ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2020 р. м. Київ Справа № 911/520/20

Розглянувши матеріали справи за позовом Державного підприємства «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів»

до Державного підприємства «Завод порошкової металургії»

прo стягнення 312 983,61 грн.

Суддя Кошик А.Ю.

При секретарі судового засідання: Фроль В.В.

За участю представників:

Позивача: Бойчун Н.Д.

Відповідача: не з`явився

Обставини справи:

Господарським судом Київської області розглядається справа за позовом Державного підприємства «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» (надалі позивач) до Державного підприємства «Завод порошкової металургії» (надалі відповідач) прo стягнення 312 983,61 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 19.03.2020 року відкрито провадження у справі №911/520/20 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 23.04.2020 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 22.04.2020 року від представника позивача надійшло клопотання б/н від 22.04.2020 року про розгляд справи за відсутності представника позивача.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 23.04.2020 року підготовче засіданні у справі 911/520/20 відкладено на 12.05.2020 року.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 12.05.2020 року закрито підготовче провадження у справі № 911/520/20 та призначено справу до судового розгляду по суті на 26.05.2020 року.

У судовому засіданні 26.05.2020 року представник позивача позовні вимоги підтримав. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання 26.05.2020 року не з`явився. Розгляд справи відкладався на 16.06.2020 року.

В судовому засіданні 16.06.2020 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача в судове засідання не з`явивися, відзив на позов не надав.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення та постанови приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України рішення суду проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд може проголосити лише вступну та резолютивну частини рішення.

У зв`язку з чим, в судовому засіданні 16.06.2020 року судом закінчено розгляд справи та за результатами оцінки поданих сторонами доказів, у нарадчій кімнаті, прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові обставин, між Державним підприємством «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» та (позивач) до Державним підприємством «Завод порошкової металургії» (відповідач) був укладений Договір про надання поворотної фінансової допомоги від 03.10.2018 року (далі - Договір).

Відповідно до п.1 Договору Позикодавець (позивач) надає Позичальнику (відповідач) поворотну фінансову допомогу, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцю надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених цим Договором.

Як визначено п.2.1. Договору, розмір фінансової допомоги становить 300 000,00 грн. Пунктом 3.1. Договору встановлено, що Позикодавець передає фінансову допомогу Позичальникові протягом 5-ти робочих днів з дня підписання Сторонами цього Договору. Фінансова допомога надається в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Позичальника (п.3.2. Договору).

Як зазначає позивач, він на виконання умов Договору надав відповідачу поворотну фінансову допомогу у сумі 300 000,00 грн., перерахувавши кошти за платіжним дорученням № 3867 від 05.10.2018 року.

Згідно з п. 4.1. Договору у редакції Додаткового договору від 15.07.2019 року, строк надання фінансової допомоги до 31.12.2019 року, тобто відповідач зобов`язаний був повернути фінансову допомогу у сумі 300 000,00 грн. до 31.12.2019 року.

Проте, відповідач не повернув надану фінансову допомогу у встановлений Договором строк, чим порушив свої зобов`язання за Договором. Станом на день подання позовної заяви за відповідачем рахується заборгованість у сумі 300 000,00 грн.

Позивач зазначає, що звертався до відповідача з претензією від 08.01.2020 року № 03-18/4 з вимогою сплатити борг та підписати Акт звірки розрахунків. Однак, претензія залишилася без відповіді та без задоволення, повернулася позивачу в зв`язку з закінченням терміну зберігання.

Відповідно до п. 7.1. Договору у разі порушення строків повернення фінансової допомоги Позичальник сплачує на рахунок Позикодавця пеню у розмірі 0,1 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, включаючи день оплати, а також суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Позивач просить в позові стягнути з відповідача 300 000 грн. фінансової допомоги, строк повернення якої порушено, на підставі п. 7.1. Договору 12 000,00 грн. пені та на на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України 3% річних у сумі 983,61 грн.

