ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"14" липня 2020 р. Справа№ 911/3181/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: Іоннікової І.А.
суддів: Разіної Т.І.
Тарасенко К.В.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1
на рішення Господарського суду Київської області
від 05.03.2020 (повний текст рішення складено 25.03.2020)
у справі №911/3181/19 (суддя Рябцева О.О.)
за позовом Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Аркс
до Військової частини НОМЕР_1
про стягнення 50694,85 грн,
ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Аркс" звернулось до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення 50694,85 грн шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 19.11.2018 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Jaguar (д.р.н. НОМЕР_2 ) під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля КРАЗ (д.р.н. НОМЕР_3 ), який знаходиться у власності відповідача, під керуванням водія ОСОБА_2 , внаслідок якої було пошкоджено автомобіль Jaguar (д.р.н. НОМЕР_2 ), що був застрахований у позивача згідно договору страхування № 150968а8к3 від 25.05.2018.
Як зазначає позивач, згідно відповіді Національної поліції України про вказану дорожньо-транспортну пригоду та постанови Київського апеляційного суду від 24.05.2019 у справі № 369/15785/19, дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_2 Правил дорожнього руху України.
Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акта та умов договору страхування, сума страхового відшкодування склала 50694,85 грн, які були виплачені позивачем страхувальнику.
Також позивач вказував на те, що згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ № 190812 та постанови Київського апеляційного суду від 24.05.2019 у справі № 369/15785/18, ОСОБА_2 на момент дорожньо-транспортної пригоди був військовослужбовцем і проходив службу у Військовій частинні НОМЕР_1 , у зв`язку з чим позивач просив суд першої інстанції стягнути з відповідача на свою користь 50694,85 грн шкоди, відповідно до ст. 1172 Цивільного кодексу України.
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції
Рішенням Господарського суду Київської області від 05.03.2020 позов задоволено повністю. Присуджено до стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Аркс" 50694,85 грн шкоди та 1921,00 грн судового збору.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що шкода, завдана внаслідок дорожньо транспортної пригоди з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні відповідача, відшкодовується саме володільцем джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм, тому обов`язок щодо відшкодування завданої позивачу військовослужбовцем, який проходив службу у відповідача шкоди у розмірі 50694,85 грн має бути покладений на останнього.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Військова частина НОМЕР_1 звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 05.03.2020 у справі №911/3181/19 повністю і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Апеляційна скарга мотивована тим, що військова служба це конституційний обов`язок громадянина, а не трудові відносини і військовослужбовець - ОСОБА_2 не був працівником відповідача, тому норма ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України, на думку відповідача, не може бути застосована в даному випадку.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.05.2020 апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Разіної Т.І., Тарасенко К.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.05.2020 апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Господарського суду Київської області від 05.03.2020 у справі №911/3181/19 залишено без руху, надано скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині.
01.06.2020 до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додано Витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.10.2019 №232, Витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_4 від 15.05.2020 №107ад.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Господарського суду Київської області від 05.03.2020 у справі №911/3181/19. Апеляційний перегляд оскаржуваного рішення вирішено здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
24.06.2020 від позивача до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання, в якому позивач заперечує щодо задоволення апеляційної скарги та просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідно до ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд апеляційної скарги здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи.
Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
25.05.2018 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АХА Страхування" (страховик) та ОСОБА_3 (страхувальник), шляхом підписання страхувальником заяви-приєднання (акцепту) № 150968а8к3, було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту (приєднання) "Прямий захист".
Відповідно до п. 1.1 Статуту Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Аркс" (в новій редакції, первинно зареєстрованого у відділі реєстрації та єдиного реєстру Запорізької міської ради 22.08.2003 за № 0010831), воно є правонаступником Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування".
Згідно п. 4 договору, п. 4 заяви-приєднання (акцепту) предметом договору є майнові інтереси страхувальника (вигодонабувача), що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом "Jaguar F-PACE", реєстраційний номер НОМЕР_2 , рік випуску 2016, номер кузова (шасі) НОМЕР_5 .
Договір набирає чинності з 00-00 годин дня, вказаного в заяві-приєднання (акцепті) як дата початку дії договору, але не раніше дня, наступного за днем сплати страхувальником страхового платежу в повному обсязі на розрахунковий рахунок чи в касу страховика, та діє до 24-00 години дня, вказаного в заяві-приєднання (акцепті) як дата закінчення дії договору (п. 15 договору).
25.05.2018 страхувальник сплатив страховику страховий платіж у сумі 2200,00 грн, що підтверджується банківською випискою № 98 з рахунку позивача за 25.05.2018.
Пунктом 11 заяви-приєднання (акцепту) встановлено строк дії договору: 25.05.2018 дата початку дії; 24.05.2019 дата закінчення дії.
