ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2020 місто Дніпро Справа № 908/3029/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Орєшкіної Е.В. (доповідач),

суддів Подобєда І.М., Кузнецової І.Л.,

секретар судового засідання: Абадей М.О.,

представники сторін:

від позивача: представник не з`явився;

від відповідача: представник не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Запорізький електровозоремонтний завод" на рішення Господарського суду Запорізької області від 27.02.2020 (повний текст оформлений 06.03.2020, суддя Науменко А.О.) у справі №908/3029/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Наукове технічне підприємство "Трансінвест", м. Київ

до відповідача Приватного акціонерного товариства "Запорізький електровозоремонтний завод", м. Запоріжжя

про стягнення 2 755 978,97 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Наукове технічне підприємство "Трансінвест" звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Запорізький електровозоремонтний завод" на свою користь 2 289 600,00 грн. основного боргу, 336 342,24 грн. інфляційних втрат та 130 036,73 грн. 3% річних.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 27.02.2020 у справі №908/3029/19 позов задоволено частково: з Приватного акціонерного товариства "Запорізький електровозоремонтний завод" стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Наукове технічне підприємство "Трансінвест" 130 036,73 грн. 3% річних, 292 098,10 грн. інфляційних втрат, 6 332,01 грн. судового збору, 36 254,42 грн. витрат на професійну правничу допомогу та витрат, пов`язаних з розглядом справи; в іншій частині позовних вимог щодо стягнення 44 244,14 грн. інфляційних втрат, 663,67 грн. судового збору та 8 013,52 грн. витрат на професійну правничу допомогу та витрат, пов`язаних з розглядом справи, відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки №170147 від 25.07.2017 в частині своєчасної оплати товару, поставленого за видатковою накладною №171 від 26.07.2017. У зв`язку з оплатою відповідачем товару за видатковою накладною № 171 від 26.07.2017 у сумі 2 289 600,00 грн., за наслідками судового засідання 09.01.2020 місцевий господарський суд закрив провадження у справі №908/3029/19 в частині стягнення основного боргу в сумі 2 289 600,00 грн. за відсутністю предмета спору.

Місцевий господарський суд, враховуючи приписи пункту 4.2 договору, дійшов висновку, що строк оплати товару за видатковою накладною № 171 від 26.07.2017 настав 01.12.2017; відповідач взяті на себе договірні зобов`язання належним чином не виконав, за поставлений товар розрахувався лише в процесі розгляду справи, що підтверджується платіжним дорученням №12859 від 26.12.2019, а отже допустив прострочення сплати за поставлений товар з 02.12.2017.

Місцевим господарським судом відхилені доводи відповідача, що строк виконання грошового зобов`язання за договором щодо оплати поставленого товару не настав в зв`язку з непідписанням акту приймання-передачі товару сторонами, з посиланням на те, що фактичні обставини справи свідчать, що зобов`язання з оплати вартості поставленого товару з боку відповідача залишились невиконаними належним чином; відсутність підписаного акту, на який посилається відповідач, не позбавляє його права сплати кошти за отриманий товар, оскільки докази у справі свідчать, що поставка товару за договором відбулась, відповідач вказаний товар прийняв, зауважень щодо кількості, якості, комплектності та асортименту не заявляв, у зв`язку з чим на підставі пункту 5.5 договору право власності на товар перейшло до відповідача в момент підписання видаткової накладної.

Враховуючи наявність порушення грошового зобов`язання, місцевий господарський суд визнав обґрунтованими вимоги про стягнення 3% річних в сумі 130 036,73 грн. за період з 02.12.2017 по 23.10.2019 та інфляційних втрат у сумі 292 098,10 грн. за період з січня 2018 року по серпень 2019 року. При цьому місцевим господарським судом визнано безпідставним нарахування інфляційних втрат за грудень 2017 року, в якому виникло прострочення суми основного боргу (неповний місяць).

Розглянувши заяву позивача про стягнення судових витрат, в тому числі на правничу допомогу та інших витрат, пов`язаних із розглядом справи (крім суми судового збору), місцевий господарський суд визнав обґрунтованими, доведеними документально витрати на професійну правничу допомогу та фактичні витрати, пов`язані з розглядом справи у сумі 36 845,94 грн. та здійснив розподіл вказаних судових витрат пропорційно розміру задоволених вимог у сумі 36 254,42 грн.

