ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2020 року Справа № 902/87/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Саврій В.А., суддя Коломис В.В. , суддя Дужич С.П.

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Вінницької області від 10.04.2020р. (повний текст 10.04.2020р.) у справі №902/87/20 (суддя Тварковський А.А.)

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01601)

до Барського гуманітарно-педагогічного коледжу імені Михайла Грушевського (майдан М.Грушевського, 1, м.Бар, Вінницька область, 23000)

про стягнення 2701,93 грн,

Апеляційну скаргу розглянуто судом без повідомлення учасників справи, відповідно до ч.ч.2, 10 ст.270, ч.13 ст.8 та ч.3 ст.252 ГПК України.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 10.04.2020р. у справі №902/87/20 відмовлено у позові Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Барського гуманітарно-педагогічного коледжу імені Михайла Грушевського про стягнення 2701,93 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою (арк.справи 77-86).

В скарзі, зокрема, стверджує, що несвоєчасне оформлення (направлення, отримання) актів приймання-передачі природного газу не є простроченням кредитора в розумінні ст.212, ст.613 Цивільного кодексу України, та не є відкладальною умовою для відповідача в частині виконання обов`язку щодо оплати до 14 числа місяця наступного за місяцем поставки газу за Договором. До тотожних висновків дійшов Верховний Суд та Вищий господарський суд України, розглядаючи спори саме за Договорами купівлі-продажу природного газу, які містять аналогічні умови, що порядку остаточних розрахунків - п.6.1 Договорів та порядку передачі газу - п.3.4 Договорів, порядку обліку газу - п.4.1 Договорів.

Посилається на практику, викладену у постановах Вищого господарського суду України від 17.05.2016р. у справі №908/997/15-г, від 21.07.2015р. у справі №902/1598/14, від 02.06.2015р. у справі №904/8409/14, від 13.11.2014р. у справі №924/943/14, від 13.04.2016р. у справі №904/6721/15, від 14.06.2016р. у справі №914/4191/15, від 21.06.2016р. у справі №910/28812/15, у постановах Верховного Суду від 12.02.2020р. у справі №920/198/15, від 14.08.2019р. у справі №920/200/16, від 17.04.2018р. у справі №918/1395/15.

Стверджує, що обов`язок відповідача з оплати поставленого природного газу не пов`язаний з поверненням підписаних актів. Жодний пункт Договору або норма чинного законодавства не пов`язує обов`язок оплатити поставлений природний газ із фактом отримання підписаного акту. Підписання актів, з урахуванням п.3.3 та п.3.4 Договору, є за своєю природою документальним оформленням (п.3.3 Договору) юридичного факту приймання-передачі природного газу. Обов`язок відповідача оплатити поставлений природний газ виникає з юридичного факту - факту здійснення приймання-передачі природного газу у відповідному місяці, який посвідчується (оформлюється, підтверджується) відповідним актом, а не з факту повернення (направлення, отримання тощо) підписаного акту.

Скаржник вважає висновки суду першої інстанції такими, що не відповідають дійсним обставинам справи - умовам п.6.1 Договору та, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення не дослідив у повній мірі умови Договору у взаємозв`язку зі ст.ст.212, 213, 692, 694, 655, 664 Цивільного кодексу України, що в свою чергу призвело до неправильного застосування судом зазначених норм матеріального права та як наслідок - до прийняття оскаржуваного рішення.

На підставі викладеного просить суд скасувати рішення Господарського суду Вінницької області від 10.04.2020р. у справі №902/87/20, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовільнити повністю; судові витрати у справі покласти на відповідача.

Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи №902/87/20 у складі: головуючий суддя Саврій В.А., суддя Тимошенко О.М., суддя Коломис В.В.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 28.05.2020р. поновлено Акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Вінницької області від 10.04.2020р. у справі №902/87/20, відкрито апеляційне провадження. Запропоновано відповідачу у строк - до 15.06.2020р. надіслати до Північно-західного апеляційного господарського суду письмовий відзив на апеляційну скаргу, в порядку передбаченому ст.263 ГПК України та докази надсилання копії відзиву та доданих до нього документів відповідачам.

18.06.2020р. (вх.№4001/20) на адресу суду від відповідача надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу (вих.№01-09/85 від 12.06.2020р.).

У відзиві представник зазначає, що єдиною підставою для розрахунків між сторонами за поставлений у січні 2016 року газ був саме Акт №1 приймання-передачі природного газу від 31.01.2016р., у якому зафіксовано факт передачі природного газу, його обсяг, ціну, вартість та загальну суму, що підлягає сплаті. До моменту отримання акта приймання-передачі природного газу Покупець не може провести оплату, оскільки сторонами не узгоджено суму, що підлягає сплаті. Відповідно до умов Договору, Продавець зобов`язаний був направити Покупцю підписаний Акт №1 приймання-передачі природного газу від 31.01.2016р. не пізніше 08.02.2016р., однак, не виконав взятого на себе обов`язку і повернув Акт №1 Покупцю лише 01.04.2016р.

