ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2020 року Справа № 923/351/20

Господарський суд Херсонської області у складі судді Сулімовської М.Б., за участю секретаря судового засідання Мальцевої О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Херсонської філії ДП "Адміністрація морських портів України", м.Херсон

до відповідача: Державного підприємства "Херсонський морський торговельний порт", м.Херсон

про стягнення заборгованості в сумі 649933,74 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Подоляк О.І. (посвідчення № 132 від 03.06.2019р.), юрисконсульт, довіреність № 4495/10-01-01/Вих від 11.12.2019р.,

від відповідача: Динюк І.В. (посвідчення ХС № 000219 від 15.05.2019р.), ордер ВТ № 1003826 від 19.06.2020р.

Позивач Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Херсонської філії ДП "Адміністрація морських портів України" звернувся до господарського суду із позовом до відповідача Державного підприємства "Херсонський морський торговельний порт" про стягнення заборгованості в сумі 649933,74 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем зобов`язань за договором №168Р від 29.12.2018р. в частині відшкодування витрат, пов`язаних із споживанням підприємством електроенергії.

Ухвалою суду від 16.04.2020р. відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання по справі на 14.05.2020р.

Ухвалою від 14.05.2020р. за клопотанням представника відповідача розгляд справи відкладено на 03.06.2020р.

26.05.2020р. позивачем подано до суду клопотання про долучення доказів до матеріалів справи

Ухвалою суду від 29.05.2020р. постановлено докази, подані Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" в особі Херсонської філії ДП "Адміністрація морських портів України" 26.05.2020р. супровідним листом від 26.05.2020р. №10/62/26-01-01/Вих/26, до розгляду не приймати.

Ухвалою від 03.06.2020р. розгляд справи відкладено на 23.06.2020р.

23.06.2020р. відповідачем подано відзив на позовну заяву.

В судовому засіданні 23.06.2020р. представником позивача подано клопотання про встановлення додаткового строку на подання доказів разом з такими доказами.

В судовому засіданні 23.06.2020р. оголошено перерву до 26.06.2020р.

25.06.2020р. відповідачем подано до суду заперечення на клопотання про долучення доказів.

Ухвалою суду від 26.06.2020р. розгляд справи відкладено на 09.07.2020р.

02.07.2020р. позивачем подано відповідь на відзив.

У судовому засіданні 09.07.2020р. господарським судом оголошено перерву до 16.07.2020р.

14.07.2020р. відповідачем на електронну адресу суду подано заперечення.

В судове засідання з`явились представники сторін.

Представник позивача звернулась до суду з усним клопотанням про залишення без розгляду клопотання про встановлення додаткового строку для подання доказів та долучення документів до матеріалів справи.

Судом ухвалено про залишення без розгляду клопотання позивача про встановлення додаткового строку для подання доказів та долучення документів до матеріалів справи від 19.06.2020р. №1283/26-01-01/Вих/26, що надійшло до суду 23.06.2020р., про що постановлено ухвалу, не виходячи до нарадчої кімнати та без оформлення її окремим документом.

Відповідно до положень ч.5 ст.233 ГПК України, вказана ухвала занесена до протоколу судового засідання.

Представник позивача підтримала позовні вимоги, просить їх задовольнити, надала на огляд суду оригінали документів, доданих до матеріалів справи.

Представник відповідача проти позову заперечив, просить відмовити в його задоволенні.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 16.07.2020р. на підставі ст.240 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

в с т а н о в и в:

Позивач Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Херсонської філії ДП "Адміністрація морських портів України" звернувся до господарського суду із позовом до відповідача Державного підприємства "Херсонський морський торговельний порт" про стягнення заборгованості в сумі 649933,74 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначає, що 29.12.2018р. між ДП "Адміністрація морських портів України" в особі в.о. начальника Херсонської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" Гаращенка В.В. та ДП "Херсонський морський торговельний порт" в особі в.о. директора Сухина О.А. укладено договір №101-П-ХЕФ-18/168Р на відшкодування Адміністрації витрат, пов`язаних зі споживанням Підприємством електроенергії, води питної якості та наданням послуг водовідведення з доочисткою стічних вод (з урахуванням додаткового обсягу стічних вод).

Відповідач відповідно до умов Договору та вимог чинного законодавства України зобов`язується відшкодовувати позивачу витрати, пов`язані із споживанням Підприємством електроенергії, теплової енергії, води питної якості та наданням послуг з водовідведення з доочисткою стічних вод.

Як зазначає позивач, згідно даних бухгалтерського обліку по договору №101-П-ХЕФ-18/168Р від 29.12.2018р. за відповідачем обліковується заборгованість на суму 17777 грн. 32 коп. з ПДВ за відшкодування витрат за споживання електроенергії за вересень 2019 року згідно рахунку №1963 від 30.09.2019р. та Акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 6744 від 30.09.2019р.; на суму 577855 грн. 86 коп. з ПДВ за відшкодування витрат за споживання електроенергії за вересень 2019 року згідно рахунку №1964 від 30.09.2019р. та Акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) №6749 від 30.09.2019р.

Після направлення супровідним листом від 11.10.2019р. №2247/26-05-03/Вих/26 означених рахунків та актів прийому-передачі на адресу відповідача, останній листом від 21.10.2019р. повернув акти без підписання для внесення коригувань.