Відповідач в ході розгляду спору в судові засідання нез`являвсі, відзиву на позов не подав, позовні вимоги не заперечив та не спростував.

Згідно з ч.1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського кодексу України, ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання, зокрема, припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, оскільки матеріалами справи підтверджується існування простроченої заборгованості відповідача в сумі 300 000 грн. протягом наведених в позові періодів прострочення, відповідач є таким, що порушив виконання зобов`язання, що є підставою для застосування до нього передбаченої Договором та законом відповідальності.

Згідно зі ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Ссторонами в Договорі погоджено неустойку за прострочення виконання зобов`язання, яка відповідає ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України.

Також, ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не передбачено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, пеня нарахована в загальній сумі 12000,00 грн. за період з 02.02.2020 року по 10.02.2020 року на існуючу у відповідний період заборгованість в сумі 300 000,00 грн., що є правомірним і відповідає фактичним обставинам.

Відповідно до частини першої ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, 938,61 грн. 3% річних нараховані за фактичні періоди прострочення в межах строків, визначених законодавством з врахуванням умов Договору.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача 12 000, 00 грн. пені та 938,61 грн. 3% річних правомірні і підлягають задоволенню.

Як визначено ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відшкодування витрат по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача в повному обсязі.

Також, позивач просить відшкодувати йому витрати на професійну правничу допомогу в сумі 15 000,00 грн. (гонорар адвоката).

Згідно з ч. 1 ст. 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6).

В підтвердження понесених витрат, які пов`язані з наданням професійної правничої допомоги позивач надав суду Договір про надання правової (правничої) допомоги № 03-16/1196 від 27.12.2019 року. Укладений з адвокатом Бойчун Наталією Дмитрівною, Додатковий договір № 3 від 05.02.2020 року, яким погоджено умови надання правової допомоги саме у спорі з відповідачем за Договором про надання фінансової допомоги, платіжне доручення № 451 від 07.02.2020 року, яким підтверджено понесення витрат на оплату послуг адвоката в сумі 15 000, 00 грн. (фіксованого гонорару адвоката), який погоджено в Додатковому договорі № 3 від 05.02.2020 року.

З огляду на ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України при визначенні співмірності витрат на оплату послуг адвоката має значення не лише ціна позову, а й обсяг виконаних адвокатом робіт та затраченим часом виходячи зі складності справи.

Зокрема, правнича допомога у справі передбачає мінімальний обсяг послуг адвоката з написання позовної заяви, розрахунку позову, прибуття до суду та участь в судових засіданнях, вартість яких залежить від цінової політики щодо послуг адвоката в регіоні. Крім того, в Договорі погоджено розмір гонорару адвоката в сумі 15000 грн., що цілком відповідає складності справи та обсягу послуг адвоката для забезпечення належної правничої допомоги. Крім того, саме неправильні дії відповідача, який зволікав з виконанням зобов`язань, змусили позивача звернутись до суду та понести судові витрати.

Відповідач не подав заперечень проти адвокатських витрат, обґрунтованого клопотання про їх зменшення не подав.

Таким чином, понесені позивачем витрати на сплату судового збору в сумі 4694,75 грн. та на правничу допомогу в сумі 15000 грн. підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 129, ст.ст. 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Державного підприємства «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» до Державного підприємства «Завод порошкової металургії» прo стягнення 312 983,61 грн. задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства «Завод порошкової металургії» (07400, Київська обл., м. Бровари, Промвузол, ідентифікаційний код за ) на користь Державного підприємства «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» (03143, м.Київ, вул. Метрологічна, 4, ідентифікаційний код за ) 300 000,00 грн. боргу, 12 000,00 грн. пені, 983,61 грн. 3% річних, 4694,75 грн. витрат на сплату судового збору та 15 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку відповідно до ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя А.Ю. Кошик

повний текст рішення складено 14.07.2020 року