ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2020 Справа № 23/74(917/190/20)

Суддя господарського суду Полтавської області Ореховська О.О. при секретарі судового засідання Кобець Н. С., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи № 917/190/20

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Український папір", м.Київ, вул. Куренівська, 2-Б,

до Публічного акціонерного товариства "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта", м. Кременчук, вул. Свіштовська, 3, код ЄДРПОУ 00152307

про стягнення 46 374,23 грн. (з урахуванням заяви від 02.03.2020р. № 59/юр/20 (вх. № 2753 від 06.03.2020р.) про зменшення розміру позовних вимог,

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.

В судовому засіданні 02.07.2020р. судом ухвалено та складено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Український папір" (позивач, ТОВ "Український папір) звернулось до господарського суду Полтавської області із позовною заявою (вх. №199/20 від 04.02.2020р.) до Публічного акціонерного товариства "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта" (відповідач, ПАТ "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта") про стягнення 207 323, 21 грн. заборгованості по Договору № УП-2019 від 05.02.2019р., з яких: 160 948, 98 грн. - основного боргу, 40 958, 56 грн. - пені, 1 651, 64 грн.- інфляційних втрат, 3 764, 03 грн. - 3% річних, а також 3 000, 00 грн. - судових витрат на правничу допомогу та 3 109 , 85 грн. - витрат по сплаті судового збору.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на порушення відповідачем договірних зобов`язань щодо своєчасної та повної оплати за поставлений товар, внаслідок чого позивач, на підставі приписів чинного законодавства та умов Договору, нарахував та заявив до стягнення з відповідача 160 948, 98 грн. - основного боргу, 40 958, 56 грн. - пені, 1 651, 64 грн. - інфляційних втрат, 3 764, 03 грн. - 3% річних.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.02.2020 р. даний позов переданий на розгляд судді Ореховській О.О.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 10.02.2020р. зазначену позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 917/190/20; встановлені строки надання сторонами заяв по суті справи. Справу постановлено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Судове засідання призначено на 10.03.2020р.

06.03.2020 р. позивач через канцелярію суду подав заяву (вх. № 2753, (а.с.121-128) про зменшення розміру позовних вимог, так як відповідачем сплачено сума основного боргу, що підтверджується платіжним дорученням № від 05.02.2020р.(а.с.132). З огляду на це відповідач просить стягнути з відповідача пеню за кожний день прострочення оплати в розмірі 40 958,56 грн., суму інфляційного збільшення боргу (інфляційних втрат) в розмірі 1 651,64 грн., 3% річних у розмірі 3 764,03 грн., судові витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн., судові витрати за сплату судового збору у розмірі 3 109,85 грн.

10.03.2020р. від відповідача через канцелярію суду надійшов відзив по справі (вх. № 2786). У відзиві відповідач зазначає, що сума заборгованості по Договору № УП-2019 від 05.02.2019р. за поставлений товар в розмірі 160 948,98 грн. сплачена, що підтверджується платіжним дорученням № від 05.02.2020р. та просить суд закрити провадження у справі в частині заявленої вимоги про стягнення основного боргу в розмірі 160 948,98 грн.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 10.03.2020р. прийнято заяву позивача від 02.03.2020р. № 59/юр/20 (вх. №2753 від 06.03.2020р.) про зменшення розміру позовних вимог та відкладено розгляд справи на 09.04.2020р. Подальший розгляд справи проводиться в межах заяви про зменшення позовних вимог.

Судове засідання 09.04.2020р. не відбулося у зв`язку з відпусткою судді Ореховської О.О.

У зв"язку з введенням на території України карантинних заходів, запроваджених згідно Постанови Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11.03.2020р. №211 (зі змінами), в ухвалі господарського суду Полтавської області від 14.04.2020р. зазначено, що про дату і час судового засідання учасники справи будуть повідомлені додатково ухвалою суду.

Ухвалою суду від 03.06.2020р. постановлено подальший розгляд справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Український папір" до Публічного акціонерного товариства "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта" про стягнення грошових коштів здійснювати в межах справи № 23/74 про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта", яка перебуває в провадженні господарського суду Полтавської області, та присвоїти справі номер провадження - 23/74 (917/190/20). Розгляд справи призначено на 02.07.2020р.