Не погодившись із рішенням місцевого господарського суду, Приватне акціонерне товариство "Запорізький електровозоремонтний завод" звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, якою просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 27.02.2020 у справі №908/3029/19 в частині часткового задоволення позову про стягнення 130 036,73 грн. 3% річних, 292 098,10 грн. інфляційних втрат, 6 332,01 грн. судового збору, 36 254,42 грн. витрат на професійну правничу допомогу та витрат, пов`язаних з розглядом справи; ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення 130 036,73 грн. 3% річних, 292 098,10 грн. інфляційних втрат, 6 332,01 грн. судового збору, 36 254,42 грн. витрат на професійну правничу допомогу та витрат, пов`язаних з розглядом справи; в решті рішення Господарського суду Запорізької області від 27.02.2020 у справі №908/3029/19 залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку щодо прострочення відповідачем оплати за отриманий товар, оскільки умовами договору передбачено здійснення оплати після підписання сторонами акту приймання-передачі товару, який хоч і не є первинним документом, однак є необхідним для проведення розрахунків за поставлений товар. Апелянт вважає, що позивач набуває права на отримання товару лише після виконання обов`язку зі складення та направлення акту приймання-передачі відповідачу, при цьому оплата відповідачем вартості товару є добровільною оплатою отриманого товару, а не виконанням простроченого виконання. На думку апелянта, місцевий господарський суд не надав належної оцінки доводам відповідача про порушення позивачем пункту 6.3.4 договору.

Також апелянт звертає увагу апеляційного господарського суду на ненадання місцевим господарським судом належної оцінки доводам відповідача про завищення та надмірності судових витрат в частині правничої допомоги, так як спір є нескладним, стосується заборгованості лише по одній накладній, при цьому отримання товару сторонами не оспорювались, правові позиції під час розгляду справи не змінювались.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 10.04.2020 (колегією суддів у складі: головуючого судді Орєшкіної Е.В., суддів Широбокової Л.П., Подобєда І.М.) відкрито апеляційне провадження з розгляду апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Запорізький електровозоремонтний завод" на рішення Господарського суду Запорізької області від 27.02.2020 у справі №908/3029/19.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 19.05.2020 (колегією суддів у складі головуючого судді Орєшкіної Е.В. (доповідач), суддів Широбокової Л.П., Подобєда І.М.) розгляд апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Запорізький електровозоремонтний завод" на рішення Господарського суду Запорізької області від 27.02.2020 у справі №908/3029/19 призначений у судове засідання на 15.07.2020.

22.05.2020 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Наукове технічне підприємство "Трансінвест" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечує та просить залишити рішення місцевого господарського суду без змін. Позивач зазначає, що передача товару відбулася на підставі видаткової накладної №171 від 26.07.2017 та товарно-транспортної накладної №Р171 від 26.07.2017, які підписані представником замовника за довіреністю №1545 від 26.07.2017 без зауважень, тобто матеріали справи містять належні та допустимі докази отримання відповідачем товару; акти приймання-передачі товару за договором не є первинними документами, підписання таких актів необхідно для фіксації факту поставки неякісного товару або неналежної кількості; непідписання акту не є підставою для несплати або відстрочки сплати отриманого товару.

Також Товариством з обмеженою відповідальністю "Наукове технічне підприємство "Трансінвест" у відзиві на апеляційну скаргу повідомлено про орієнтовний розмір судових витрат, пов`язаних із переглядом рішення у суді апеляційної інстанції у розмірі 22 000,00 грн., детальне обґрунтування яких буде подано у заяві про розподіл судових витрат.

04.06.2020 від Приватного акціонерного товариства "Запорізький електровозоремонтний завод" надійшла відповідь на відзив, в якій апелянт не погоджується із доводами позивача та наполягає на задоволення апеляційної скарги, посилаючись на порушення позивачем зобов`язань за договором щодо складення акту приймання-передачі товару, після підписання якого у відповідача, на його думку, виникає обов`язок оплатити товар.