Повторно означені акти направлені відповідачу разом з претензією від 19.11.2019р. №26-01-01-18/76.

У відповіді на претензію від 26.12.2019р. №18-09/492 ДП "Херсонський морський торговельний порт" зазначив про вжиття заходів погашення кредиторської заборгованості, при цьому акти на адресу позивача не повернув.

Як зазначила представник позивача, після подання до суду даного позову відповідачем було скеровано на адресу ХФ ДП "АМПУ" підписані акти №6744 від 30.09.2019р. та №6749 від 30.09.2019р.

Проте, основна заборгованість не сплачена і складає 595633 грн. 18 коп. за споживання електроенергії за вересень 2019.

Крім того, у зв`язку із прострочення сплати основної заборгованості, позивач просить стягнути з відповідача 48340,49 грн. пені і 5960,07 грн. 3% річних. Початок періоду нарахування пені і річних позивач обліковує від дати вручення відповідачу претензії від 19.11.2019р.

У зв`язку з викладеним представник позивача просить задовольнити позовні вимоги і стягнути з ДП "Херсонський морський торговельний порт" 595633 грн. 18 коп. основного боргу, 48340,49 грн. пені і 5960,07 грн. 3% річних.

Заперечуючи проти задоволення позову відповідач ДП "Херсонський морський торговельний порт" у відзиві на позовну заяву та його представник в судовому засіданні зазначає, що позовні вимоги не визнає у повному обсязі.

Зауважує, що умовами договору від 28.12.2018р. №168Р сторонами було погоджено орієнтовну суму відшкодування витрат, пов`язаних зі споживанням відповідачем електроенергії, а саме - 11152000,00 грн., у т.ч. ПДВ - 1858666,67грн., що орієнтовно складає 3994400 тис. кВт/год.

За даним договором електроенергією забезпечуються об`єкти ДП "ХМТП", що приєднані до електричних мереж ХФ ДП "АМПУ".

В додатку №1 до Договору №168Р від 28 грудня 2018 року сторони встановили обсяг та графік постачання електричної енергії у 2019 році для підприємства.

Однак, листом від 16 вересня 2019 року Адміністрація повідомила, що у зв`язку із початком дії нової моделі ринку електроенергії та збільшенням фактичних обсягів електроспоживання підприємством у серпні-вересні 2019 року, сума договору, укладеного з постачальником електричної енергії ТОВ "Енергопром Сістем", вичерпується 20 вересня 2019 року та відбудеться перехід до постачальника "останньої надії".

У зв`язку з чим позивача було повідомлено, що акти будуть прийматись підприємством лише за наявності достатнього та належного обґрунтування підстав укладення Договору з постачальником "останньої надії", в протилежному випадку різниця між цінами ТОВ "Енергопром Сістем" та постачальника "останньої надії" буде розглядатись як прямі збитки, завдані підприємству.

Проте, в подальшому позивач лише вимагав сплати сум, зазначених ним у Актах та виставлених підприємству рахунках, без належного пояснення своїх дій/бездіяльності, що призвели до закупівлі електроенергії не на ринку, а в ДПЗД "Укрінтеренерго".

Також відповідач ДП "Херсонський морський торговельний порт" зауважує, що з підставою укладення договору з постачальником "останньої надії" Адміністрація пов`язує початок дії нової моделі ринку електричної енергії, що спричинило вичерпання сум за Договором №118-В-ХЕФ-19 від 01.07.2019р.

На момент запуску нової моделі ринку електричної енергії Адміністрація проводила закупівлю електричної енергії за Договором про постачання електричної енергії споживачу №118-В-ХЕФ-19 від 01.07.2019р., укладеного з ТОВ "Енергопром Сістем" за процедурою відкритих торгів.

При тому, у своїх консультаціях Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України неодноразово вказувало, що визначаючи очікувані обсяги та вартість закупівлі, замовники можуть виходити з планових вартісних показників, які можуть розраховуватись, зокрема, виходячи із потреби у відповідних товарах, роботах і послугах у минулих роках з урахуванням економічних факторів, індексу інфляції, які впливають на ціноутворення на ринках відповідних товарів, робіт і послуг, тощо.

Для дотримання принципів здійснення закупівель, зокрема, максимальної економії та ефективності та мети Закону України "Про публічні закупівлі", замовники можуть попередньо здійснювати маркетингові дослідження, вивчення ситуації на ринку, моніторинг комерційних пропозицій потенційних постачальників товарів, надавачів послуг та виконавців робіт як з відкритих джерел, так і безпосередньо консультуючись з ними, отримувати дані від органів влади, підприємств, установ організацій згідно їх функцій, а також з інших джерел інформації, яка може бути використана для формування очікуваної вартості предмета закупівлі.

Водночас, розрахунок обсягу та очікуваної вартості предмета закупівлі не регулюється Законом і здійснюється замовником самостійно, виходячи зі специфіки такого предмета, умов та обставин здійснення конкретної закупівлі.

Таким чином, на думку відповідача, є безпідставним посилання позивача, як на підставу укладення Договору з постачальником "останньої надії", на початок дії нової моделі ринку електричної енергії, оскільки це був загальновідомий факт і Адміністрація, визначаючи необхідні обсяги та очікувану вартість закупівлі електроенергії, могла і повинна була враховувати дану обставину.

