Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" липня 2020 р. м. Рівне Справа № 918/337/20

Господарський суд Рівненської області у складі головуючої судді Бережнюк В.В., розглянувши матеріали позовної заяви Фізичної особи-підприємця Марченко Галини Іванівни

до відповідача Фізичної особи-підприємця Кобець Віктора Уліяновича

про стягнення 20 774,77 грн. боргу

Секретар судового засідання Лиманський А.Ю.

представники сторін:

від позивача: Русін Т.С.

від відповідача: Полюхович О.І.

ВСТАНОВИВ:

13 квітня 2020 Фізична особа-підприємець Марченко Галина Іванівна звернулася до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Кобець Віктора Уліяновича про стягнення 20 774,77 грн. заборгованості за Договором №4 про надання послуг від 01.05.2018, яка складається з 10 920,00 грн. - борг по платежах згідно Договору, 3 554,53 грн. - пеня, 431,24 грн. - інфляційні втрати, 409,00 грн. - 3% річних, 5 460,00 грн. - штраф. Позовні вимоги мотивовані із посиланням на ст. ст. 525, 526, 610, 625, 629 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, ст. ст. 4, 20, 29, 129, 162, 164, 176 Господарського процесуального кодексу України, та тим, що відповідач порушив умови Договору та несвоєчасно сплачує кошти за обслуговування торгівельного місця, плату за використану електроенергію. Тому позивач нарахував пеню, штраф, інфляційні втрати та 3% річних. Також просить покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою від 16 квітня 2020 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви - подання доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі.

На виконання вимог ухвали позивачем надано квитанцію №48998258 від 27.04.2020 р. про сплату 1261,20 грн. судового збору.

Тому ухвалою від 04 травня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 918/337/20. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

26 травня 2020 року від відповідача ФОП Кобець В.У. надійшло клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін.

Тому ухвалою від 26.05.2020 р. задоволено клопотання відповідача ФОП Кобець В.У. та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Справу призначено до слухання в засіданні на 01 липня 2020 р. У подальшому було оголошено перерву в засіданні на 08 липня 2020 року.

26.05.2020 року на поштову адресу господарського суду від Фізичної особи-підприємця Кобець Віктора Уліяновича надійшов відзив на позовну заяву, у якому вимоги позивача не визнає повністю. Вказує, що у позивача відсутні документи, які надавали б йому право використовувати земельну ділянку для розміщення ринку. Відповідно у позивача відсутні законодавчі підстави для оформлення договорів щодо надання послуг по обслуговуванню торгівельних місць. Також відповідач наголошує, що позивачем не обгрунтовано розміру боргу та його обрахунку, не доведено факту надання послуг та їх обсягу. Договором не визначено обсяг наданих послуг, зокрема площу торговельного місця, з якої можна було б провести обрахунок розміру наданих послуг та їх вартості, а відтак, на його думку, похідні вимоги щодо нарахування трьох відсотків річних, індексу інфляції, штрафу чи пені є необґрунтованими. У зв`язку з викладеним, замовник не визнає та заперечує факт надання послуг, при цьому вказує, що акти приймання-передачі наданих послуг, на які посилається позивач, підписані односторонньо виконавцем, стороні замовника не надсилалися, а тому відсутні підстави стягнення коштів за Договором за послуги, які фактично не надані, та у замовника не виникав обов`язок з оплати за ненадані послуги. Вважає позовні вимоги безпідставними та просить відмовити в позові.

03.06.2020 року від Фізичної особи-підприємця Марченко Галини Іванівни через відділ канцелярії та документального забезпечення Господарського суду Рівненської області надійшла відповідь на відзив із додатками.

16.06.2020 року від Фізичної особи-підприємця Марченко Галини Іванівни через відділ канцелярії та документального забезпечення Господарського суду Рівненської області надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів згідно додатку.