У зв`язку із перебуванням у відпустці судді Широбокової Л.П. відбулась автоматична зміна складу колегії суддів. Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.07.2020 визначено для розгляду справи №908/3029/19 колегію суддів у складі: головуючий суддя Орєшкіна Е.В. (доповідач), судді: Подобєд І.М., Кузнецова І.Л.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 15.07.2020 справу №908/3029/19 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючого судді Орєшкіної Е.В (доповідача), суддів: Подобєда І.М., Кузнецової І.Л.

У судове засідання, яке відбулося 15.07.2020, представники сторін не з`явилися, про день, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

13.07.2020 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Наукове технічне підприємство "Трансінвест" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю представника в іншому судовому засіданні у Вищому антикорупційному суді.

За приписами статті 129 Конституції України, статті 2 Господарського процесуального кодексу України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (рішення ЄСПЛ у справі "Шульга проти України").

Національним судам належить функція керування провадженнями таким чином, щоб вони були швидкими та ефективними (рішення ЄСПЛ у справі "Скордіно проти Італії"). Держави-учасниці мають організувати правові системи таким чином, щоб їх суди могли гарантувати право кожного на отримання остаточного рішення у справах, що стосуються цивільних прав і обов`язків упродовж відповідного терміну (рішення ЄСПЛ у справах "Скордіно проти Італії", "Сюрмелі проти Німеччини").

Враховуючи, що апеляційне провадження відкрите 10.04.2020; явка представників учасників у судове засідання обов`язковою не визнавалась; позивачем наданий відзив на апеляційну скаргу; відповідачем надана відповідь на відзив; сторонами не наведено доводів щодо неможливості розгляду скарги без участі їх представників, апеляційний господарський суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу без участі представників сторін.

У судовому засіданні, яке відбулося 15.07.2020, оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Апеляційний господарський суд, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши правильність висновків місцевого господарського суду, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.07.2017 між Приватним акціонерним товариством "Запорізький електровозоремонтний завод" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Наукове технічне підприємство "Трансінвест" (постачальник) укладено договір поставки №170147, згідно з умовами якого постачальник зобов`язався у 2017 році поставити (передати у власність) замовникові товари, зазначені в Специфікації(ях) - додатку(ах) до цього договору, а замовник - прийняти і оплатити такі товари на умовах цього договору.

Згідно з пунктом 1.2 договору найменування, номенклатура, асортимент, марка, кількість товарів: відповідно до специфікації(ій) - додатку(ів) до цього договору.

Відповідно до пунктів 3.1, 3.2 договору ціна (сума, загальна вартість) цього договору становить 2 289 600,00 грн. у т.ч. ПДВ 20%. Ціна за одиницю товару зазначається у специфікації(ях) - додатку(ах) до цього договору. Замовник оплачує поставлений постачальником товар виключно за ціною, вказаною у специфікацій(ях) - додатку(ах) до цього договору.

Відповідно до пункту 4.2 договору замовник здійснює оплату поставленого товару протягом 90 (дев`яносто) банківських днів з дня підписання сторонами за цим договором акту приймання-передачі товару та отримання замовником оригіналу рахунку на оплату товарів.

В Актах приймання-передачі товару за цим договором зазначається найменування, номенклатура, асортимент, марка, кількість та ціна товарів, номер та дата договору, номер та дата заявки на постачання товару, дату отримання постачальником заявки на постачання товару, реквізити видаткової накладної за якою отриманий товар, інші відомості при необхідності. Акт приймання-передачі товару повинен бути скріплений печатками сторін за договором, у разі якщо акт приймання-передачі товару не скріплений печатками сторін за договором, він вважається непідписаний.

Згідно з пунктом 4.3 договору до рахунка на оплату товарів додаються: видаткова накладна, товарно-транспортна накладна (інші документи щодо транспортування товару).

Відповідно до пункту 5.3. договору представник замовника при прийнятті товару зобов`язаний звірити відповідність кількості і асортименту товару, вказаному у видатковій накладній, розписатись за отримання товару у видатковій накладній та видати представнику постачальника довіреність на отримання даної партії товару.

За приписами пунктів 5.5, 5.12 договору право власності на товар, зазначений у специфікації(ях) - додатку(ах) до цього договору, переходить до замовника з моменту підписання сторонами/представниками сторін видаткової накладної. Видаткова накладна є первинним документом. Підтвердженням про одержання товару замовником є видаткова накладна, підписана уповноваженими представниками сторін.