Зауважує, що укладення договору з постачальником "останньої надії" (тобто закупівля електроенергії за цінами вищими ринкових), є крайньою мірою для забезпечення об`єктів електроенергією, але до цього кроку можуть призвести лише особисті дії/бездіяльність споживача електроенергії.

Крім того, виходячи зі змісту Додаткової угоди №3 до Договору про постачання електричної енергії споживачу №118-В-ХЕФ-19 від 01.07.2019р., Адміністрація та ТОВ "Енергопром Сістем" (постачальник) припинили дію Договору за взаємною згодою, що і стало підставою для застосування п.4 ч. 1 ст. 64 Закону України "Про ринок електричної енергії".

Відповідач звертає увагу на те, що ним не були перевищенні загальні планові показники споживання, а різниця в річних обсягах споживання становить 414113 тис. кВт/год.

Також, на момент укладення позивачем договору з постачальником "останньої надії" - 21.09.2019р., підприємством не були вичерпані і планові показники на III квартал 2019р. Загальне споживання підприємством електроенергії станом на 20.09.2019р. становило 439096 тис. кВт/год. При тому, загальне перевищення за квартал становить лише 5536 тис. кВт/год., хоча позивачем вимагається до сплати електроенергії за цінами постачальника "останньої надії" в повному обсязі, тобто за 53400 тис. кВт/год.

Таким чином, будь-яких факторів, котрі можна було поставити в залежність до укладення Адміністрацією договору з ДПЗД "Укрінтеренерго" зі сторони підприємства не було створено, а посилання на вичерпання підприємством до 20.09.2019р. запланованих обсягів споживання електричної енергії є безпідставними.

Зазначає, що укладення Адміністрацією договору з ДПЗД "Укрінтеренерго" та закупівля електричної енергії за цінами, неприйнятними для підприємства, відбулось внаслідок послідовних дій позивача і без врахування інтересів підприємства, тому саме Адміністрація повинна нести тягар відповідальності за свої дії та спричинені наслідки.

Крім того, підприємство готове провести необхідне відшкодування за Договором №168Р від 28 грудня 2018 року, однак лише після отримання від Адміністрації актів та рахунків, сформованих за справедливими по відношенню до відповідача показниками. Проте, позивач навмисно створює обставини, які не дають можливості ДП "ХМТП" виконувати умови Договору з проведення відшкодування.

Щодо нарахування позивачем пені та 3% річних зауважує, що з огляду на положення пункту 2.8 договору та вмотивовану відмову відповідача від підписання актів позивач помилково вважає, що 04.12.2019р. мало місце початку прострочення зобов`язання зі сторони підприємства. За наведеного відсутні будь-які підстави для нарахування позивачем штрафних санкцій за договором та стягнення їх з відповідача.

Крім того, відповідач зазначає, що між сторонами велись переговори щодо підписання договору про реструктуризацію заборгованості. Разом з тим, за твердженням відповідача, ДП "АМПУ" навмисно затягує укладення такого договору.

При цьому, як зазначив представник відповідача, за наявності укладеного між сторонами договору реструктуризації спірна заборгованість була б включена до переліку загальної заборгованості та не була б предметом судового розгляду.

За наведених обставин, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі, з огляду на наступне.

Як слідує з матеріалів справи та встановлено господарським судом, Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація), в особі виконуючого обов`язки начальника Херсонської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" Гаращенка В.В., який діє на підставі Положення про Херсонську філію державного підприємства "Адміністрація морських портів України та довіреності №4798 від 23.06.2018р., з однієї сторони та Державне підприємство "Херсонський морський торговельний порт" (Підприємство) в особі в.о. директора Сухина ОА., який діє на підставі Статуту та наказу №20-К від 22.01.2018р. з іншої сторони, 29.12.2018р. уклали договір №101-П-ХЕФ-18/168Р з протоколом розбіжностей від 29.12.2018р. (а.с.9-14).

Відповідно до п.1.1 Договору, Підприємство зобов`язується відшкодовувати Адміністрації витрати, пов`язані зі споживанням Підприємством електроенергії, води питної якості та наданням послуг з водовідведення з доочисткою стічних вод (з урахуванням додаткового обсягу стічних вод).

Орієнтовна сума відшкодування витрат становить 11527291,00 грн., в т.ч. за споживання електроенергії 11152000,00 грн., що орієнтовно складає 3994400,00 тис. кВт/год. (п.п.2.1, 2.1.1).

За умовами п.2.2 Договору, розрахунок щомісячних обсягів активної електроенергії, які отримуються Підприємством, здійснюється на підставі розрахунку Адміністрації, який обчислюється у відповідності до отриманих підприємством обсягів електроенергії згідно встановлених лічильників, а у разі відсутності лічильників, у відповідності до існуючого енергоспоживаючого обладнання Підприємства.

Згідно п.2.3, розрахунок щомісячних обсягів реактивної електроенергії, які отримуються Підприємством, здійснюється на підставі розрахунку Адміністрації, який обчислюється згідно їх пропорційного розподілу між Адміністрацією та Підприємством у залежності спожитої активної електроенергії Адміністрацією та Підприємством.

