та оплатити виконані роботи (п. 1.1, 1.2). Загальна вартість робіт згідно зведеного кошторису становить 4 974 670,14 грн., у т.ч. ПДВ 829 111,69 грн. (п. 3.1 договору).

Згідно з п. 5.10 договору підряду після закінчення виконання всього обсягу робіт, підрядник оформляє акт приймання-здачі виконаних робіт та документи, зазначені у п. 4.1 та п. 5.9 договору, і передає їх представникові замовника.

Відповідно до п. 4.1 договору розрахунок за виконані роботи здійснюється замовником шляхом перерахування коштів на банківський рахунок підрядника протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту отримання замовником рахунку-фактури від підрядника, складеного на підставі підписаного обома сторонами акту прийому-передачі виконаних робіт, та документації, передбаченої в п. 2.3 та п.5.9 договору.

Відповідно до п. 2.2 договору замовник погодився, що до виконання робіт, передбачених умовами даного договору, підрядником на підставі договору № 1370/1 від 20.12.2012 буде залучено Приватне підприємство "Остов", яке буде субпідрядником, і роботи, обумовлені даним договором, будуть виконані силами субпідрядника.

Також судом встановлено, що 20.12.2012 р. між ТОВ "СП "Стан-Комплект" та ПП "Остов" був укладений договір № 1370/1 виконання робіт з реконструкції теплоізоляційного та вітрового захисту самопідіймальної плавучої бурової установки В-312 (далі - договір субпідряду). До вказаного договору сторони погодили технічне завдання (технологічний кошторис) на виконання робіт з реконструкції теплоізоляційного та вітрового захисту СПБУ В-312 (додаток № 1) та зведений кошторис вартості виконання робіт з реконструкції теплоізоляційного і вітрового захисту СПБУ В-312 (додаток № 2).

Дослідивши умови зазначених угод, суд дійшов висновку, що між сторонами виникли відносини підряду.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Згідно з ч. 2 наведеної статті договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно зі ст. 838 ЦК України підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи.

Із матеріалів справи вбачається, що у зв`язку із порушенням позивачем (АТ "ДАТ "Чорноморнафтогаз") умов договору підряду № 1370 від 20.12.2012 р. (спірного договору), рішенням Господарського суду міста Києва від 14.11.2016 р. по справі № 910/8277/16, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.01.2017 р. та постановою Вищого господарського суду України від 18.04.2017 р., з АТ "ДАТ "Чорноморнафтогаз" на користь ТОВ "СП "Стан-Комплект" була стягнута заборгованість у сумі 9 499033,95 грн, яка складається з основного боргу у сумі 4 974 670,14 грн., інфляційних втрат у сумі 4 088 092,05 грн., 3 % річних у сумі 436 271,76 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує, що на час виникнення спірних відносин та розгляду справи № 910/8277/16, АТ "ДАТ "Чорноморнафтогаз" перебувало під дією надзвичайної та невідворотної події (непереборної сили), що підтверджено Сертифікатом № 2018 від 03.12.2014 про форс-мажорні обставини, виданим Торгово-промисловою палатою України, при цьому матеріали, які б містили відомості про господарську операцію за договором виконання робіт № 1370 від 20.12.2012 р., відновити було неможливо внаслідок їх перебування на тимчасово окупованій території України, відтак, як вказує позивач, він не мав можливості здійснити перевірку вчинення спірної господарської операції, що була предметом розгляду у справі № 910/8277/16. Однак, отримані у подальшому позивачем документи свідчать, що договір підряду № 1370 від 20.12.2012 р. мав дефекти змісту правочину, ґрунтувався на документах, складених з порушенням вимог чинного законодавства, що свідчить про нереальність господарської операції, невідповідність договору інтересам держави і суспільства, його моральним засадам та нікчемність цього договору.

Відповідно до ст.ст. 203, 215 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину, має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Перевіривши наведені позивачем підстави для визнання договору недійсним, суд дійшов висновку, що доводи АТ "ДАТ "Чорноморнафтогаз" зводяться до того, що спірний договір порушує публічний порядок, а тому він є нікчемним в силу ч. 2 статті 228 ЦК України. Отже, суд вважає, що правовою природою заявлених позовних вимог є визнання недійсним нікчемного правочину.

За змістом статтей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини 2 статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Майже аналогічний за змістом перелік способів захисту передбачений у частині другій статті 20 Господарського кодексу України.

Правочином є правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб`єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту.

Відповідно до ч. 2 статті 228 ЦК України цивільні правочини, які порушують публічний порядок, є нікчемними. Якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання недійсним такого правочину судом не вимагається; визнання недійсним нікчемного правочину законом не передбачається, оскільки нікчемним правочин є в силу закону.

Отже, такий спосіб захисту, як визнання недійсним нікчемного правочину, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. При цьому суд звертає увагу на те, що такий спосіб захисту, як встановлення нікчемності правочину, також не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.

Відповідно до ч. 2 статті 5 ГПК України суд, відповідно до викладеної в позові вимоги позивача, може визначити у своєму рішенні спосіб захисту, який не встановлений законом, лише за умови, що законом не визначено ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу. Отже, суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге - якщо дійде висновку, що задоволення викладеної у позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів.

Суд зазначає, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Аналогічні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц.