Відповідно до пункту 6.1.1. договору замовник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлені товари.

Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2017, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (пункт 10.1).

На виконання умов договору, згідно з видатковою накладною №171 від 26.07.2017, яка підписана уповноваженими представниками сторін, Товариство з обмеженою відповідальністю "Наукове технічне підприємство "Трансінвест" здійснило поставку Приватному акціонерному товариству "Запорізький електровозоремонтний завод" обумовленого договором та специфікацією товару загальною вартістю 2 289 600,00 грн.; зі сторони замовника товар прийнятий представником на підставі довіреності №1545 від 26.07.2017 на отримання партії товару, на яку є посилання і у видатковій накладній. Поставка товару підтверджується також товарно-транспортною накладною №Р171 від 26.07.2017.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Наукове технічне підприємство "Трансінвест" посилається на невиконання Приватним акціонерним товариством "Запорізький електровозоремонтний завод" зобов`язань за договором поставки №170147 від 15.07.2017 в частині оплати товару за видатковою накладною №171 від 26.07.2017 та звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача на свою користь суми 2 289 600,00 грн. основного боргу, 336 342,24 грн. інфляційних втрат та 130 036,73 грн. 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Під час розгляду справи Приватним акціонерним товариством "Запорізький електровозоремонтний завод" було сплачено суму основного боргу, у зв`язку з чим 09.01.2020, за результатами підготовчого засідання, місцевий господарський суд постановив ухвалу про задоволення клопотання відповідача та закриття провадження у справі № 908/3029/19 в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства "Запорізький електровозоремонтний завод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Наукове технічне підприємство "Трансінвест" 2 289 600,00 грн. основного боргу за поставлений товар, у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Предметом судового розгляду у справі є стягнення з відповідача на користь позивача 336 342,24 грн. інфляційних втрат та 130 036,73 грн. 3% річних.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 Цивільного кодексу України).

За приписами статті 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Матеріалами справи підтверджується, що на виконання умов договору та специфікації до договору, яка є його невід`ємною частиною, Товариство з обмеженою відповідальністю "Наукове технічне підприємство "Трансінвест" поставило Приватному акціонерному товариству "Запорізький електровозоремонтний завод" обумовлений сторонами товар (колесо зубчате) на загальну суму 2 289 600,00 грн., що підтверджується належним чином оформленими документами: видатковою накладною №171 від 26.07.2017, довіреністю №1545 від 26.07.2017 та товарно-транспортною накладною №Р171 від 26.07.2017.

Як зазначено вище, в пункті 4.2 договору передбачено, що замовник здійснює оплату поставленого товару протягом 90 (дев`яносто) банківських днів з дня підписання сторонами за цим договором акту приймання-передачі товару та отримання замовником оригіналу рахунку на оплату товарів. Акт приймання-передачі товару повинен бути скріплений печатками сторін за договором, а у разі якщо акт приймання-передачі товару не скріплений печатками сторін за договором, він вважається не підписаний. До рахунка на оплату товарів додаються: видаткова накладна, товарно-транспортна накладна (інші документи щодо транспортування товару) (пункт 4.3 договору).

Згідно з пунктом 5.1 договору строк поставки товарів: товар повинен бути поставлений не пізніше 20 (двадцяти) днів від дня отримання постачальником письмової заявки замовника на постачання товару. У день отримання постачальником письмової заявки на постачання товару від замовника, постачальник зобов`язаний повідомити замовнику про отримання заявки на постачання товару та готовність її виконати.

Згідно з пунктом 5.12 договору підтвердженням про одержання товару замовником є видаткова накладна, підписана уповноваженими представниками сторін.

За приписами частини першої статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Місцевий господарський суд за результатом сукупного дослідження наявних у матеріалах доказів, враховуючи вимоги у пункті 4.2. договору, дійшов висновку, що строк оплати товару за видатковою накладною №171 від 26.07.2017 настав 01.12.2017.

За поставлений товар Приватне акціонерне товариство "Запорізький електровозоремонтний завод" розрахувалося лише в процесі розгляду справи, що підтверджується платіжним дорученням № 13859 від 26.12.2019.