В п.2.6 Договору сторони дійшли згоди про те, що Підприємство повинно підписати отриманий від Адміністрації Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) протягом 5 робочих днів з дати отримання такого Акту або надати мотивовану відмову (заперечення) від підписання акту здачі-прийняття робіт (надання послуг). Належним підтвердженням отримання Підприємством Акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) є відмітка (штамп) на супровідному листі або поштове повідомлення про вручення рекомендованої кореспонденції.

Якщо у цей строк Підприємство не повернуло підписаний акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) або не надало мотивованої відмови (заперечення), цей акт вважається Сторонами погодженим (підписаним).

Мотивовану відмову (заперечення) Адміністрація розглядає впродовж 3-х робочих днів та письмово надає Підприємству результат розгляду.

Згідно п.2.8.2. Договору, остаточний розрахунок за спожиту електричну енергію Підприємство здійснює щомісячно протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати підписання Акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) на підставі виставлених Адміністрацією рахунків. Рахунки та Акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) Адміністрацією, для оплати згідно п. 2.7 та 2.8.2., надаються не пізніше 11-го числа місяця наступного за розрахунковим.

За умовами п.2.10, додатково Адміністрація надає Підприємству копії рахунків та Актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) відповідних енергопостачальних та комунальних підприємств.

Згідно п.3.1.1, Адміністрація зобов`язується забезпечити безперебійне постачання електроенергії, види питної якості та надання послуг з водовідведення з доочисткою стічних вод у рамках цього Договору за умови безперебійного надання Адміністрації вищевказаних комунальних послуг енергопостачальними та комунальними підприємствами.

В п.3.1.3 визначено, що Адміністрація має право своєчасно отримувати оплату по наданих Підприємству рахунках відповідно до умов цього Договору.

Відповідно до п.3.2.2., Підприємство зобов`язується відшкодовувати витрати, які пов`язані зі споживанням Підприємством електроенергії, води питної якості та наданням послуг з водовідведення з доочисткою стічних вод у повному обсязі в строки, які передбачені даним Договором та визначені згідно п. 2.7. та 2.8. даного Договору.

Строк дії Договору встановлювався до 31 грудня 2019 року включно, а в частині взаєморозрахунків та прийняття послуг - до повного виконання Сторонами зобов`язань по даному Договору.

Листом № 2027/26-03-02/Вих/26 від 16.09.2019р. (а.с.30) (оригінал якого оглянуто судом в судовому засіданні), позивач повідомив ДП "ХМТП" про те, що відповідно до норм Закону України "Про ринок електричної енергії" з 1 липня 2019 року вступила в дію нова модель ринку електроенергії, що призвело до збільшення тарифу на постачання електроенергії у третьому кварталі 2019 року.

Листом № 24-05/23 від 24.09.2019р. (а.с.43-45) (оригінал якого було оглянуто судом в судовому засіданні), ДП "ХМТП" повідомило ХФ ДП "АМПУ", що при можливому збільшені вартості енергії, відповідач буде приймати акти виконаних робіт (наданих послуг) за наявності достатнього належного обґрунтування підстав укладення договору з постачальником "останньої надії".

Супровідним листом № 2247/26-05- 03/Вих/26 від 11.10.2019р. (а.с.35-36) (оригінал якого оглянуто судом в судовому засіданні), відповідачу було направлено, в тому числі, на відшкодування електричної енергії - рахунок на оплату №1963 від 30.09.2019р., Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №6744 від 30.09.2019р., рахунок на оплату №1964 від 30.09.2019р., Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №6749 від 30.09.2019р. (а.с.37- 40), а також відповідні акти прийому-передачі електричної енергії, укладені позивачем з енергопостачальною компанією ДПЗД "Укрінтеренерго" (а.с.47-52).

Відповідно до відмітки на означеному листі, відповідачем документи отримано 15.10.2019р.

Листом №2283/26-03-02/Вих/26 від 18.10.2019р. (а.с.31-32) (оригінал якого оглянуто судом в судовому засіданні), Адміністрація Херсонського МП роз`яснила відповідачу, що відповідно до п. 2.1.4 Договору, ціна за кожну одиницю виміру (тарифи) електроенергії, води питної якості та послуг з водовідведення з доочисткою стічних вод на момент споживання Підприємством приймається як тарифи, які діють на момент надання послуг Адміністрації відповідними енергопостачальними організаціями та комунальними підприємствами.

Листом № 18-25/384 від 21.10.2019р. (а.с.41-42) (оригінал якого оглянуто судом в судовому засіданні), відповідач повернув рахунки на оплату № № 1963, 1964 та акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) №№ 6744, 6749 від 30.09.2019р. без підписання та повідомив про неможливість оплати електричної енергії за цінами від "постачальника останньої надії" ДПЗД "Укрінтеренерго" у вересні 2019 року.

В означеному листі ДП "Херсонський морський торговельний порт" зауважив, що згідно Додатку №1 до Договору 168Р від 29.12.2018р., обсяги спожитої підприємством електричної енергії у 3 кварталі 2019 року були перевищені лише на 5536,00кВТ/год, а не на 66057 кВТ/год, а тому просив внести коригування у відповідні акти.

В подальшому, 19.11.2019р. позивачем на адресу відповідача була направлена претензія №26-01-01-18/76 (а.с.15-18) (оригінал якої оглянуто судом в судовому засіданні) з вимогою оплатити існуючу заборгованість.