19.11.2018 о 15:50 на автомобільній дорозі М-06 (виїзд з с. Гореничі) відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів "Jaguar", д.р.н. НОМЕР_2 (власник ОСОБА_4 ), під керуванням ОСОБА_1 та "КРАЗ 255В", д.р.н. НОМЕР_3 , з напівпричепом марки "МАЗ 938", д.р.н. НОМЕР_6 (які перебувають у віданні військової частини НОМЕР_1 ), під керуванням водія ОСОБА_2 .
В результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено застрахований у Приватному акціонерному товаристві "Страхова компанія "АХА Страхування" автомобіль "Jaguar", д.р.н. НОМЕР_2 .
Згідно з протоколом серії ОБ № 190812 про адміністративне правопорушення, 19.11.2018 року о 15 годині 50 хвилин на перехресті автомобільної дороги М-06 (виїзд з с. Гореничі) водій ОСОБА_2 , місце роботи якого ЗСУ, Військова частина НОМЕР_1 , керуючи автомобілем марки "КРАЗ 255В", д.р.н. НОМЕР_3 , з напівпричепом марки "МАЗ 938", д.р.н. НОМЕР_6 , що належить Військовій частині НОМЕР_1 , під час виконання повороту праворуч не переконався в безпеці маневру, не обрав безпечний боковий інтервал, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем марки "Jaguar", д.р.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 ; в результаті дорожньо-траспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. За вищезгаданим протоколом своїми діями водій ОСОБА_2 порушив вимоги п. 10.1, п. 10.6, п. 13.1 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.02.2019 за результатом розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення України, закрито провадження у справі № 369/15785/18 за відсутності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Постановою Київського апеляційного суду від 24.05.2019 у справі №33/824/1335/2019 постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.02.2019 скасовано та ухвалено нову постанову, якою визнано ОСОБА_2 винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та на підставі статтей 38, 247 п. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрито провадження у справі у зв`язку із спливом строків накладення адміністративного стягнення.
Таким чином, вищевказаною постановою Київського апеляційного суду від 24.05.2019 у справі № 33/824/1335/2019, яка набрала законної сили, водія транспортного засобу "КРАЗ 255В", д.р.н. НОМЕР_3 , з напівпричепом марки "МАЗ 938", д.р.н. НОМЕР_6 , що належить Військовій частині НОМЕР_1 , визнано винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, що відбулась 19.11.2018 р. о 15:50 на автомобільній дорозі М-06 (виїзд з с. Гореничі).
19.11.2018 ОСОБА_1 , який керував автомобілем "Jaguar", д.р.н. НОМЕР_2 , звернувся до позивача з повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку, та заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу, підписаною ним 22.11.2018, в якій просив виплатити страхове відшкодування згідно умов договору страхування КАСКО.
Відповідно до ремонтної калькуляції № 1.003.18.0019910 від 23.11.2018, складеної на основі комп`ютерної програми "Audatex", вартість ремонту транспортного засобу "Jaguar F-Paсe", д.р.н. НОМЕР_2 , з вирахуванням зношення запчастин (НЗС) склала 50 694,85 грн.
Також позивачем було складено страховий акт № АХА2450272 від 22.02.2019, яким визнано пошкодження транспортного засобу "Jaguar F-Paсe", д.р.н. НОМЕР_2 , страховим випадком та на підставі розрахунку страхового відшкодування (додаток № 1 до страхового акта) прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у сумі 50 694,85 грн.
22.02.2019 ОСОБА_3 звернулась до позивача із заявою щодо напрямку виплати та/або доплати страхового відшкодування відповідно до договору/полісу 150968а8к3, в якій просила здійснити виплату/доплату страхового відшкодування на рахунок, відкритий у АТ КБ "Приватбанк".
На підставі страхового акта № АХА2450272 від 22.02.2019 позивачем, зокрема, на рахунок ОСОБА_3 здійснено виплату страхового відшкодування у сумі 50 694,85 грн, що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням № 1 від 25.02.2019 на суму 59574,62 грн та відомістю розподілення масових виплат № 190225РВ405 від 25.02.2019.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ № 190812 від 19.11.2018 ОСОБА_2 , якого постановою Київського апеляційного суду від 24.05.2019 у справі № 33/824/1335/2019 визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, під час керування транспортним засобом КРАЗ (д.р.н. НОМЕР_3 ) перебував на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_1 .
Перебування ОСОБА_2 на військовій службі за контрактом також підтверджує Військова частина НОМЕР_1 у поданому відзиві на позов.
У зв`язку з тим, що позивач є страховиком ОСОБА_3 , та враховуючи, що позивачем відшкодовано страхувальнику суму страхового відшкодування, право вимоги про відшкодування шкоди завданої Військовою частиною НОМЕР_1 внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, на підставі ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України перейшло до позивача.
