ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" липня 2020 р. Справа № 922/733/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

при секретарі судового засідання Джерелій В.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Керівника Харківської місцевої прокуратури № 5 Харківської області
до 1) Харківської міської ради, м. Харків , 2) Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради, м. Харків; , 3) Фізичної особи-підприємця Товаренко Анжели Анатоліївни, м. Харків
про скасування рішення, визнання недійсним договору купівлі-продажу та зобов`язання повернути майно
за участю представників сторін:

позивача - Горгуль Н.В. (посвідчення № 036152 від 29.10.2015);

1-го відповідача - Скидан М.А. (довіреність № 08-21/4273/2-19 від 19.12.2019);

2-го відповідача - Скидан М.А. (довіреність № 13453 від 24.12.2019);

3-го відповідача - Прасолов І.В. (оредер АХ № 1012968 від 01.04.2020);

ВСТАНОВИВ:

Керівник Харківської місцевої прокуратури № 5 (прокурор; позивач) звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Харківської міської ради (1-й відповідач), Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради (2-й відповідач) та Фізичної особи-підприємця Товаренко Анжели Анатоліївни, м. Харків (3-й відповідач) в якій просить суд:

1) визнати незаконним та скасувати п. 6 додатку до рішення 18 сесії Харківської міської ради 7 скликання "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Харкова" № 1008/18 від 21.02.2018;

2) визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень № 5611-В-С від 24.07.2018, укладений між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради та фізичною особою-підприємцем Товаренко Анжелою Анатоліївною, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гавриловою С.А. і зареєстрованого в реєстрі за № 1135 та скасувати запис про проведену державну реєстрацію права власності № 27560568 від 16.08.2018;

3) зобов`язати фізичну особу-підприємця Товаренко Анжелу Анатоліївну ( АДРЕСА_1 ; код: НОМЕР_1 ) повернути територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради нежитлові приміщення 1-го поверху № 45, 46, в житловому будинку літ. "А-9", розташованого за адресою: м . Харків, вул. Танкопія, 6, а Харківську міську раду Харківської області - прийняти вказані приміщення.

Заявлений позов обґрунтовано прокурором з посиланням на те, що під час прийняття оскаржуваного рішення Харківської міської ради, та в подальшому в процесі здійснення процедури відчуження об`єктів нерухомості та укладання спірного договору купівлі-продажу відповідачами були порушені вимоги Закону України "Про приватизацію державного майна", Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2017 - 2022 роки, що безпосередньо порушує права та інтереси територіальної громади м. Харкова

Ухвалою господарського суду Харківської від 13.03.2020 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 13.04.2020.

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської від 13.04.2020 розгляд справи відкладено на 12.05.2020.

Ухвалою господарського суду Харківської від 12.05.2020 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче судове засідання на 25.05.2020.

В процесі розгляду справи на стадії підготовчого провадження 2-й відповідач надав суду відзив на позовну заяву (вх.. № 8044 від 31.03.2020) в якому просить суд відмовити прокурору в задоволенні позову.

На думку 2-го відповідача, при винесенні оскаржуваного рішення Харківської міської ради дотримано визначений законом спосіб прийняття рішення, а прокурором не доведено незаконність цього рішення. 2-й відповідач зазначає, що ним, як уповноваженим органом також дотримано спосіб та порядок приватизації нежитлового приміщення, а саму приватизацію проведено в порядку, визначеному ст. 345 ЦК України, ч. 4 ст. 3, ч. 4 ст. 15 Закону України "Про приватизацію державного майна", ст. ст. 4-5, 7, 11 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", ст. 289 ГК України, Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2017 - 2022 роки, тощо. Також, на думку 2-го відповідача, прокурором при зверненні до суду з позовом по даній справі не доведено наявності підстав для представництва інтересів держави.

1-й відповідач надав суду відзив на позовну заяву (вх. № 8390 від 03.04.2020) в якому підтримує позицію, викладену у відзиві 2-го відповідача, та просить суд відмовити прокурору в задоволенні позову.