В претензії позивач зазначив, що згідно умов укладеного між сторонами договору, ДП "ХМТП" повинно відшкодовувати Адміністрації вартість спожитої електроенергії по тарифам, які діють на момент надання послуг ХФ ДП "АМПУ" відповідними енергопостачальними організаціями на тих же умовах та за тими ж цінами, за якими розраховується ХФ ДП "АМПУ" з постачальниками електричної енергії відповідно до діючих договорів на постачання електричної енергії.

За період з 01.09.2019р. по 20.09.2019р. постачальником електричної енергії ХФ ДП "АМПУ" згідно договору №118-В-ХЕФ-19 від 01.07.2019р. було ТОВ "Енергопром Сістем".

У зв`язку з закінченням 20.09.2019р. дії договору №118-В-ХЕФ-19 від 01.07.2019р. з ТОВ "Енергопром Сістем", між ХФ ДП "АМПУ" та ДПЗД "Укрінтеренерго" був укладений договір №163-В-ХЕФ-19 від 21.09.2019р. на постачання електричної енергії на період з 21.09.2019р. по 30.09.2019р.

При цьому копії актів постачальника були надані листом від 11.10.2019р.

За наведеного позивач зазначив, що повернення відповідачем рахунків на оплату та актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) за вересень 2019 року вважає необґрунтованим.

Зауважив, що обсяги постачання електричної енергії Підприємству, згідно Додатку №1 до Договору, є очікуваними та вказані для можливості розрахунку згідно п.2.8.1 Договору розміру необхідної попередньої оплати у розмірі 60% від вартості планового обсягу електричної енергії Підприємству у розрахунковому місяці.

Тарифи за спожиту Підприємством електричну енергію у вересні 2019 року виставлялися Адміністрацією згідно діючих у вересні 2019 року договорів з постачальниками електричної енергії.

Отримання претензії підтверджується вхідним штампом відповідача № 5134/01-24 від 19.11.2019р.

До претензії позивачем було повторно додано рахунки та акти здачі-прийняття робіт (наданих послуг) за вересень 2019 року.

У відповіді на претензії від 26.12.2019р. №18-09/492 (а.с.19-26), відповідач зауважив про вжиття заходів щодо погашення кредиторської заборгованості перед позивачем, в тому числі, як слідує з додатку до відповіді, в частині погашення спірної заборгованості в сумі 595633,18 грн.

При цьому, відмови від погашення означеної заборгованості відповідь на претензії не містить, акти здачі-прийняття робіт та рахунки на оплату позивачеві не повернуто.

Як стверджує позивач, станом на день звернення до суду виконання зобов`язання за вищезазначеним Договором ДП "ХМТП" не відбулося, надані позивачем послуги не оплачено.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За приписами ст.16 цього Кодексу, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно ст.4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Відмова від права на звернення до господарського суду є недійсною.

Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

В даному випадку позивачем обрано вірний спосіб захисту порушеного права, який відповідає тим, що передбачені законодавством, та забезпечить відновлення порушеного права позивача.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.3 Цивільного кодексу України, однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 ст.627 Цивільного кодексу України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (ч. 2 ст. 193 Цивільного кодексу України).

Згідно із статями 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд враховує, що за умовами п.п.1.1, 2.1.4, 3.2.1 укладеного між сторонами Договору відповідач Державне підприємство "Херсонський морський торговельний порт" зобов`язався відшкодовувати позивачу витрати, які пов`язані зі споживанням підприємством електроенергії, води питної якості та наданням послуг з водовідведення з доочисткою стічних вод у повному обсязі, за тарифами, які діють на момент надання послуг Адміністрації відповідними енергопостачальними організаціями та комунальними підприємствами, в строки, які передбачені даним Договором та визначені згідно п. 2.7. та 2.8. даного Договору.

В судовому засіданні представник відповідача зауважив, що припинення постачання електроенергії Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергопром Сістем" з 21.09.2020р. в межах укладеного з Адміністрацією морського порту Договору про постачання електричної енергії споживачу №118-В-ХЕФ від 01.07.2019р. (а.с.114-132) мало місце внаслідок укладення між сторонами Додаткової угоди №3 від 20.09.2019р. до Договору (а.с.137) про припинення Договору, тобто внаслідок послідовних дій позивача.

Однак, означена Додаткова угода не є предметом розгляду у даній справі, а матеріали справи не містять доказів визнання недійсною вищенаведеної Додаткової угоди, так само як і доказів визнання недійсним укладеного в подальшому між ХФ ДП "АМПУ" та ДПЗД "Укрінтеренерго" Договору №163-В-ХЕФ-19 від 21.09.2019р. на постачання електричної енергії на період з 21.09.2019р. по 30.09.2019р.

При цьому договір від 29.12.2018р. №168Р, укладений між сторонами даного спору, не містить жодних застережень щодо права позивача у виборі контрагента - енергопостачальної організації.

Матеріалами справи підтверджено факт отримання позивачем електроенергії від ДПЗД "Укрінтеренерго" - акти купівлі-продажу електроенергії за вересень 2019 року (а.с.47-52), копії яких направлялись відповідачу разом з актами та рахунками на оплату.