Таким чином, місцевий господарський суд встановив доведеним факт порушення з боку Приватного акціонерного товариства "Запорізький електровозоремонтний завод" своїх зобов`язань за договором щодо несвоєчасного здійснення оплати за поставлений товар, та порушення відповідачем строку оплати товару, встановленого умовами договору.

При цьому місцевим господарським судом відхилені доводи відповідача в частині, що строк виконання грошового зобов`язання за договором щодо оплати поставленого товару не настав в зв`язку з непідписанням акту приймання-передачі товару сторонами, із зазначенням того, що фактичні обставини справи підтверджують, що зобов`язання з оплати вартості поставленого товару з боку відповідача залишились невиконаними належним чином; стосовно відсутності підписаного акту зазначено, що оскільки поставка товару за договором відбулась, відповідач вказаний товар прийняв, зауважень щодо кількості, якості, комплектності та асортименту не заявляв, у зв`язку з чим на підставі пункту 5.5 договору право власності на товар перейшло до відповідача в момент підписання видаткової накладної.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нарахована та заявлено до стягнення з відповідача на свою користь 3% річних в сумі 130 036,73 грн. за період з 02.12.2017 по 23.10.2019 та інфляційні втрати в сумі 336 342,24 грн. за період з грудня 2017 року по серпень 2019 року.

Місцевий господарський суд здійснив перерахунок заявлених до стягнення сум, за результатами якого встановив правильність нарахування 3% річних та помилку у підрахунку інфляційних втрат, а саме безпідставність нарахування інфляційних втрат за грудень 2017 року, оскільки найменший період визначення інфляції складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж.

За результатами перерахунку інфляційних втрат місцевий господарський суд дійшов до висновку про обґрунтованість інфляційних втрат в сумі 292 098,10 грн. за період з січня 2018 року по серпень 2019 року.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо арифметичної неправильності здійснених розрахунків.

Апелянт не погоджується із висновком місцевого господарського суду про наявність прострочення виконання зобов`язання та, відповідно, безпідставність стягнення сум, нарахованих відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України. Апелянт вважає, що позивач набуває права на отримання товару лише після виконання обов`язку зі складення та направлення акту приймання-передачі відповідачу, при цьому оплата відповідачем вартості товару є добровільною оплатою а не виконанням простроченого виконання. На думку апелянта, місцевий господарський суд не надав належної оцінки доводам відповідача про порушення позивачем пункту 6.3.4 договору.

Апеляційний господарський суд не погоджується із такими доводами апелянта.

Так, під час приймання товару сторонами підписана видаткова накладна, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, що є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

За приписами статті 613 Цивільного кодексу України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Відповідно до пункту 6.3.4 договору постачальник зобов`язаний протягом дії договору направляти замовнику для підписання акти приймання-передачі товару, оформлені у відповідності до абзацу другого пункту 4.2 цього договору, підписані та скріплені печаткою зі сторони постачальника.

В акті приймання-передачі товару за договором поставки №170147 зазначається найменування, номенклатура, асортимент, марка, кількість та ціна товарів, номер та дата договору, номер та дата заявки на постачання товару, дату отримання постачальником заявки на постачання товару, реквізити видаткової накладної за якою отриманий товар, інші відомості при необхідності, тобто усі відомості вже підтверджені сторонами у підписаних сторонами: видатковій накладній №171 від 26.07.2017, довіреності №1545 від 26.07.2017 та товарно-транспортній накладній №Р171 від 26.07.2017.

Видаткова накладна №171 від 26.07.2017 містить всі необхідні реквізити сторін, що підтверджує можливість виконання своїх зобов`язань відповідачем.

Непідписання сторонами акту приймання-передачі товару за договором поставки №170147 за умови наявності підписаних та скріплених печатками сторін видаткової накладеної №171 від 26.07.2017, довіреності №1545 від 26.07.2017 та товарно-транспортної накладної №Р171 від 26.07.2017 не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні статті 613 Цивільного кодексу України.