Позивач звернувся до відповідача з претензією № СУ/006610/4-1 про регресні вимоги від 17.07.2019, в якій він, посилаючись на те, що до АТ "СК "Аркс" у порядку регресу перейшло право вимоги на отримання від ОСОБА_2 компенсації матеріальної шкоди, заподіяної власнику автомобіля Jaguar (д.р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_3 ), внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 19.11.2018 на автомобільній дорозі М-06, виїзд з с. Гореничі, вимагав протягом семи днів з моменту отримання цієї претензії в добровільному порядку сплатити на рахунок АТ СК Аркс суму боргу у розмірі 50 694,85 грн.
Відповідач у відповіді № 350/208/30/725/пс від 16.08.2019 на претензію вказав, що Військова частина НОМЕР_1 не здійснює прибуткової діяльності, тому не має альтернативних джерел фінансування, що в свою чергу унеможливлює виплату заборгованості. Кошторисами Військової частини на 2019 рік не передбачено видатків щодо відшкодування шкоди в розмірі 50 694,85 грн, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що і стало підставою для звернення до місцевого господарського суду.
Рішенням Господарського суду Київської області від 05.03.2020 позов задоволено повністю. Присуджено до стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Аркс" 50694,85 грн шкоди та 1921,00 грн судового збору.
Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об`єктивному дослідженні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв`язок, погоджується з висновками, з яких виходив місцевий господарський суд при прийнятті оскаржуваного рішення з наступних підстав.
Пунктом 3 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Отже, відповідальність за шкоду завдану автомобілем має нести особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє вказаним транспортним засобом.
Як вбачається з матеріалів справи, джерело підвищеної небезпеки - автомобіль "КРАЗ 255В", д.р.н. НОМЕР_3 перебуває у віданні Військової частини НОМЕР_1 .
Органами, які здійснюють управління військовим майном згідно зі статтею 2 Закону України "Про правовий режим майна у збройних силах України", є Кабінет Міністрів України та Міністерство оборони України.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі у разі їх розформування.
Згідно зі ст. 3 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна.
За правилами ст. 1 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" військове майно - це державне майно (зокрема, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси), закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України.
Згідно з ч. 2 ст. 14 Закону України "Про Збройні Сили України" майно, закріплене за військовими частинами Збройних Сил України, є державною власністю і належить їм на праві оперативного управління.
Основу правового режиму майна суб`єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права - право господарського відання, право оперативного управління (ч. 1 ст. 133 ГК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України правом оперативного управління визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом).
Статтею 5 Закону України "Про господарську діяльність у Збройних силах України" встановлено, що за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань, а також за шкоду і збитки, заподіяні довкіллю, правам та інтересам фізичних і юридичних осіб та державі, військова частина як суб`єкт господарської діяльності несе відповідальність, передбачену законом та договором.
Враховуючи те, що військові частини володіють на праві оперативного управління закріпленим за ними Міністерством оборони України військовим майном, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, вони несуть відповідальність згідно з ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України.
Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 243/10982/15-ц.
Отже шкода, заподіяна об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і який був закріплений Міністерством оборони України на праві оперативного управління за військовою частиною, що має статус юридичної особи, відшкодовується цією військовою частиною.
Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що Військова частина НОМЕР_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_7 ) є юридичною особою.
У відповідності до ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків.
З матеріалів справи вбачається, що водій, якого визнано винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди був військовослужбовцем і проходив службу у Військовій частинні А 2860 за контрактом, що не спростовується відповідачем у відзиві на позов.
Таким чином з урахуванням встановлених вище обставин, колегія погоджується з висновком господарського суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача страхових виплат у розмірі 50 694,85 грн.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про наявність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки розмір заподіяної шкоди обґрунтований, документально доведений та підтверджений наданими в матеріали справи документами, зокрема ремонтною калькуляцією.
Твердження відповідача про те, норма ст. 1172 Цивільного кодексу України, у даному випадку не застосовується, з приводу того, що водій (військовослужбовець, який проходив службу у відповідача) не є працівником відповідача, колегією суддів відхиляється, оскільки на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди водій проходив службу у відповідача за контрактом та керував автомобілем, який перебуває у віданні відповідача.
Доводи відповідача по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.
За таких обставин колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.
Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Висновки за результатами апеляційної скарги
За викладених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення місцевого господарського суду є законним та обґрунтованим.
Таким чином, судова колегія вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у даній справі судового рішення не вбачається.
Судові витрати
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Київської області від 05.03.2020 у справі №911/3181/19 без змін.
Матеріали справи № 911/3181/19 повернути до Господарського суду Київської області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 289 ГПК України.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді Т.І. Разіна

К.В. Тарасенко

з