Доказів, які б свідчили порушення позивачем умов договору щодо надання відповідачу послуг з енергопостачання у спірний період, а також доказів не споживання ДП "Херсонський морський торговельний порт" електроенергії протягом вересня 2019 року матеріали справи не містять.

Більш того, як свідчать матеріали справи, акти здачі-прийнятя робіт №6744 та №6749 від 30.09.2019р. (оригінали яких оглянуто судом в судовому засіданні), були підписані відповідачем без будь-яких зауважень, та супровідним листом від 29.04.2020р. №07-28/20 (а.с.207-209) повернуті позивачу.

Таким чином, відповідач, підписавши означені акти, фактично визнав наявність заборгованості в сумі 595633,18 грн.

При цьому, суд не аналізує питання щодо зволікання позивача у підписанні з відповідачем договору реструктуризації боргу, оскільки це не є предметом спору.

За наведених обставин, суд вважає вимоги позивача в частині стягнення основної заборгованості в сумі 595633,18 грн. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов договору в частині своєчасного погашення заборгованості позивач також просить стягнути з останнього 48340,49 грн. пені.

Так одним із видів господарських санкцій, згідно з частиною другою статті 217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина перша статті 230 ГК України).

Розмір штрафних санкцій, відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України, встановлюється законом, а в разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та частиною шостою статті 232 ГК України.

Згідно зі ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 4.2. Договору встановлено, що у випадку несвоєчасної сплати рахунків Адміністрація має право стягнути з Підприємства пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення платежів від суми простроченого платежу, а також суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від суми простроченого платежу.

В пункті 4.8. Договору сторони дійшли згоди, що строк позовної давності по нарахуванню пені за прострочення платежів Підприємством встановлюється тривалістю у 1 (один) рік.

У зв`язку із порушенням умов договору в частині своєчасного погашення заборгованості, позивачем нараховано відповідачу пеню в розмірі 48340,49 грн. за період з 04.12.2019р. по 03.04.2020р.

Відповідно до пункту 1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Судом здійснено перевірку нарахування позивачем пені та встановлено, що остання нарахована вірно.

Щодо тверджень відповідача відносно того, що наразі не мало місце прострочення оплати заборгованості, оскільки відповідач у встановлені договором строки повернув без оплати рахунки та без підписання акти, про що надав обґрунтовану відмову, суд зауважує наступне.

Так, дійсно, умовами п.п.2.6 Договору визначено, що Підприємство повинно підписати отриманий від Адміністрації Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) протягом 5 робочих днів з дати отримання такого Акту або надати мотивовану відмову (заперечення) від підписання акту здачі-прийняття робіт (надання послуг). Належним підтвердженням отримання Підприємством Акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) є відмітка (штамп) на супровідному листі або поштове повідомлення про вручення рекомендованої кореспонденції.

Якщо у цей строк Підприємство не повернуло підписаний акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) або не надало мотивованої відмови (заперечення), цей акт вважається Сторонами погодженим (підписаним).

Мотивовану відмову (заперечення) Адміністрація розглядає впродовж 3-х робочих днів та письмово надає Підприємству результат розгляду.

Так листом від 21.10.2019р. №18-25/384 спірні акти №№6744, 6749 від 30.09.2019р. та рахунки на оплату №№1963, 1964 були повернуті Державним підприємством "Херсонський морський торговельний порт" на адресу позивача з мотивованою відмовою для проведення відповідного коригування.

Разом з тим, означені акти та рахунки були повторно направлені відповідачу разом з претензією від 19.11.2019р. №26-01-01-18/76, яка отримана останнім в той же день, про що свідчить відповідний штамп.

Заборон щодо повторного направлення актів здачі-прийняття робіт (надання) послуг та рахунків на оплату таких послуг ні приписи чинного законодавства, ні умови укладеного між сторонами договору не містять.

При цьому, протягом п`яти робочих днів з дня отримання претензії ні акти, ні мотивована відмова від їх підписання позивачу не направлені.

Навпаки, у відповіді на претензію відповідач зауважив про вжиття ним заходів щодо погашення заборгованості, в тому числі спірної.

Таким чином, позивачем цілком правомірно зазначено, що в даному випадку має місце прострочення оплати наданих послуг з енергопостачання.

Суд зауважує, що, з урахуванням умов договору та дати вручення актів і рахунків разом з претензією, початком прострочення є 27.11.2019р.

Проте, позивачем визначено початок періоду прострочення з 04.12.2019р., що є правом останнього та не виходить за межі допустимого періоду.

За наведених обставин, суд задовольняє вимоги зі стягнення пені в сумі 48340,49 грн. у повному обсязі.

Окрім цього, позивач просить стягнути з відповідача 5960,07 грн. 3% річних.

Так частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Право нарахування відсотків річних також визначено і умовами п.4.2 Договору.

Судом перевірено розрахунок заявлених позивачем до стягнення 3% річних за період з 04.12.2019р. по 03.04.2020р. та встановлено, що останні розраховано вірно.

Таким чином, суд задовольняє вимоги позивача в частині стягнення 3% річних в сумі 5960,07 грн.

Що стосується тверджень відповідача відносно того, що додані до матеріалів справи документи підписані та завірені не уповноваженими на то особами, суд зауважує наступне.