За таких обставин апеляційний господарський суд погоджується із висновком місцевого господарського суду про доведеність порушення відповідачем зобов`язань за договором поставки №170147 від 25.07.2017 в частині прострочення оплати товару, отриманого за видатковою накладною накладеної №171 від 26.07.2017 та, відповідно, обґрунтованістю застосування до спірних правовідносин приписів статі 625 Цивільного кодексу України.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Наукове технічне підприємство "Трансінвест" просило також стягнути з Приватного акціонерного товариства "Запорізький електровозоремонтний завод" судові витрати на професійну правничу допомогу: 28 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката та 16 267,94 грн. фактичних витрат, пов`язаних з участю адвоката в судових засіданнях по справі №908/3029/19.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України):

- подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи;

- зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі статтею 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Згідно з укладеним договором про надання правової допомоги №01- від 05.08.2019, інтереси позивача представляє Адвокатське бюро "Андрія Зарицкого" (надалі - адвокатське бюро).

Відповідно до пункту 5.3 договору остаточний розрахунок за дорученням між сторонами проводиться на підставі акту про надання правової допомоги.

Оплата гонорару та перерахування коштів, необхідних для покриття фактичних витрат (видатків), здійснюється в безготівковій формі платіжним дорученням на поточний рахунок адвокатського бюро із зазначенням відповідного призначення платежу (пункт 5.8 договору).

Додатком №1 від 15.10.2019 до договору сторони погодили розмір гонорару та обсяг послуг за виконання доручення позивача, зокрема: за правову допомогу зі здійснення аналізу документів клієнта у відносинах із Приватним акціонерним товариством "Запорізький електровозоремонтний завод" щодо неналежного виконання зобов`язань за договором поставки № 70147 від 25.07.2017 на предмет перспективи судового розгляду, становить 4 000,00 грн.; вартість послуги із здійснення підготовки та подання позовної заяви про стягнення грошових коштів з Приватного акціонерного товариства "Запорізький електровозоремонтний завод" на корить клієнта за договором поставки №170147 від 25.07.2017 складає 15 000,00 грн.; підготовка та подання відповіді на відзив у справі за позовом клієнта до Приватного акціонерного товариства "Запорізький електровозоремонтний завод" щодо неналежного виконання зобов`язань за договором поставки №170147 від 25.07.2017 становить 5 000,00 грн.; представництво інтересів клієнта підчас судового засідання в суді першої інстанції незалежно від тривалості судових засідань під час розгляду позову про стягнення грошових коштів Приватного акціонерного товариства "Запорізький електровозоремонтний завод" щодо неналежного виконання зобов`язань за договором поставки № 70147 від 25.07.2017 складає 800,00 гривень за кожне судове засідання.

На підставі рахунку №СФ-9 під 04.11.2019 на суму 19 000,00 грн. позивач перерахував на корить адвокатського бюро оплату за послуги, передбачені у додатку №1 до договору (аналіз документів за договором та підготовка і подання позовної заяви), що підтверджуються актом надання правової допомоги (послуг) № 009 від 08.11.2019.

В подальшому позивач, на підставі рахунку №СФ-18 від 16.12.2019 здійснив перерахування грошових коштів в розмірі 6 600,00 грн., з яких: 5 000,00 грн. - оплата за підготовку та подання відповіді на відзив у справі та 1 600,00 грн. - за представництво інтересів клієнта під час розгляду справи, що підтверджується актом надання правової допомоги (послуг) № 018 від 19.12.2019.

31.01.2020 позивач, згідно рахунку на оплату № СФ-25 від 29.01.2020, оплатив послуги з представництва інтересів клієнта у 2 (двох) судових засіданнях у справі у розмірі 1 600,00 грн., що підтверджуються актом надання правової допомоги (послуг) №025 від 31.01.2020.

17.02.2020 на підставі рахунку на оплату №СФ-32, позивачем здійснено попередню оплату у сумі 800,00 грн. за послуги з представництва інтересів клієнта підчас розгляду справи по суті, що призначена на 25.02.2020.

Отже, факт надання адвокатом позивачеві послуг на виконання вищевказаного договору, у т.ч. представництво інтересів позивача адвокатом Зарицьким А.Д. у п`яти судових засіданнях, на загальну суму 28 000,00 грн. підтверджений документально, у т.ч. підтверджено платіжними дорученнями і оплата вказаної суми.