Таким чином, спосіб захисту цивільних прав та інтересів у вигляді визнання правочину недійсним, може бути застосований до спірного договору виконання робіт за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину. У разі якщо одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи саме в межах такого спору та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

З урахуванням цього визнання нікчемного правочину недійсним не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. У такому випадку належним способом захисту порушеного права сторони нікчемного правочину буде застосування судом наслідків нікчемності такого правочину за вибором позивача (стаття 216 ЦК України).

Також господарський суд, враховуючи висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 06.12.2018 по справі № 902/1592/15, зазначає, що не дивлячись на обов`язок суду вирішити наявний між сторонами спір з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів відповідних осіб, предмет та підстави позову визначаються та можуть в установленому порядку змінюватися тільки позивачем (стаття 46 ГПК України), тоді як суд позбавлений права на відповідну процесуальну ініціативу.

Отже, позовна вимога АТ "ДАТ "Чорноморнафтогаз" про визнання недійсним нікчемного договору не може бути задоволена, оскільки позивач просив застосувати неналежний спосіб захисту. Невірно обраний спосіб захисту порушеного права виключає дослідження та вирішення судом заявлених позовних вимог по суті. Тому суд не розглядає доводи сторін по суті позовних вимог та заперечень щодо нікчемності спірного договору, не перевіряє на відповідність вимогам закону, не підтверджує їх і не спростовує, оскільки відповідний аналіз має бути зроблений у мотивувальній частині судового рішення в разі звернення позивача до суду із застосуванням належного способу захисту.

Також з огляду на неправильно обраний позивачем спосіб захисту та нездійснення розгляду позовних вимог по суті, суд не оцінював надані сторонами докази та не розглядав подані ними заяви та клопотання (копії первинних документів до укладених угод, експертного висновку почеркознавчої експертизи, нотаріально завірену заяву свідка ОСОБА_1 ; заяви позивача про врахування висновків Вищого господарського суду України, Великої палати Верховного Суду, Верховного Суду у справах № 5019/541/12, № 917/1739/17, № 911/5358/14; заяву про оцінку доказів у справі на відповідність їх вимогам ГПК України, тощо).

Щодо доводів позивача про те, що він не міг раніше надати докази нікчемності спірного договору № 1370 від 20.12.2012 р. (зокрема у справі № 910/8277/16), перебуваючи під дією надзвичайної та невідворотної події (непереробної сили), що підтверджено сертифікатом № 2018 від 03.12.2014 про форс-мажорні обставини, виданим Торгово-промисловою палатою України, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (ч. 1 ст. 80 ГПК України).

За містом ст. 14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Торгово-промислова палата засвідчує форс-мажорні обставини відповідно до умов договорів (контрактів) на підставі чинного законодавства України, Методики про порядок засвідчення Торгово-промисловою палатою України форс-мажорних обставин.

Отже, засвідчення форс-мажорних обставин має стосуватись обставин виконання конкретного договору.

Як на доказ, що підтверджує настання обставин непереборної сили, відповідач посилається на сертифікат Торгово-промислової палати України № 2018 від 03.12.2014 р., в якому ТПП України засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) для АТ "ДАТ "Чорноморнафтогаз" з 27.02.2014 р.

Проте, суд вважає, що зазначений сертифікат не є належним доказом у справі, оскільки він виданий ТПП не відповідно до умов спірного правочину, а лише констатує політичні події в Україні на той період того часу, тобто не має ніякого відношення до господарської операції, що була предметом спірного договору № 1370 від 20.12.2012 р. та не засвідчує неможливість надання АТ "ДАТ "Чорноморнафтогаз" під час розгляду справи № 910/8277/16 доказів, які б підтвердили нікчемність спірного договору № 1370 від 20.12.2012 р.

Також суд враховує, що сам спірний договір був укладений у грудні 2012 року, а його виконання відбулось ще у квітні 2013 рік, що встановлено рішенням Господарського суду міста Києва від 14.11.2016 р. у справі № 910/8277/16, яке набрало законної сили, тобто майже за рік до настання обставин, на які посилається позивач.

Крім того, як вбачається зі змісту постанови Київського апеляційного господарського суду від 25.01.2017 р. у справі № 910/8277/16, позивач вже посилався на вищевказаний сертифікат Торгово-промислової палати України (№ 2018 від 03.12.2014) щодо перебування АТ "ДАТ "Чорноморнафтогаз" під дією надзвичайної та невідворотної події (непереробної сили), як на підставу звільнення його від господарської відповідальності у вигляді стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, що свідчить про його обізнаність на той час про перебування під дією надзвичайних обставин і він мав можливість заявити про нікчемність договору № 1370 від 20.12.2012 р.

На підставі викладеного та з урахуванням встановлених у справі обставин суд відмовляє АТ "ДАТ "Чорноморнафтогаз" у позові про визнання договору недійсним.

Щодо клопотання представника відповідача про застосування строків позовної давності, суд зазначає, що позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи (п. 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 р. "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів"). У даному випадку, зважаючи на той факт, що порушення прав та інтересів позивача за позовом, заявленим у неналежний спосіб захисту, суд не встановив, тому строк позовної давності не застосовується.

Відповідно до ст. 129 ГПК України у разі відмови у задоволенні позову витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 73-79, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову Акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" до Товариства з обмеженою відповідальністю "СП "Стан-Комплект", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Приватне підприємство "Остов" про визнання недійсним договору.

Рішення ухвалене в нарадчій кімнаті та проголошені його вступна та резолютивна частини в судовому засіданні 6 липня 2020 року.

Повний текст рішення складений 16 липня 2020 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головіна К. І.