3-й відповідач надав суду відзив на позовну заяву (вх. № 8515 від 06.04.2020) в якому просить суд відмовити прокурору в задоволенні позову. 3-й відповідач також підтримує правову позицію, викладену у відзивах 1-го та 2-го відповідачів. 3-й відповідач зокрема зазначає, що його право на викуп орендованого майна виникло із договору оренди (що попередньо існував між 2-м та 3-м відповідачем), положень ст. 289 ГК України, ст. 11 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», а також узгоджується з правовою позицією, викладеною у п. 5 мотивувальної частини та абз. 2 п. 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2000 № 4-рп/2000 у справі №1-16/2000. Також 3-й відповідач вказує, що самі по собі допущені органами публічної влади порушення при визначенні умов та порядку приватизації не можуть бути безумовною підставою для визнання приватизаційного договору недійсним, повернення приватизованого майна державі в порушення права власності покупця, оскільки вони не допущені внаслідок винної, протиправної поведінки 3-го відповідача як покупця.

Прокурор надав суду відповідь на відзив 1-го відповідача (вх.. № 8973 від 13.04.2020) та відповідь на відзив 3-го відповідача (вх.. № 9041 від 13.04.2020) в яких спростовує доводи, викладені останніми у власних відзивах, та просить суд заявлений позов задовольнити. Прокурор наполягає на тому, що під час прийняття оскаржуваного рішення Харківської міської ради, та в подальшому в процесі здійснення процедури відчуження об`єктів нерухомості та укладання спірного договору купівлі-продажу відповідачами були порушені вимоги Закону України "Про приватизацію державного майна", Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2017 - 2022 роки.

3-й відповідач надав суду заперечення (вх.. № 9313 від 17.04.2020) в яких спростовує доводи, викладені прокурором в позовній заяві та відповіді на відзив, та просить суд відмовити останньому в задоволенні позову.

Прокурор своїм правом щодо подання відповіді на відзив 2-го відповідача не скористався.

1-й відповідач також не скористався своїм правом щодо подання заперечень на подану прокурором відповідь на відзив.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 25.05.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 22.06.2020.

В процесі розгляду справи по суті в судовому засіданні 22.06.2020 оголошено перерву до 06.07.2020; в порядку, визначеному ч. 5 ст. 161 ГПК України надано сторонам можливість надати суду письмові пояснення стосовно питань які мають істотне значення для розгляду даної справи.

На судове засідання 06.07.2020 прибули представники сторін.

Прокурор просить суд заявлений позов задовольнити.

Представники 1-го, 2-го та 3-го відповідачів просять суд в задоволенні поданого прокурором позову відмовити.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив.

Щодо повноважень прокурора на звернення до суду з позовом по даній справі.

Частиною 2 статті 4 ГПК України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

З урахуванням положень статей 4, 42, 44, 46 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, є процесуальним правом.

Відповідно до частини 3 статті 4 ГПК України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. До таких осіб процесуальний закон відносить прокурора та визначає підстави участі цієї особи у господарській справі.

Згідно частини 3 статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Частиною 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень.

Згідно із ст. 327 ЦК України та ч. 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», матеріальною основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл,селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Відчуження об`єктів нерухомості з комунальної власності з порушенням вимог законодавства підриває матеріальну і фінансову основу місцевого самоврядування, що в свою чергу завдає шкоду інтересам держави, яка згідно із ст. 7 Конституції України, гарантує місцеве самоврядування.

Згідно зі статтею 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Таким чином, Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування.

Повноваження прокуратури, у тому числі щодо представництва інтересів держави в суді, встановлені Основним Законом України, не можуть бути передані законом будь-яким іншим державним органам.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про прокуратуру" функції прокуратури України здійснюються виключно прокурорами; делегування функцій прокуратури, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускається.

Аналогічна позиція висловлена в рішенні Конституційного Суду України від 05.06.2019 у справі № 3-234/2018.