Сторони по справі, а також учасники справи про банкрутство належним чином та завчасно повідомлені про призначення розгляду справи на 02.07.2020р. Копії ухвал суду направлені учасникам справи за місцем їх реєстрації та про покладені на них обов`язки, про що свідчать поштові повідомлення та копії ухвал, що повернуті до суду (в матеріалах справи, а.с. 151-164).

01.07.2020р. за вх. №6854 та 02.07.2020р. за вх. №6926 від представника відповідача до суду надійшли заяви про зменшення розміру штрафних санкцій, обгрунтовані наступним: добровільне виконання зобов`язання щодо сплати основого боргу; збитковий майновий стан ПАТ «Укртатнафта», який підтверджується Звітом про фінансовий стан за 2019р, збитки підприєства за 2019 рік склали 789 млн.грн.; порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин; непропорційно високий розмір пені порівняно з основною сумою заборгованості ( розмір пені становить майже чверть від вартості несвоєчасно оплаченого товару). Відповідач просить суду зменшити розмір заявленої до стягнення пені на 90%.

В зв`язку з тим, що необхідних для вирішення спору доказів, наявних у матеріалах справи, достатньо, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до вимог ст. 233 ГПК України рішення прийнято в нарадчій кімнаті.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне:

05 лютого 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український папір» (позивач, за умовами договору - Постачальник) та Публічне акціонерне товариство «Транснаціональна фінансово- промислова нафтова компанія «Укртатнафта» (відповідач, за умовами договору - Покупець) було укладено Договір №УП-2019 (далі Договір).

Умовами зазначеного Договору сторони узгодили, зокрема, наступне :

- На умовах даного Договору Постачальник зобов`язується поставити Покупцеві, а Покупець зобов`язується прийняти й оплатити Товар (п.1.1);.

- Поставка Товару здійснюється автотранспортом. Базис поставки конкретного Товару вказується у відповідному Додатку до Договору. Умови поставки розуміються відповідно до «Інкотермс 2010. Правила ICC з використання термінів для внутрішньої та міжнародної торгівлі» (далі - ІНКОТЕРМС 2010), з урахуванням особливостей, зазначених у Договорі та у відповідних додатках до нього (п.2.1);

- Всі ризики втрати або пошкодження Товару переходять від Постачальника до Покупця в момент, визначений умовами ІНКОТЕРМС 2010 для відповідного базису поставки. З моменту переходу ризиків втрати або пошкодження Товару до Покупця переходить право власності на такий Товар (п.2.2);

- Ціна Товару вказується у відповідному Додатку до даного Договору (п. 3.1)

- Ціна Товару, зазначена у відповідному Додатку до Договору, є незмінною протягом всього строку дії Договору і включає в себе ціну Товару, вартість упаковки, маркування та інші витрати, які, згідно з ІНКОТЕРМС 2010, покладені на Постачальника при узгодженому Сторонами базисі поставки Товару (п.3.2);

- Оплата за Товар здійснюється Покупцем в строки та в розмірі, погоджені Сторонами у відповідному Додатку до Договору (3.3);

- Оплата за даним Договором здійснюється Покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника відповідно до виставленого останнім рахунку на оплату (п.3.4);

- Датою здійснення оплати за Товар вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку Покупця (п.3.5);

- За невиконання або неналежне виконання Сторонами своїх зобов`язань за цим Договором, Сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства та даного Договору (п.6.1);

- У випадку порушення Покупцем строку оплати за фактично поставлений Товар або у випадку порушення Постачальником строку платежу, передбаченого пунктом 3.6 Договору, винна Сторона сплачує іншій Стороні, на вимогу останньої, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від несплаченої суми за кожен календарний день порушення строку оплати.

Відповідно до п. 1 Додатку № 1/ОФ від 05.02.19 до Договору вартість Товару із ПДВ становить 272 399,88 грн.

Відповідно до п. 1 Додатку № 2/ОФ від 12.07.19 до Договору вартість Товару із ПДВ становить 235 948,98 грн. У п. 3 Додатку № І/ОФ від 05.02.19 до Договору та п. З Додатку № 2/ОФ від 12.07.19 до Договору зазначено, що базис поставки: DDP склад Покупця, м. Кременчук вул. Свіштовська, 3 (далі - пункт поставки). Датою поставки є дата отримання Товару Покупцем в пункті поставки, зазначена в накладній на Товар та/або товарно-транспортній накладній.