Враховуючи вказану обставину, Коледж не мав можливості провести розрахунок за поставлений у січні 2016 року газ до 14.02.2016 року через прострочення позивача, а саме, несвоєчасне направлення ним до Коледжу акта №1 приймання-передачі природного газу від 31.01.2016 року, на підставі якого мала бути проведена оплата за поставлений у січні 2016 року газ.

Також зазначає, що обов`язок Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" щодо направлення споживачу акта приймання-передачі природного газу за розрахунковий період встановлений п.12 Правил постачання природного газу, затвердженими Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015р. №2496.

Відповідач також стверджує, що на практиці, без підписаних актів приймання-передачі природного газу уповноваженими сторонами та без скріплення їх печатками сторін жодна Казначейська служба України не візьме для реєстрації бюджетне зобов`язання та не проведе платіж.

Зазначає, що до моменту отримання акту приймання-передачі природного газу, підписаного з боку постачальника, споживач не володіє інформацією про актуальні ціни/тарифи на газ, оскільки зміна ціни відбувається без відома споживача, але змінена ціна є обов`язковою для споживача з моменту введення її в дію уповноваженим органом.

Відповідач вважає, що ним вжито всіх залежних від нього заходів щодо своєчасного та повного виконання взятих на себе зобов`язань за Договором №1664/15-ТЕ(Т)-1 купівлі-продажу природного газу від 23.02.2015р.

Також відповідач стверджує, що у наведених позивачем судових рішеннях не встановлені будь-які преюдиційні обставини, які мають значення для справи №902/87/20 та не підлягають доказуванню при розгляді даної справи. Що ж стосується правової оцінки, наданої вказаними судами певним твердженням та фактам при розгляді інших справ, то згідно частини 7 статті 74 ГПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду.

На підставі викладеного скаржник просить суд рішення Господарського суду Вінницької області від 10.04.2020р. у справі №902/87/20 залишити без змін, а апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» залишити без задоволення.

Розпорядженням в.о.керівника апарату суду від 09.07.2020р., у зв`язку із перебуванням у відпустці судді Тимошенка О.М. в період з 01.07.2020р. до 31.07.2020р. включно, відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, статті 155 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", пунктів 18, 20 розділу VIII Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п.8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Північно-західному апеляційному господарському суді, призначено заміну судді-члена колегії у судовій справі №902/87/20.

Як вбачається з Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.07.2020р. для розгляду справи №902/87/20 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Саврій В.А., суддя Дужич С.П., суддя Коломис В.В.

Ухвалою суду від 09.07.2020р. прийнято апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Вінницької області від 10.04.20р. у справі №902/87/20 до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Саврій В.А., суддя Дужич С.П., суддя Коломис В.В.

Розглядом матеріалів справи встановлено.

23.02.2015р. між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (Продавець, позивач) та Барським гуманітарно-педагогічним коледжем імені Михайла Грушевського (Покупець, відповідач) укладено договір купівлі-продажу природного газу №1664/15-ТЕ(Т)-1 (Договір).

Пунктом 1.1. Договору сторони погодили, що Продавець зобов`язується передати у власність Покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього Договору.

Відповідно до п.1.2. Договору газ, що продається за цим договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

Як встановлено п.2.1. Договору Продавець передає Покупцю з 01.01.2015р. по 31.12.2015р. газ обсягом до 53,803 тис.куб.м у тому числі по місяцях кварталів: січень - 4,392 тис.куб.м, лютий - 14384 тис.куб.м, березень - 10,160 тис.куб.м (І кв. - 28,936 тис.куб.м); квітень - 2,245 - тис.куб.м (ІІ кв. - тис.куб.м); жовтень - 3,245 тис.куб.м, листопад - 7,107 тис.куб.м, грудень - 12,270 тис.куб.м (ІV кв.- 22,622 тис.куб.м).

Пунктом 3.3. Договору встановлено, що приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу Покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу Покупця.

Як погоджено п.3.4. Договору, не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, Покупець зобов`язується надати Продавцеві підписані та скріплені печатками Покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість.

Продавець не пізніше 8-го числа зобов`язується повернути Покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта.

Акти є підставою для остаточних розрахунків між Сторонами.

За умовами п.6.1. Договору остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Ціна газу погоджена у розділі 5 Договору.

Згідно п.11.1. Договору останній набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками Сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між Сторонами з 01.01.2015р. і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015р., а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Додатковими угодами до Договору №1 від 29.05.2015р., №2 від 03.09.2015р., №3 від 13.11.2015р., №4 від 30.10.2015р., №5 від 28.12.2015р. сторони внесли зміни до умов Договору, зокрема, щодо обсягів постачання газу, ціни, порядку та умов проведення розрахунків (арк.справи 20-25).