У судових засіданнях з розгляду справи по суті 01.07.2020 р. та 08.07.2020 р. представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. У свою чергу редставник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що 01.05.2018 року між Фізичною особою-підприємцем Марченко Галиною Іванівною (далі - виконавець) та Фізичною особою-підприємцем Кобець Віктором Уліяновичем (далі - замовник) укладено Договір № 4 про надання послуг (далі - Договір) (арк.с. 14).

Згідно з п. 1.1. Договору в порядку та на умовах, визначених цим Договором, виконавець зобов`язується надати послуги з організації роботи ринку на території автостанції, а замовник в порядку та на умовах, визначених цим Договором, зобов`язується прийняти та сплатити послуги та інші платежі передбачені цим Договором.

За умовами даного Договору, виконавець зобов`язується перед змовником надавати послуги з обслуговування об`єктів торгівлі, розташованих на території ринку розміщеного на території автостанції в м. Вараш, вул. Енергетиків, 1, а замовник зобов`язується оплачувати надані послуги (п. 1.2. Договору).

У відповідності до п. 1.3. Договору під послугами з обслуговування об`єктів торгівлі сторони домовилися вважати наступні дії виконавця:

- підтримка території ринку в належному санітарному стані;

- організація вивезення побутових відходів;

- організація безперервного функціонування інженерних мереж, що дозволяють використання об`єктів торгівлі за цільовим призначенням;

- організація забезпечення об`єктів торгівлі електропостачанням;

- надання інформації про витрати на комунальні послуги (електроенергія) відповідно до засобів обліку.

Розділ 2.2. Договору регулює порядок надання та оплати послуг.

Так, згідно з п. 2.1. Договору послуги надаються на постійній основі за адресою: м. Вараш, вул. Енергетиків, 1.

Вартість послуг за Договором складає 1,50 грн за 1 м.кв. (п. 2.2. Договору).

У відповідності до п. 2.3. Договору вартість Договору складає вартість послуг, яка визначена в п.п. 1.3. та 2.2.

Замовник зобов`язаний сплачувати вартість послуг виконавця у розмірі 100 % до 28 числа поточного місяця та компенсувати спожиті комунальні послуги. (п. 2.4. Договору).

На підставі п. 2.5. Договору замовник компенсує витрати електроенергії згідно приладу обліку, які знаходяться в кожному об`єкті торгівлі 15 числа місяця, але не пізніше 25 числа поточного місяця.

Сторони погодили між собою питання відповідальності у випадку порушення зобов`язань у розділі 3 Договору.

Так, у випадку порушення зобов`язань сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства України та умов даного Договору. (п. 3.1. Договору).

Сторони погодили, що у випадку порушення замовником строків оплати платежів передбачених Договором, останній сплачує штраф на користь виконавця у розмірі 50 % від вартості цього Договору. (п. 3.3. Договору).

Як встановлено п. 5.1. Договору, цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін (за наявності).

Даний Договір є безстроковим. (п. 5.2. Договору).

Даний Договір є змішаним оскільки в ньому містяться елементи різних договорів. (п. 6.2. Договору).

Даний Договір складений і підписаний у двох примірниках, які мають однакову юридичну чинність для кожної сторони. (п. 6.3. Договору).

Як вбачається із п. 6.4. Договору, додаткові угоди та додатки до цього Договору є його невід`ємною частиною мають однакову юридичну силу у разі якщо вони викладені у письмовій формі, підписані Сторонами та скріплені печатками.

Згідно з п. 6.6. Договору, виконавець в односторонньому порядку може зменшити або збільшити вартість послуг керуючись економічним обґрунтуванням.

Позивач зазначає, що на виконання до умов Договору для замовника Фізичної особи-підприємця Кобець Віктора Уліяновича виконавцем було надано послуги, однак в порушення Договору замовником з січня 2019 року не здійснюється оплата і заборгованість по платежах станом на 01.04.2020 року становить 10 920 грн. 00 коп.

При цьому, з метою досудового врегулювання спору Фізичною особою-підприємцем Марченко Галиною Іванівною для Фізичної особи-підприємця Кобець Віктора Уліяновича направлялися листи-попередження від 24.06.2019 року та від 13.12.2019 року з проханням негайно сплатити загальну заборгованість за надані послуги (арк.с. 17-18). Замовник заборгованість не погасив.

