ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
УХВАЛА

"16" липня 2020 р.Справа № 924/1481/15

м. Хмельницький

Суддя господарського суду Хмельницької області Музика М.В., розглянувши заяву ТОВ "Фінансова компанія "Позика" про видачу дубліката виконавчого документа у справі

за позовом публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк", м. Харків

до фізичної-особи-підприємця Крупеня Андрія Васильовича, м. Городок Хмельницької області

про стягнення 3 187 416,71 грн. заборгованості,

представники учасників справи: не викликались

ВСТАНОВИВ:

рішенням господарського суду від 06.10.2015 року по справі №924/1481/15 позов публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк", м. Харків до фізичної-особи-підприємця Крупеня Андрія Васильовича, м. Городок Хмельницької області про стягнення 3 187 416,71 грн. заборгованості задоволено частково та стягнуто з фізичної особи-підприємця Крупеня Андрія Васильовича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" (м. Харків, пр-т Московський, 60, код 09807750) 799 583,32 грн. (сімсот дев`яносто дев`ять тисяч п`ятсот вісімдесят три грн. 32 коп.) заборгованості за кредитом, 1 688 924,16 грн. (один мільйон шістсот вісімдесят вісім тисяч дев`ятсот двадцять чотири грн. 16 коп.) заборгованості по відсотках за користування кредитом, 198 471,91 грн. (сто дев`яносто вісім тисяч чотириста сімдесят одна грн. 91 коп.) пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 26 769,44 грн. (двадцять шість тисяч сімсот шістдесят дев`ять грн. 44 коп.) пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентах, 54 274,97 грн. (п`ятдесят чотири тисячі двісті сімдесят чотири грн. 97 коп.) витрат по оплаті судового збору.

20.10.2015р. на виконання рішення господарського суду Хмельницької області по справі №924/1481/15 видано відповідний наказ.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 22.06.2020 року заяву товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія "Позика" про заміну сторони у виконавчому провадженні (вх. № 6474 від 02.06.2020 року) задоволено частково. Замінено сторону (стягувача) з виконання виконавчого документа, виданого господарським судом Хмельницької області у справі №924/1481/15, з публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" (м. Харків, пр-т Московський, 60, код 09807750) на його правонаступника товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія "Позика" (вул. Маршала Якубовського, 2, м. Київ, 03191, код 39493634) в частині стягнення з фізичної особи-підприємця Крупені Андрія Васильовича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) 799 583,32 грн. (сімсот дев`яносто дев`ять тисяч п`ятсот вісімдесят три грн. 32 коп.) заборгованості за кредитом, 1 688 924,16 грн. (один мільйон шістсот вісімдесят вісім тисяч дев`ятсот двадцять чотири грн. 16 коп.) заборгованості по відсотках за користування кредитом. В решті заяви відмовлено.

06.07.2020 року від ТОВ "ФК "Позика" надійшла заява №6492 від 01.07.2020 року про видачу дубліката виконавчого документа, у якій заявник просить суд видати дублікат наказу у справі №924/1481/15 про стягнення заборгованості з Крупені Андрія Васильовича за кредитним договором №0 та додатковою угодою №0 від 19.12.2007 року.

Заява мотивована тим, що під час передачі кредитної справи до ТОВ "ФК "Позика" оригінал наказу не передавався, відтак, він втрачений та його місцезнаходження встановити не можливо. Проте, такий наказ не є виконаним, що суперечить положенням ст. 129 Конституції України. З викладеного, просить суд видати дублікат наказу у справі №924/1481/15.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п.3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012р. № 11-рп/2012).

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - Європейський суд) як джерело права.

У рішенні Європейського суду від 20.07.2004р. у справі Шмалько проти України (заява № 60750/00) зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін. Отже, для цілей ст.6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

У рішенні у справі Янголенко проти України, no. 14077/05, від 10.12.2009 Європейський суд з прав людини зазначив, що провадження у суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадією загального провадження. Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатись як цілісний процес.

Правові висновки про те, що виконання рішення, ухваленого тим чи іншим судом, треба розглядати як складову частину судового розгляду, як цього вимагає положення статті 6 Конвенції, у якій йдеться про необхідність забезпечення справедливого судового процесу, містяться також у рішеннях Європейського суду у справах Бурдов проти Росії, Горнсбі проти Греції.

Таким чином, виконання судового рішення повинно розглядатись як складова частина судового розгляду за змістом статті 6 Конвенції.

Відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення Європейського суду у справі Юрій Миколайович Іванов проти України від 15.10.2009р.).

Згідно зі ст. 1 Протоколу 1 Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини поняття майна охоплює цілу низку інтересів економічного характеру: рухоме і нерухоме майно, матеріальні і нематеріальні права, зокрема, акції, патенти, відшкодування шкоди згідно з рішеннями арбітражу, право на пенсію, право на орендну плату, економічні права, пов`язані з веденням підприємницької діяльності, правомірні очікування щодо певного стану речей у майбутньому (рішення Європейського Суду у справі Спорронг і Льоннрот проти Швеції, рішення Європейського Суду у справі Беєлер проти Італії від 05.01.2000 р.).