Додатковою угодою №5 від 28.12.2015р. сторони продовжили строк дії Договору в частині реалізації газу до 31.01.2016р.

Як підтверджується матеріалами справи, на виконання умов Договору позивачем передано відповідачу природний газ на загальну суму 96570,05 грн з ПДВ, що вбачається з обопільно підписаних та скріплених печатками сторін Актів приймання-передачі природного газу (арк.справи 26-32).

При цьому, відповідач за переданий газ у січні 2016 розрахувався з порушенням строку, визначеного умовами п.6.1. Договору.

Розрахунок з позивачем за переданий у січні 2016 природний газ відповідачем здійснено двома платежами: на суму 9236,95 грн (платіжне доручення №89 від 04.04.2016р.) та на суму 20027,97 грн (платіжне доручення №391 від 27.04.2016р.).

При цьому відповідач вказував, що при здійсненні остаточної оплати у призначенні платежу вказано помилкове призначення платежу "оплата за природний газ та транспортування за 01 місяць 2016р.; згідно акта №1 від 01.04.2016р., договір №140/16-ТЕ (1)-1 від 24.02.16р.".

Наявною в матеріалах справи довідкою "Операции по Договору №1664/15-ТЕ(Т)-1, Предприятие "Барський ГПК ім. М. Грушевського" з 01.02.2015р. по 30.11.2019р. (арк.справи 34) підтверджується факт зарахування коштів позивачем саме за переданий у січні 2016 року природний газ на підставі Договору №1664/15-ТЕ(Т)-1. Остаточний розрахунок згідно з вказаною довідкою проведено 29.04.2016р.

Як вбачається з матеріалів справи, підписаний зі сторони позивача та скріплений печаткою останнього Акт №1 приймання-передачі природного газу від 31.01.2016р. на загальну суму 29264,92 грн отримано Барським гуманітарно-педагогічним коледжем імені Михайла Грушевського 01.04.2016р. за вх.№2 (згідно з відтиском штемпеля вхідної кореспонденції відповідача на зазначеному акті та записом в Журналі реєстрації вхідних документів Барського гуманітарно-педагогічного коледжу імені Михайла Грушевського) (арк.справи 56-58).

Позивач, посилаючись на допущення прострочення відповідачем сплати за даним актом, здійснив нарахування та заявив до стягнення з відповідача пеню, 3% річних та інфляційні втрати на загальну суму 2701,93 грн.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд прийшов до висновку про наступне:

Відповідно до положень ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як встановлено ст.174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами виникли правовідносини, які мають правову природу договору купівлі-продажу.

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як передбачено ст.632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 3.4. Договору сторони погодили, що підставою для остаточних розрахунків між сторонами є Акт приймання-передачі газу. При цьому Продавець не пізніше 8-го числа зобов`язується повернути Покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта.

Як вбачається з матеріалів справи, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" Акт приймання-передачі природного газу від 31.01.2016р. на загальну суму 29264,92 грн отримано відповідачем лише 01.04.2016р., що вбачається з відмітки вхідного штемпеля на самому акті та запису з журналу вхідної кореспонденції відповідача за квітень 2016 року (арк.справи 56-59).

При цьому, іншого позивачем доведено не було.

Згідно ст.ст.549, 625 Цивільного кодексу України підставою для нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних є допущення боржником прострочення виконаного грошового зобов`язання.

Відповідно до ч.4 ст.612 Цивільного кодексу України прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Як встановлено ст.613 Цивільного кодексу України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора. Боржник за грошовим зобов`язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора.

Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, відповідач був позбавлений можливості здійснити оплату за переданий у січні 2016 року природній газ з дотриманням умов п.6.1 Договору, згідно з яким остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу, оскільки саме позивачем було допущено прострочення зобов`язання щодо надання відповідачу належним чином оформленого Акту приймання-передачі газу як підстави для здійснення остаточних розрахунків за відповідний період згідно з умовами п.3.4. Договору.

Тому, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що прострочення відповідача як боржника не настало внаслідок допущення прострочення позивача як кредитора, тому відсутні правові підстави для стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що Господарським судом Вінницької області правомірно відмовлено в задоволенні позову Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Барського гуманітарно-педагогічного коледжу імені Михайла Грушевського про стягнення 2701,93 грн.

Відповідно до ч.4 ст.11 ГПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Пронін проти України", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначене судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.

При цьому, п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відхиляючи скаргу апеляційний суд у принципі має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції (рішення у справі Гарсія Руїс проти Іспанії").

У відповідності до ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.ст.275-280 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду прийнято у відповідності до норм матеріального та процесуального права і його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

На підставі ст.129 ГПК України судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Вінницької області від 10.04.2020р. у справі №902/87/20 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст.287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 13.07.2020р.

Головуючий суддя Саврій В.А.

Суддя Коломис В.В.

Суддя Дужич С.П.