Позивачем було виконане зобов`язання за Договором та поставлено Відповідачу Товар на загальну вартість 508 348,86 грн. з урахуванням ПДВ., що підтверджується видатковими накладними №КІ 00001249 від 05.03.2019р. на суму 252 960,12 грн., №КІ 00001958 від 03.04.2019р. на суму 19 439,76 грн., №КІ 00004904 від 31.07.2019р. на суму 235 948,98 грн.

Згідно з п. 3.3. Договору Оплата за Товар здійснюється Покупцем в строки та в розмірі, погоджені Сторонами у відповідному Додатку до Договору.

Відповідно до п. 4. Додатку № 1/ОФ від 05.02.19 до Договору та п. 4 Додатку № 2/ОФ від 12.07.19 до Договору умови оплати Товару: оплата 100% від вартості Товару, зазначеної в пункті 1 даного Додатку, має бути здійснена Покупцем протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів від дати поставки Товару.

Відповідно до наданих позивачем платіжних доручень № від 25.04.2019р., № від 25.04.2019р., № від 03.05.2019р., № від 21.05.2019р., № від 29.10.2019р., № від 30.10.2019р., № від 01.11.2019р., № від 01.11.2019р. відповідач розрахувався за поставлений Товар частково на загальну суму 347 399,88 грн.

Позивач вказує на те, що на день подання позову до суду неоплаченим залишається Товар, який був поставлений за видатковою накладною № КІ-00004904 від 31.07.2019 р. на суму 160 948,98 грн. з урахуванням ПДВ.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача по кожній накладній окремо пеню за кожний день прострочення оплати в розмірі 40 958,56 грн., 3% річних в розмірі 3 764,03 грн. та інфляційні втрати в розмірі 1 651,64 грн.

При винесенні рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 Цивільного кодексу України).

Відповідно ст.631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов`язки відповідно до договору.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли правовідносин, що випливають з договору поставки.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частини 1 та 6 ст. 265 ГК України передбачають, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно норм цивільного та господарського законодавства договір купівлі-продажу є оплатним, тобто при набуванні речі у власність, покупець сплачує продавцеві вартість (ціну) речі, яка обумовлена договором, зобов`язуючим, що обумовлено взаємним виникненням у кожної із сторін прав та обов`язків, а саме, зобов`язання продавця передати покупцю річ та право вимоги оплати і зобов`язання покупця сплати вартість отриманої речі та право її вимоги.

За змістом ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити продукцію (товар) після його прийняття або прийняття товарно-розпорядчих документів на нього, якщо договором чи товарно-розпорядчими документами не визначено іншого строку оплати.

Відповідно до ч. 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Факт поставки позивачем товару підтверджується видатковими накладними №КІ 00001249 від 05.03.2019р. на суму 252 960,12 грн., №КІ 00001958 від 03.04.2019р. на суму 19 439,76 грн., №КІ 00004904 від 31.07.2019р. на суму 235 948,98 грн. (а.с.31, 38, 42).

Відповідач до подачі позову до суду розрахувався за поставлений товар частково в розмірі 347 399,88 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № від 25.04.2019р. на суму 19 439,76 грн., № від 25.04.2019р. на суму 60 000,00 грн., № від 03.05.2019р. на суму 60 000,00грн., № від 21.05.2019р. на суму 132 960,12 грн., № від 29.10.2019р. на суму 20 000,00 грн., № від 30.10.2019р. на суму 20 000,00 грн., № від 01.11.2019р. на суму 15 000,00 грн., № від 01.11.2019р. на суму 20 000,00 грн. (а.с. 48-57).

Після звернення позивача з позовом до суду відповідач в рахунок сплати основної заборгованості за Договором поставки перерахував позивачу грошові кошти на загальну суму 160 948,98 грн., що підтверджується платіжним дорученням № від 05.02.2020р. в матеріалах справи (а.с.132).