Згідно з ч.ч. 1-5 ст. 91 ГПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

У даній справі документи, додані до позовної заяви, відповіді на відзив засвідчені начальником відділу адміністративної роботи позивача ОСОБА_1 , юрисконсультом Подоляк О.І., відповідь на відзив підписана в.о. начальника філії Самініною О.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 42 ГПК України, якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в паперовій формі, такі документи скріплюються власноручним підписом учасника справи (його представника).

Відповідно до ч. 1 ст. 41 ГПК України, у справах позовного провадження учасниками справи є сторони та треті особи.

В даному випадку учасником справи - позивачем є Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Херсонської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України".

Нотаріально посвідченою довіреністю від 30.09.2019р. зі строком дії до 31.12.2020р. (а.с.46) Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" уповноважило начальника Херсонської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрації Херсонського морського порту) Геращенка В.В. представляти інтереси підприємства в органах влади і місцевого самоврядування, судових та правоохоронних органах, тощо.

За цією довіреність начальник філії, крім іншого, уповноважений - видавати накази, розпорядження, інструкції і давати вказівки, обов`язкові до виконання для всіх працівників філії; в порядку, передбаченому законодавством України, підписувати від імені Підприємства та подавати до судів позовні заяви, відзиви, відводи, клопотання, заяви, заперечення, тощо.

Довіреність видана з правом передоручення повноважень працівнику (працівникам) Філії.

Пунктом 5.8. Положення про Херсонську філію ДП "АМПУ" (Адміністрацію Херсонського МП), затверджена наказом Міністерства інфрастуктури України від 28.05.2019р. №404 (а.с.210-216), визначено, що начальник філії у встановленому законодавством України порядку видає накази, розпорядження, інструкції і дає вказівки, обов`язкові до виконання для всіх працівників філії.

Наказом начальника філії №116 від 31.03.2015р. (а.с.202) затверджено Інструкцію з діловодства у ХФ ДП "АМПУ" (Адміністрації Херсонського МП) (далі - Інструкція).

Відповідно до положень Інструкції (а.с.203-205), копії документів виготовляються і видаються тільки з дозволу керівника установи, його заступників або керівника структурного підрозділу.

У разі підготовки документів для надання судовим органам можуть виготовлятися копії документів, виданих іншими установами.

Також, Інструкцією визначено порядок засвідчення копії документа.

Відповідно до п. 4.9 Розділу 4 Положення про відділ адміністративної роботи, (а.с.217-219), затвердженого наказом начальника філії №288 від 16.08.2018р., до функцій відділу входить сприяння користуванню архівними документами, надання необхідних довідок, копій, витягів з документів юридичним і фізичним особам відповідно до правил Діловодства.

За наказом №113/к від 13.06.2013р. про прийняття на роботу (а.с.206), ОСОБА_2 прийнята на роботу в Херсонську філію ДП "Адміністрація морських портів України" на посаду начальника відділу адміністративної роботи.

Повноваження ОСОБА_3 на право засвідчення копій документів підтверджено копією довіреності від 11.12.2019р. №4495/10-01-01/Вих (а.с.76).

Таким чином, оскільки учасником справи є саме ДП "Адміністрація морських портів" в особі Херсонської філії ДП "АМПУ" (Адміністрація Херсонського МП), як юридична особа, і, відповідно до внутрішніх документів Філії визначено порядок виготовлення та засвідчення копій документів, суд зазначає, що копії, засвідчені його уповноваженими на те працівниками, є засвідченими належним чином.

При цьому суд вважає за доцільне звернутись до практики Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях вказує на те, що "при застосуванні процедурних правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (рішення від 26.07.2007р. у справі "Walchli v. France", заява № 35787/03, п. 29; від 08.12.2016р. у справі "ТОВ "Фріда" проти України", заява № 24003/07, п. 33).

За викладених обставин, не врахування господарським судом поданих позивачем доказів на підтвердження повноважень осіб, що засвідчили додані до матеріалів справи документи, може розцінюватись як прояв надмірного формалізму, який суперечить передбаченому частиною 1 статті 2 та частиною 3 статті 236 ГПК України завданню господарського судочинства, а саме принципам справедливості та верховенства права.

Більш того, в судовому засіданні судом було оглянуто оригінали документів, наданих позивачем до матеріалів справи, про що зазначено вище.

Що стосується підписання відповіді на відзив в.о. начальника філії Самініною О.

Як зазначено вище, довіреність начальнику філії видана з правом передоручення повноважень працівнику (працівникам) Філії.

Відповідно до п.5.5 Положення про Філію, у разі тимчасової відсутності Начальника філії (відрядження, відпустка та інші поважні причини), його обов`язки виконує заступник Начальника Філії відповідно до розподілу обов`язків.

Наказом начальника філії № 11-к від 13.01.2020р. (а.с.221) затверджено розподіл обов`язків між заступниками начальника філії (а.с.222-227), відповідно до якого у разі

тимчасової відсутності начальника ХФ ДП "АМПУ" (Адміністрації Херсонського МП) заступник начальника філії з операційної діяльності призначається виконуючим обов`язки начальника філії.

У разі тимчасової відсутності начальника філії, відсутності також заступника начальника філії з операційної діяльності, обов`язки начальника філії виконує заступник начальника філії з розвитку портової інфраструктури.