У зв`язку з викладеним, оскільки на думку позивача, відповідачем порушені умови щодо строків виконання договірних зобов`язань, не здійснювалася оплата за Договором із січня 2019 року, внаслідок чого утворилася заборгованість, Фізична особа-підприємць Марченко Галина Іванівна звернулася до господарського суду із позовом до Фізичної особи-підприємця Кобець Віктора Уліяновича за захистом своїх прав.

У підтвердження надання послуг позивач посилається на акти приймання-передачі наданих послуг № 2 від 31.01.2019 року , № 6 від 28.02.2019 року, від 31.03.2019 року , № 22 від 30.04.2019 року, від 31.05.2019 року, № 35 від 30.06.2019 року, від 31.07.2019 року, № 44 від 31.08.2019 року, від 30.09.2019 року, № 57 від 31.10.2019 року, від 30.11.2019 року, № 69 від 31.12.2019 року, від 31.01.2020 року , №10 від 29.02.2020 року, № 17 від 31.03.2020 року.

Посилаючись на пункти 3.1. та 3.3. Договору позивач нарахував 3 554,53 грн. - пені та 5460,00 грн. - штрафу.

Також покликаючись на ст.625 ЦК України позивач нарахував відповідачу 431,24 грн. - інфляційних втрат та 409,00 грн. - 3% річних.

Відповідач з позовними вимогами не погоджується, вважає їх необґрунтованими та безпідставними.

Судом встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли на підставі укладеного правочину, який за своєю правовою природою є договором надання послуг.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Основними видами господарських зобов`язань є майново-господарські зобов`язання та організаційно-господарські зобов`язання.

Частиною 1 ст. 179 ГК України визначено, що майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 175 ГК України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст.901 Цивільного кодексу України встановлено, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За змістом ч.1 ст.903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

В силу ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання то воно підлягає виконанню в цей строк.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦК України).

Договір підписаний Фізичною особою-підприємцем Марченко Галиною Іванівною та Фізичною особою-підприємцем Кобець Віктором Уліяновичем, на час розгляду справи доказів недійсності договору, зокрема відповідних судових рішень, суду не надано.

Як вбачається з матеріалів справи, Акти приймання-передачі наданих послуг № 2 від 31.01.2019 року , № 6 від 28.02.2019 року, від 31.03.2019 року , № 22 від 30.04.2019 року, від 31.05.2019 року, № 35 від 30.06.2019 року, від 31.07.2019 року, № 44 від 31.08.2019 року, від 30.09.2019 року, № 57 від 31.10.2019 року, від 30.11.2019 року, № 69 від 31.12.2019 року, від 31.01.2020 року , №10 від 29.02.2020 року, № 17 від 31.03.2020 року підписані лише однією зі сторін Договору - Фізичною особою-підприємцем Марченко Галиною Іванівною, при цьому доказів їх надсилання позивачем Фізичній особі-підприємцю Кобець Віктору Уліяновичу - суду не надано.

Суд констатує, що наведені акти містять помилки. Зокрема, у графі "за замовника" проставлено підпис Фізичної особи-підприємця Марченко Галини Іванівни та здійснено відтиск мокрої печатки позивача, хоча, як свідчать матеріали справи Фізична особа-підприємець Марченко Галина Іванівна є виконавцем за Договором, а тому її підпис проставлено в неналежному місці документів.

Отже, у актах приймання-передачі наданих послуг відсутній підпис Фізичної особи-підприємця Кобець Віктора Уліяновича, при цьому в графі "за замовника" помилково проставлено підпис та відтиск печатки Фізичної особи-підприємця Марченко Галини Іванівни.

Також судом встановлено, що загальну вартість послуг за 1 місяць, яка виникла із загальної площі об`єкта торгівлі у 16 м.кв. вказано лише у наданих позивачем односторонньо підписаних актах. При цьому умови договору не містять відомостей щодо площі торгівельного місця, яке обслуговується.