Вказана обставина є підставою для закриття провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 160 948,98 грн., згідно п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, яким передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі якщо відсутній предмет спору.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем на підставі ст. 625 ЦК України заявлено до стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 3 764,03 грн. (розрахунок а.с.19-20), а саме:

- за видатковою накладною №КІ-00001249 від 05.03.2019р. за період з 20.03.2019р. по 20.05.2019р. в розмірі 1 072,07 грн.;

- за видатковою накладною №КІ-00001958 від 03.04.2019р. за період з 18.04.2019р. по 24.04.2019р. в розмірі 11,18 грн.;

- за видатковою накладною №КІ-00004904 від 31.07.2019р. за період з 15.08.2019р. по 28.01.2019р. в розмірі 2 680,78 грн.;

Крім того, позивачем нараховано інфляційні втрати за видатковою накладною №00004904 від 31.07.2019р. за період з 15.08.2019р. по 28.10.2019р. в розмірі 1 651,64 грн. (розрахунок а.с.21).

При цьому, суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Перевіривши розрахунок позивача в частині вимог про стягнення 3% річних в розмірі 3 764,03 грн. та інфляційних втрат в розмірі 1 651,64 грн., суд не виявив завищення їх розміру з боку позивача (перевірка правильності розрахунку здійснена за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій інформаційної системи "Ліга. Закон").

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. При цьому, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Умовами договору (п. 6.5) передбачено, що у випадку порушення Покупцем строку оплати за фактично поставлений Товар або у випадку порушення Постачальником строку платежу, передбаченого пунктом 3.6. Договору, винна Сторона сплачує іншій Стороні на вимогу останньої, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від несплаченої суми за кожен календарний день порушення строку оплати.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення 40 958,56 грн. пені, яка нарахована за видатковою накладною №КІ-00001249 від 05.03.2019р. за період з 20.03.2019р. по 20.05.2019р. в розмірі 12 762,28 грн.; за видатковою накладною №КІ-00001958 від 03.04.2019р. за період з 18.04.2019р. по 24.04.2019р. в розмірі 134,21 грн.; за видатковою накладною №КІ-00004904 від 31.07.2019р. за період з 15.08.2019р. по 28.01.2019р. в розмірі 28 062,07 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України та ч. 1 ст. 230 ГК України неустойкою (штрафними санкціями) визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань підлягають стягненню штрафні санкції у вигляді пені, розмір якої повинен визначатися обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами та узгоджуватися в договорі.

Перевіривши правильність розрахунку пені, суд встановив, що розмір та період нарахування пені відповідає вимогам ЦК України, ГК України, Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та умовам Договору.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку позовних вимог щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 40 958,56 грн., судом встановлено його правильність та відповідність вимогам умов Договору поставки та чинного законодавства України (перевірка правильності розрахунку здійснена за допомогою калькулятора підрахунку штрафних санкцій інформаційної системи "Ліга. Закон").

З огляду на вищенаведене та доведення факту неналежного виконання відповідачем обов`язку щодо своєчасної оплати за поставлений товар, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, інфляційних нарахувань та 3% річних є правомірними.

У клопотаннях від 01.07.2020р. та від 02.07.2020р. відповідач просить суд зменшити розмір пені на 90%. В обгрунтування клопотання відповідач посилається на те, що ним добровільно виконано зобов`язання за договором щодо сплати суми основного боргу, ПАТ «Укртатнафта» є збитковим підприємством, що підтверджується звітом про фінансовий стан за 2019р. , крім того, ТОВ «Український папір» не надало доказів, що підтверджують понесені ним збитки, додаткові витрати чи втрачену вигоду внаслідок прострочення оплати ПАТ «Укрататнафта» за договором. Також, відповідач вказує на те, що розмір пені нарахований позивачем непропорційно високий порівняно з основною сумою заборгованості.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно частини 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню із сторони, що порушила зобов`язання. Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Враховуючи вищенаведене, а також майновий (фінансовий) стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, баланс їх інтересів, беручи до уваги те, що сума основного боргу сплачена відповідачем в повному обсязі, збитковий стан ПАТ "Укртатнафта", який підтверджується Звітом про фінансові результати ( звіт про сукупний дохід) за 2019р. (а.с.181-187), а також те, що дії відповідача щодо несвоєчасного виконання взятих на себе зобов`язань за Договором не мали негативних наслідків для позивача у вигляді збитків, відсутність в матеріалах справи доказів понесення позивачем збитків внаслідок порушення відповідачем умов Договору, виходячи із загальних засад, встановлених у ст. 3 ЦК України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд вважає за доцільне скористатись наданим йому ч. 3 ст. 551 ЦК України, ч. 1ст. 233 ГК України правом та зменшити розмір нарахованої позивачем пені на 80%, тобто до 8 191,71 грн., цим самим забезпечивши баланс інтересів сторін.