Як зазначає в позовній заяві прокурор, подання ним самостійного позову в межах даної справи зумовлено тим, що Харківська міська рада представляє інтереси громади міста Харкова, однак у даному випадку вона є відповідачем у справі і саме вона вчинила дії, які негативно впливають на інтереси громади, так само як і Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради. Прокурор вказує, що звернення прокурора до суду в межах даної справи спрямоване на дотримання встановленого Конституцією України принципу верховенства права, задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні питання про передачу комунального майна у власність.

Таким чином, як свідчить зміст позовної заяви, прокурор виконав вимоги ст. 53 ГПК України та належним чином обґрунтував наявність підстав для звернення до суду з позовом в межах даної справи.

Зазначене спростовує доводи 1-го та 2-го відповідачів, викладених у відзиві на позов, стосовно недотримання прокурором при зверненні до суду вимог ст. 53 ГПК України, відсутності у останнього повноважень на звернення до суду з позовом по даній справі, та зумовлену в зв`язку з цим необхідність залишення позову по даній справі без розгляду.

Розглянувши спір по суті суд встановив.

Як зазначає прокурор, Харківською місцевою прокуратурою № 2 здійснюється процесуальне керівництво по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000002 від 04.01.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України. Відомості в ЄРДР внесені за фактами службового підроблення під час оцінки та продажу комунального майна Харківською міською радою.

В ході досудового розслідування на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 06.02.2019 (справа №639/687/19) в Управлінні комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради було проведено вилучення ряду приватизаційних справ, в тому числі щодо приватизації нежитлових приміщень, розташованих за адресою: м. Харків, вул. Танкопія, 6.

Як свідчать матеріали справи, між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, як орендодавцем, та Фізичною особою-підприємцем Товаренко Анжелою Анатоліївною, як орендарем, укладено договір оренди № 889 від 13.03.2012, відповідно до умов якого орендодавець передав орендареві в оренду нежитлові приміщення 1-го поверху № 45, 46 в житловому будинку літ. "А-9", розташовані за адресою: м. Харків, вул. Танкопія, 6, які належать до комунальної власності територіальної громади м. Харкова та відображені на балансі КП «Жилкомсервіс».

Згідно з п. 1.2. договору, майно передається в оренду з метою використання: під торгівельний об`єкт з правом продажу товарів підакцизної групи.

Відповідно до п. 3.1. договору оренди, вартість об`єкту оренди складала 50281 грн. без ПДВ.

Відповідно до п. 5.2 договору оренди, орендар зобов`язаний здійснювати ремонт, реконструкцію орендованого майна у встановленому порядку за наявності письмової згоди орендодавця.

Згідно з п. 5.3. договору оренди, орендар має право за письмовою згодою орендодавця вносити зміни до складу орендованого майна, провадити невід`ємні поліпшення, які необхідні для здійснення господарської діяльності, що зумовлює підвищення його вартості. Якщо невід`ємні поліпшення майна зроблені за згодою орендодавця, орендар має право на відшкодування вартості необхідних витрат або зарахування їх вартості тільки у разі придбання об`єкта у власність.

Згідно з пунктом 5.6. договору оренди, орендар, який належно виконує свої обов`язки, у разі продажу Майна, що передане в оренду, має переважне право перед іншими особами на його викуп.

Згідно п. 10.1 Договору строк дії договору становить до 13.02.2015.

13.03.2012 сторонами договору складено Акт приймання - передачі приміщень, відповідно до якого Фізична особа - підприємець Товаренко А.А. прийняла в орендне користування нежитлові приміщення загальною площею 25,4 кв.м. по вул. Танкопія, 6 літ. «А-9» у м. Харкові.

Додатковою угодою № 2 до Договору від 26.01.2018 продовжено дію останнього до 13.12.2020. Також даною додатковою угодою викладено п . 3.1. договору в новій редакції, а саме, вартість об`єкту оренди визначається на підставі висновку про вартість майна і становить 82 963 грн. без ПДВ.