На підтвердження фактичних витрат, пов`язаних з розглядом даної справи, позивачем надано копію договору про надання правової допомоги №01- від 05.08.2019; копії актів про надання правової допомоги (послуг) щодо авансування фактичних витрат, пов`язаних з участю в розгляді справи: №012 від 29.11.2019 на суму 3102,62 грн., №013 від 05.12.2019 на суму 3102,62 грн., №024 від 24.01.2020 на суму 3302,95 грн., №026 від 31.01.2020 на суму 3302,95 грн., та платіжні доручення про оплату цих послуг; а також акт № 032 від 18.02.2020 на суму 4 256,80 грн.; копії посадочних документів: від 03.12.2019, від 03.01.2020, 21.01.2020, 18.02.2020; копію рахунку № 199 від 27.11.2019; копію розрахункової квитанції № 199 від 27.11.2019, копію рахунку №213 від 09.12.2019, копію розрахункової квитанції № 213 від 09.12.2019, копію рахунку № 3 від 08.01.2020, копію розрахункової квитанції № 3 від 08.01.2020, копію рахунку № 17 від 27.01.2020, копію розрахункової квитанції № 17 від 27.01.2020, копію рахунку № 36 від 24.02.2020, копію розрахункової квитанції № 36 від 24.02.2020.

Місцевим господарським судом зазначено, що наведені витрати є витратами, пов`язаними з розглядом справи, відносяться до категорії "судових витрат" - їх пов`язаність з вчиненням інших "процесуальних дій".

Дослідивши документи, надані позивачем в підтвердження транспортних витрат та витрат на проживання, місцевий господарський суд, з яким погоджується апеляційний господарський суд, визнав обґрунтованою та підтвердженою належними та достатніми доказами суму судових витрат (транспортних витрат та витрат на проживання) у розмірі 8 845,94 грн. (згідно проїзних документів та вартості проживання).

Таким чином, документально підтвердженими судовими витратами є витрати на професійну правничу допомогу в сумі 28000 грн. та фактичні витрати, пов`язані з розглядом справи в сумі 8 845,94 грн., всього у сумі 36 845,94 грн.

Враховуючи, що спір виник з вини відповідача, яким сплачено суму основного боргу після звернення позивача до суду з цим позовом, позовні вимоги задоволені судом частково, місцевим господарським судом вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу та фактичних витрат, пов`язаних з розглядом справи) задоволено частково, у сумі 36 254,42 грн., пропорційно обґрунтовано заявлених та частково задоволених позовних вимог.

Апелянт вважає, що витрати на правничу допомогу є завищеними та надмірними, так як спір є нескладним, стосується заборгованості лише по одній накладній, при цьому отримання товару сторонами не оспорювались, правові позиції під час розгляду справи не змінювались.

Місцевий господарський суд, з яким погоджується апеляційний господарський суд, врахував необґрунтованість та недоведеність вказаного клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, оскільки спір виник з вини відповідача; суму основного боргу сплачено більш ніж через два роки після поставки товару та настання строку його оплати під час розгляду справи у суді.

При цьому апеляційний господарський суд враховує співмірність суми витрат на правничу допомогу (28 000,00 грн.) заявленій сумі позову (2 755 978,97 грн.), а також ті обставини, що розподіл судових витрат місцевим господарським судом здійснено відповідно до розміру обґрунтованих та задоволених вимог.

Так, документально підтвердженими судовими витратами позивача (крім суми судового збору) є витрати на професійну правничу допомогу в сумі 28000 грн. та фактичні витрати, пов`язані з розглядом справи в сумі 8 845,94 грн., всього у сумі 36 845,94 грн. Між тим, вимоги позивача про стягнення вказаних судових витрат задоволено частково у сумі 36 254,42 грн., тобто пропорційно розміру задоволених вимог відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно із частиною 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта, наведені в обґрунтування апеляційної скарги.

Таким чином, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 269, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Запорізький електровозоремонтний завод" на рішення Господарського суду Запорізької області від 27.02.2020 у справі №908/3029/19 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 27.02.2020 у справі №908/3029/19 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Приватне акціонерне товариство "Запорізький електровозоремонтний завод".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений - 16.07.2020.

Головуючий суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя І.М. Подобєд

Суддя І.Л. Кузнецова