Як зазначає позивач, в період з 09.06.2020р. у зв`язку з непрацездатністю начальника філії виконання обов`язків начальника філії було покладено на заступника начальника філії з операційної діяльності Самініну О.В., що підтверджується наказом № 237- к від 09.06.2020р. (а.с.220).

Станом на 30.06.2020р. начальник філії Гаращенко В.В. перебував на лікарняному, обов`язки начальника філії виконувала Самініна О.В. відповідно до наказу № 237-к від 09.06.2020р.

Відповідь на відзив датована 30.06.2020р., отже підписана уповноваженою на то особою.

Крім того, повноваження Самініної О.В. підтверджені копією нотаріально посвідченої довіреності від 24.12.2019р. (а.с.228), в тому числі щодо права підписання позовних заяв, відзивів, відводів, клопотань, заяв, заперечень (п.16 довіреності).

Отже, наведеним спростовуються доводи відповідача щодо відсутності повноважень наведених вище осіб на підписання та засвідчення документів, поданих позивачем.

Щодо заперечень відповідача відносно порушення позивачем приписів процесуального закону що стосується подання до відповіді на відзив додаткових доказів з пропуском встановленого на то строку, суд зауважує наступне.

Так 02.07.2020р. до господарського суду від позивача надійшла відповідь на відзив №1327/26-01-01/Вих/26 від 30.06.2020р. (а.с.195-235), до якої додано документи на підтвердження повноважень осіб, що підписали заяви та засвідчили документи, супровідний лист відповідача про повернення підписаних актів здачі-прийняття робіт а також акти №№6744, 6749 від 30.09.2019р.

Згідно ст.161 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Відповідно до ст.166 Господарського процесуального кодексу України, у відповіді на відзив позивач викладає свої пояснення, міркування та аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень та мотиви їх визнання або відхилення.

До відповіді на відзив застосовуються правила, встановлені частинами третьою - шостою статті 165 цього Кодексу.

За приписами п.5 ч.3 ст.165 Господарського процесуального кодексу України, відзив повинен містити заперечення (за наявності) щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права.

Згідно п.1 ч.6 ст.165 Кодексу, до відзиву додаються докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем.

Так у відзиві на позовну заяву відповідач зауважив про невизнання позовних вимог у повному обсязі, в тому числі вказував і на не підписання спірних актів та повернення їх для коригування; а також стверджував про відсутність відповідних повноважень у осіб, що підписали та засвідчили документи від імені позивача.

На спростування наведеного позивачем було подано відповідь на відзив та відповідні докази, що підтверджують викладене у ній.

Отже, додані позивачем до відповіді на відзив документи не є додатковими доказами, а є доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення позивача, що відповідає приписам п.1 ч.6 ст.165 Господарського процесуального кодексу України.

Щодо строку розгляду даної справи.

Так провадження у справі №923/351/20 відкрито ухвалою господарського суду від 16.04.2020р., якою постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно ст.248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Ухвалою суду про відкриття провадження у справі було встановлено строк відповідачу для подання відзиву - п`ятнадцять днів з дня вручення даної даної ухвали, але не пізніше 12.05.2020р.

У встановлений господарським судом строк відзив ДП "Херсонський морський порт" подано не було.

Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України № 392 від 20.05.2020р. строк карантину, запровадженого на території України, було продовжено до 22.06.2020р.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", який набрав чинності 02 квітня 2020 року, розділ Х "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України доповнено пунктом 4, відповідно до якого, крім іншого, було продовжено строк подання відзиву на строк дії карантину.

Відзив на позовну заяву було подано відповідачем лише 23.06.2020р.

Крім того, представниками відповідача ДП "Херсонський морський торговельний порт" подавались клопотання про відкладення розгляду справи, обґрунтовані карантинними заходами.

У відповідності до приписів ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

За наведених обставин, враховуючи поведінку учасників провадження, дану справу розглянуто у розумний строк.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Згідно ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 79 ГПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010р. у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, господарський суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим, нормативно та документально доведеним, та підлягає задоволенню.

Так з відповідача Державного підприємства "Херсонський морський торговельний порт" на користь позивача Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Херсонської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" підлягає стягненню 595633,18 грн. основного боргу, 48340,49 грн. пені та 5960,07 грн. 3% річних.

При зверненні до суду із даним позовом позивачем було сплачено судовий збір в сумі 9749, 01 грн. на підставі платіжного доручення №5389 від 07.04.2020р.

За наведеного, з відповідача, з урахуванням положень ст.129 ГПК України, підлягає стягненню не користь позивача 9749, 01 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 233, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Державного підприємства "Херсонський морський торговельний порт" (73000, м.Херсон, пр.-т Ушакова, 4; ) на користь Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Херсонської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (73000, м. Херсон, пр.-т Ушакова, 4, ) - 595633 (п`ятсот дев`яносто п`ять тисяч шістсот тридцять три) грн. 18 коп. основного боргу, 48340 (сорок вісім тисяч триста сорок) грн. 49 коп. пені, 5960 (п`ять тисяч дев`ятсот шістдесят) грн. 07 коп. 3% річних, 9749 (дев`ять тисяч сімсот сорок дев`ять) грн. 01 коп. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно п.п. 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 17.07.2020р.

Суддя М.Б. Сулімовська