Послуги передбачені Договором належать до безтоварних. А тому на підтвердження надання таких послуг можуть бути надані акти приймання-передачі послуг або інші документи, що підтверджують фактичне надання (отримання) послуг, які повинні мати всі обов`язкові реквізити первинних документів, передбачені ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що розкривають суть та зміст господарської операції, необхідність її отримання, результати наданих послуг, їх якісні, кількісні показники та деталізовано їх зміст. (схожа правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 23.04.2019 року у справі № 810/5114/13-а).

Акт приймання-передачі послуг повинен мати всі обов`язкові реквізити первинних документів, передбачені п. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а саме: назву документа (форми), дату і місце складання, найменування підприємства, від імені якого складено документ, зміст і обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у господарській операції.

Акт приймання послуг повинен містити в собі дві складові: 1) фіксація факту отримання послуг; 2) визначення ціни таких послуг.

Слід звернути увагу, що у господарського суду відсутня можливість перевірити обсяг наданих позивачем послуг та площу торгівельного місця, оскільки не надано жодних інших доказів, які б підтверджували таку інформацію.

Окрім односторонньо підписаних актів приймання-передачі наданих послуг, ні позивач, а ні відповідач не надали жодних інших доказів, які підтверджують факти надання позивачем послуг відповідачу.

Крім того, позивачем також не надано доказів надсилання відповідачеві актів приймання-передачі наданих послуг поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення, або надання особисто під підпис.

Згідно з ст. 902 Цивільного кодексу України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Суд підкреслює, що сторони не узгодили між собою, що виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу.

Однак сторони погодили, що вартість послуг за Договором складає 1,50 грн за 1 м.кв. (п. 2.2. Договору). У відповідності до п. 2.3. Договору вартість Договору складає вартість послуг, яка визначена в п.п. 1.3. та 2.2 Договору.

При цьому, позивач у позовній заяві вказує на те, що виконавцем вартість наданих послуг визначено за формулою "1,50 грн помножити на 1 м.кв. наданої площі торгівельного місця помножити на кількість днів у місяці".

Судом встановлено, що у Договорі відсутнє посилання на узгоджений сторонами той чи інший порядок розрахунку вартості наданих послуг.

Оскільки визначення ціни послуг позивачем випливає із вищевказаних актів, а не з умов Договору, суд не бере до уваги розрахунок позивача суми заборгованості як належний та обгрунтований.

Зазначені акти приймання послуг не можуть слугувати підставою для виникнення права позивача на отримання оплати за послуги, передбачені Договором, оскільки акти складені та підписані лише зі сторони позивача.

У матеріалах справи немає доказів, які б підтверджували факт здійснення позивачем діяльності або виконання зобов`язань, що є предметом укладеного між сторонами Договору. Окрім наявних актів виконаних робіт, у матеріалах справи відсутні також картки, журнали, бухгалтерські звіти тощо, які б свідчили, що послуги за Договором були фактично надані позивачем.

Оскільки такі документи відсутні у матеріалах справи, і вони не були надані ні позивачем, ні відповідачем, тому у суду відсутня можливість встановити дійсну вартість, обсяг та сам факт надання відповідних послуг.

Окрім цього, суд не має можливості з`ясувати підстави та період виникнення заборгованості, яку позивач просить стягнути з відповідача.

Обов`язок замовника оплатити послуги виникає за фактом надання послуг Виконавцем, а не за фактом укладення Договору.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Підприємство вживає всіх необхідних заходів для запобігання несанкціонованому та непомітному виправленню записів у первинних документах і регістрах бухгалтерського обліку та забезпечує їх належне зберігання протягом встановленого строку.

Вимоги, щодо оформлення первинних документів наведені також у Положенні про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, відповідно до якого первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Суд зазначає, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження надання послуг, передбачених п. 1.1. та 1.3. Договору, зокрема з наданих позивачем матеріалів неможливо визначити вартість послуг та їх обсяг.