Також, як свідчать матеріали справи, Фізична особа - підприємець Товаренко А.А. звернулася до Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради з листом вх. № 9113 від 06.06.2016, у якому просила дозволити приватизацію вказаного приміщення, яке були предметом оренди за вказаним вище договором.

Відповідно до п. 6 Додатку до рішення 18 сесії Харківської міської ради 7 скликання «Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова» від 21.02.2018 № 1008/18, надано Фізичній особі - підприємцю Товаренко А.А. дозвіл приватизувати нежитлові приміщення 1-го поверху в житловому будинку по вул . Танкопія, 6 літ. А-9 площею 25,4 кв.м. шляхом викупу.

27.02.2020 Фізична особа - підприємець Товаренко А.А. звернулася до Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради з заявою № 3600 про приватизацію вказаного вище об`єкта нерухомості.

Також Фізична особа - підприємець Товаренко А.А. звернулася до Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради з листом вх. № 3180 від 27.02.2018, у якому просила оцінку для приватизації вказаного майна провести суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем Бєлих Б.М.

На виконання вказаного листа Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради звернулося до суб`єкта оціночної діяльності ФОП Бєлих Б.М. з листом від 28.02.2018 № 2550 з пропозицією провести оцінку вказаних нежитлових приміщень

На підставі вказаного листа суб`єктом оціночної діяльності ФОП Бєлих Б.М. складено звіт про незалежну оцінку нерухомого майна від 28.02.2018, відповідно до якого вартість вказаного майна станом на 28.02.2018 складає 77460 грн. без ПДВ.

В подальшому, 24.07.2018 між Фізичною особою - підприємцем Товаренко А.А. та Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради укладено договір купівлі-продажу № 5611-В-С, відповідно до умов якого Фізична особа - підприємець Товаренко А.А. придбала вказані вище нежитлові приміщення 1-го поверху № 45, 46 в житловому будинку літ. "А-9", загальною площею 25,4 кв. м. розташовані за адресою: м. Харків, вул. Танкопія, 6, та які раніше були орендовані нею згідно з договором оренди № 889 від 13.03.2012.

Згідно з п. 2 договору, оціночна вартість нежитлових приміщень, що відчужуються, визначена у відповідності до Методики оцінки майна, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України № 1891 від 10 12.2003 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25.11.2015 № 1033), зафіксована в висновках оцінювача про вартість об`єкта оцінки станом на 28.02.2018, затверджених Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економки та комунального майна Харківської міської ради 06.03.2018, і складає 77460 грн. Згідно з Податковим кодексом України сума податку на додану вартість становить 20 відсотків від вартості нежитлових приміщень та складає 15492 грн. Разом ціна продажу нежитлових приміщень, вказаних в розділі 1 становить 92952 грн.

06.08.2018 між сторонами договору складено Акт прийому - передачі № 5611-В-С, який засвідчує факт передачі на виконання умов договору нежитлових приміщень 1-го поверху № 45, 46 в житловому будинку літ. "А-9", розташованому за адресою: м. Харків, вул. Танкопія, 6, фізичній особі - підприємцю Товаренко А.А. та факт сплати коштів у повному обсязі за цим договором.

На підставі вищевикладеного, рішенням приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Гавриловою С.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 42618222 від 20.08.2018 зареєстровано право власності за Товаренко А.А. на нежитлові приміщення 1-го поверху № 45, 46 в житловому будинку літ. "А-9", розташованому за адресою: м. Харків, вул. Танкопія, 6 (номер запису про право власності 27560568 від 16.08.2018).

Звертаючись до суду з позовом по даній справі прокурор зазначає, що Харківська міська рада, всупереч вимогам Закону України "Про приватизацію державного майна", Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2017 - 2022 роки, незаконно обрала спосіб приватизації оспорюваного майна шляхом викупу орендарем. Прокурор наполягає на тому, що Харківська міська рада на підставі вказаних вище законодавчих актів має право прийняти рішення про продаж нерухомого майна, що перебуває у власності територіальної громади, а уповноважений нею орган приватизації - Управління комунального майна, має право укласти відповідний договір купівлі-продажу. При цьому такий продаж має бути проведений шляхом аукціону або конкурсу (конкурсний продаж). У виключних випадках такий продаж може бути проведений шляхом викупу, в даному випадку продаж шляхом викупу орендарем об`єкту, який вже перебуває у нього в оренді, якщо орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25 відсотків ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду, визначеної суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання для цілей оренди майна.