При цьому, при визначенні розміру (відсоткового співвідношення) зменшення пені суд керується своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи зазначене, позовні вимоги в частині стягнення пені судом задовольняються частково в сумі 8 191,71 грн. В іншій частині позовних вимог про стягнення пені в розмірі 32 766,85 суд у позові відмовляє.

Згідно з ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат по вказаній справі суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно пункту 1 частини третьої статті 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частини 1-4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Як встановлено судом за матеріалами справи, в якості доказів понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надані наступні докази: копія Договору по надання правової (правничої) допомоги №01/УП/20 від 27.01.2020р. (а.с.67-70), копія Рахунку-фактури №01/УП/20 від 27.01.2020р. (а.с.71), копія Акту приймання-передачі наданих юридичних послуг з переліком наданих послуг від 30.01.2020р. на суму 3 000,00 грн. із розрахунку вартості 9 годин роботи (а.с.72-73), детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом Омельченком О.М., та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (а.с.74-75), копія Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Серія КС №8275/10 (а.с.76), копія Ордеру на надання правничої (правової) допомоги ТОВ «Український папір» ( а.с.77), платіжне доручення №198 (#11) від 28.01.2020р. на суму 3 000,00 грн. (а.с.78).

З огляду на заявлену позивачем ціну позову, враховуючи ступінь складності справи та обсяг наданих адвокатом послуг, витрати позивача на послуги адвоката в розмірі 3 000, 00 грн. нормативно та документально доведені, є співмірними з предметом позову, змістом та обсягом наданих адвокатом послуг, суд доходить висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача понесених позивачем витрат на оплату професійної правничої допомоги підлягають задоволенню в розмірі 3 000,00 грн.

За приписами ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки на підставі ст. 233 ГК та ч. 3 ст. 551 ЦК України покладається на відповідача повністю без урахування зменшення неустойки, оскільки таке зменшення є наслідком не необґрунтованості позовних вимог в цій частині, а виключно застосування судами свого права на таке зменшення, передбаченого наведеними нормами.

Дана позиція викладена у постанові Верховного суду від 04.05.2018 р. у справі № 917/1068/17.

Оскільки провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 160 948,98 грн. підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю предмета спору, то судовий збір, сплачений за подання позову в частині стягнення заборгованості в сумі 160 948,98 грн., який становить 2 414,24 грн., підлягає поверненню з Державного бюджету позивачу, який сплатив вказаний судовий збір.

Керуючись ст.ст. 129, 231 (п. 2 ч. 1), 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України"Про судовий збір", суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта" (39609, Полтавська область, м. Кременчук, вул. Свіштовська, 3, код ЄДРПОУ 00152307) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Український папір" (04073, м.Київ, вул. Куренівська, 2-Б, ) 8 191,71 грн. пені, 1 651,64 грн. - інфляційних втрат, 3 764,03 грн. - 3% річних, 3 000,00 грн. - витрати на професійну правничу допомогу, 695,61 грн. - судових витрат.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. Закрити провадження в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 160 948,98 грн.

4. В іншій частині позовних вимог у позові відмовити.

5. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Український папір" (04073, м.Київ, вул. Куренівська, 2-Б, ) 2 414,24 грн. судового збору, сплаченого згідно платіжного доручення №197 (#11) від 28.01.2020р., оригінал якого знаходиться в матеріалах справи №23/74(917/190/20).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 Господарського процесуального кодексу України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ст. 256 Господарського процесуального кодексу України). Згідно з ст. 257 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Дата складання повного судового рішення: 07.07.2020р.

Суддя Ореховська О.О.