Такі докази, надані позивачем, як "межі території ринку на АС Кузнецовськ", рішення виконавчого комітету Кузнецовської міської ради Рівненської області № 652 від 31.12.2003 року, розпорядження міського голови № 149-р від 08.07.2010 року "Про введення в експлуатацію торгівельних павільйонів ПП Марченко Г.І. , акт технічної комісії про прийняття в експлуатацію стаціонарної малої архітектурної форми, затверджене розпорядженням міського голови № 149-р від 08.07.2010 року - не є належними та допустимими доказами, з яких можливо встановити наявність заборгованості відповідача перед позивачем.

Інші договори, які містяться у матеріалах справи, зокрема, Договір № 742-ор про співпрацю від 31.12.2017 року (укладений між КТ "Рівне-Пас" та приватним підприємцем Марченко Галиною Іванівною), Договір про постачання електричної енергії № 270025553 від 25.02.2016 року (укладений між Публічним акціонерним товариством "Рівнеобленерго" та Фізичною особою-підприємцем Марченко Галиною Іванівною), Договір № 12 "С" про надання послуг з поводження з побутовими відходами (вивезення та захоронення побутових відходів) від 26.06.2018 року (укладений між Комунальним підприємством "Житлокомунсервіс" Вараської міської ради та Фізичною особою-підприємцем Марченко Галиною Іванівною) господарський суд не бере до уваги, оскільки вони не стосуються предмету спору.

Оскільки у матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували факт здійснення позивачем діяльності та виконання зобов`язань, що є предметом укладеного між сторонами Договору, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову про стягнення боргу за надані послуги.

Окрім цього, суд звертає увагу, що відповідно до ч.1 статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до положень ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Положеннями ст.547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Всупереч вищевказаному сторонами не дотримано вимоги щодо письмової форми забезпечення виконання зобов`язання у вигляді неустойки, а саме пені. У Договорі №4 від 01.05.2018 р. сторони не виклали та не погодили умов, які стосуються стягнення пені за порушення договірних зобов`язань.

Отже, для застосування такої міри відповідальності як стягнення з винної особи пені сторони повинні були викласти письмово у договорі відповідні положення (пункти) про порядок нарахування та розміри даної санкції, чого у даному випадку зроблено не було.

Відтак, оскільки у даному випадку позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту надання послуг відповідачу, не підтверджено документально їх вартості та обсягу, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову про стягнення боргу за надані послуги, а тому й відсутні підстави нарахування відповідачу за порушення умов Договору - 3 554,53 грн. - пені, 431,24 грн. - інфляційних втрат, 409,00 грн. - 3% річних, 5 460,00 грн. - штрафу, так як вимоги про стягнення санкцій , 3% річних та інфляційних - є похідними від вимог про стягнення основного боргу. За наведеного у цій частині позовні вимоги також не підлягають задоволенню.

Відповідно до приписів статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За положеннями частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 87 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005 року).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 року зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відтак, оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що у задоволенні позову Фізичної особи-підприємця Марченко Галини Іванівни до Фізичної особи-підприємця Кобець Віктора Уліяновича про стягнення всього 20 774,77 грн. - слід відмовити повністю.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 ГПК України).

У позовній заяві позивачем зазначено попередній розрахунок судових витрат, що позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом даної справи, та вказано, що такий складається із судового збору, сплаченого позивачем за подання позову та витрати, пов`язані із представництвом позивача у суді першої інстанції на період здійснення адвокатом повноважень з моменту допуску в якості представника на стадії розгляду справи судом, за кожне судове засідання - 3 000 грн 00 коп.

Судом встановлено, що позивачем сплачено судовий збір за подання даної позовної заяви у розмірі 2 102 грн. 00 коп.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст.129 ГПК України у разі відмови в позові, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Оскільки позов не підлягає задоволенню, судові витрати у справі № 918/337/20 покладаються на позивача Фізичну особу-підприємця Марченко Галину Іванівну.

Керуючись ст.ст. 129, 237 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду Рівненської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку встановленому ст.ст. 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 15 липня 2020 року.

Суддя Бережнюк В.В.