У рішенні у справі Савіцький проти України, no. 38773/05, від 26.07.2012 Європейський суд з прав людини зазначив, що право, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок. Тому необґрунтована тривала затримка виконання обов`язкового рішення може суперечити Конвенції. Саме на державу покладається обов`язок забезпечення того, щоб остаточні рішення, постановлені проти її органів або організацій чи підприємств, якими вона володіє або які вона контролює, були виконані відповідно до вищезазначених вимог Конвенції. Держава відповідає за виконання остаточних рішень, якщо органи влади контролюють обставини, що блокують або перешкоджають їхньому повному та своєчасному виконанню.

Європейський суд з прав людини повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення Європейського суду з прав людини у справі Глоба проти України, no. 15729/07, від 05.07.2012).

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Матеріалами справи стверджується, що 08.07.2016 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження з виконання наказу господарського суду Хмельницької області у справі №924/1481/15. В подальшому, 25.07.2017 року виконавче провадження закінчено на підставі п. 6 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" (письмова відмова стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника).

Згідно з підпунктом 19.4 пункту 19 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. За видачу стягувачу дубліката виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

ГПК України не надає права відмовити в задоволенні заяви про видачу дубліката наказу з мотивів її необґрунтованості та не зобов`язує стягувача наводити причини втрати наказу. За умови встановлення факту невиконання судового рішення видача дубліката наказу не порушує прав боржника та не покладає на нього додаткових зобов`язань, оскільки дублікат наказу має повністю відтворювати втрачений наказ, зокрема містити й дату його видачі. Натомість відсутність наказу у стягувача унеможливлює виконання рішення суду та порушує його права (аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 10.09.2018 у справі № 5011-58/9614-2012, від 10.04.2018 у справі № 24/234).

Водночас, обов`язковою умовою видачі дубліката наказу є звернення до суду із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду (така правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 11.11.2019 у справі № 5/229-04, від 23.05.2019 у справі № 5023/1702/12, від 21.01.2019 у справі № 916/215/15-г).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV (у редакції, чинній на момент видачі наказу суду) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

05.10.2016 набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016.

Згідно з п. 5 розділу XIII Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 встановлено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред`явленням виконавчого документа до виконання.

Таким чином, законодавець збільшив до трьох років строк пред`явлення до виконання як наказів суду, виданих після набрання чинності 05.10.2016 Законом № 1404-VIII, так і наказів суду, які були видані на виконання судових рішень до 05.10.2016 та строк пред`явлення яких до виконання не сплив станом на 05.10.2016 (аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 30.07.2019 у справі № 922/3137/15, від 28.12.2018 у справі № 910/11424/15, від 20.05.2019 у справі № 904/10285/15).

Враховуючи, що на момент набрання чинності Законом України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 строк пред`явлення наказу суду у справі №024/1481/15 не сплив, у даному випадку підлягають застосуванню приписи пункту 5 розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 та положення статті 12 зазначеного закону. Тобто, строк пред`явлення наказу господарського суду Хмельницької області від 20.10.2015 року у справі №924/1481/15 до виконання становить 3 роки - до 20.10.2018 року.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.

В силу приписів ч. 5 ст. 12 ЗУ "Про виконавче провадження" разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку з забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Частиною 3 статті 39 ЗУ "Про виконавче провадження" ( в редакції, чинній на момент винесення постанови про закінчення виконавчого провадження) передбачено, що у випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав. Разом з тим, як стаття 23 Закону України "Про виконавче провадження" № 606-XIV від 21.04.1999 в редакції, чинній на дату видачі виконавчого документу та відкриття виконавчого провадження, так і стаття 12 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02.06.2016 в редакції на дату звернення стягувача до суду із заявою про видачу дублікату наказу та розгляду вказаної заяви, передбачають, що наслідком пред`явлення виконавчого документа до виконання є переривання строку пред`явлення такого документа до виконання. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. Відтак, наявні підстави для застосування положень ч. 5 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження" (аналогічна позиція викладена у постанові ВС від 03.04.2020 року у справі №916/911/16).

Оскільки виконавчий документ у справі №924/1481/15 повернуто 25.07.2017 року, трирічний строк пред`явлення його до виконання станом на час звернення до суду з даною заявою не сплив.

З всього вищевикладеного, з огляду на існування умов, передбачених у п.п. 19.4 п. 19 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, для видачі дубліката наказу, суд приходить до висновку про задоволення заяви №6492 від 01.07.2020 року ТОВ "ФК "Позика" про видачу дубліката виконавчого документа.

Керуючись ст.ст. 234, 235, п.п. 19.4 п. 19 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

заяву №6492 від 01.07.2020 року ТОВ "ФК "Позика" про видачу дубліката виконавчого документа задовольнити.

Видати дублікат наказу господарського суду Хмельницької області від 20.10.2015 року у справі №924/1481/15.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена протягом 10 днів до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Суддя М.В. Музика

Віддрук. у 6 прим.: 1- до справи; 2 - позивачу (04070, м. Київ, вул. Андріївська, буд. 2/12) - рек. листом з повідомленням про вручення; 3 - відповідачу (32000, Хмельницька область, м. Городок, вул. Грушевського, 62) - рек. листом з повідомленням про вручення; 4, 5 - ТОВ "Фінансова компанія "Позика" (04112, м. Київ, вул. М. Якубовського, буд. 2; 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8, оф. 32 - дублікат наказу) - рек. листом з повідомленням про вручення; 6 - ТОВ "ФК "Фінактив" (03150, м. Київ, вул. Анрі Барбюса, буд. 5, кв. 55) - рек. листом з повідомленням про вручення