У даному випадку, на думку прокурора, Фізична особа - підприємець Товаренко А.А. не здійснила жодних поліпшень орендованого майна за період перебування об`єкту нерухомого майна у нього в оренді - з 13.03.2012 по 21.02.2018, тобто на день прийняття Харківською міською радою спірного рішення про приватизацію. У звіті про оцінку майна, договорі оренди, договорі купівлі-продажу, заявці з проханням надати дозвіл на приватизацію, а також в усій приватизаційній справі будь-які відомості про такі поліпшення відсутні. Прокурор вказує, що фізична особа - підприємець Товаренко А.А. до органу приватизації документи, передбачені п. 2.2. Порядку оцінки орендованого нерухомого майна, що містить невід`ємні поліпшення здійснені за час його оренди під час приватизації не подавала.

Крім того, прокурор зазначає, що станом на момент укладення договору оренди № 889 від 10.04.2017 ринкова вартість орендованих приміщень без ПДВ складала 82963 грн., а станом на момент приватизації - 77460 грн. Вказане, на думку прокурора, свідчить про те, що будь-яких поліпшень орендованого майна Фізична особа - підприємець Товаренко А.А., тим більш на 25 відсотків, не проводила, оскільки вартість майна за оцінками замовленими Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради зменшилась.

Вважаючи, що під час прийняття оскаржуваного рішення Харківської міської ради, в процесі здійснення процедури відчуження об`єктів нерухомості та укладання спірного договору купівлі-продажу відповідачами були порушені вимоги Закону України "Про приватизацію державного майна", Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2017 - 2022 роки, що безпосередньо порушує права та інтереси територіальної громади м. Харкова, прокурор звернувся до суду із позовною заявою в межах даної справи в якій просить суд визнати незаконним та скасувати п. 6 додатку до рішення 18 сесії Харківської міської ради 7 скликання "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Харкова" № 1008/18 від 21.02.2018; визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень № 5611-В-С від 24.07.2018, укладений між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради та фізичною особою-підприємцем Товаренко Анжелою Анатоліївною, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гавриловою С.А. і зареєстрованого в реєстрі за № 1135 та скасувати запис про проведену державну реєстрацію права власності № 27560568 від 16.08.2018; зобов`язати фізичну особу-підприємця Товаренко Анжелу Анатоліївну повернути територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради нежитлові приміщення 1-го поверху № 45, 46, в житловому будинку літ. "А-9", розташованого за адресою: м . Харків, вул. Танкопія, 6, а Харківську міську раду Харківської області - прийняти вказані приміщення.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що стали предметом спору, суд виходить з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до статті 327 Цивільного кодексу України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді.

Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування України" (далі-Закон) сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Вказані органи діють за принципом розподілу повноважень у порядку і межах, визначених цим та іншими законами.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про місцеве самоврядування України" право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

Згідно зі ст. 25 Закону України "Про місцеве самоврядування України" сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до пункту 30 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування України" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об`єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об`єктів права комунальної власності; вирішення питань про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до об`єктів комунальної власності майна, відчуженого у процесі приватизації, договір купівлі-продажу якого в установленому порядку розірвано або визнано недійсним, про надання у концесію об`єктів права комунальної власності, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади.

Відповідно до статті 29 Закону України "Про місцеве самоврядування України" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад; підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо порядку та умов відчуження комунального майна, проектів місцевих програм приватизації та переліку об`єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; організація виконання цих програм; підготовки і внесення на розгляд ради пропозицій щодо визначення сфер господарської діяльності та переліку об`єктів, які можуть надаватися у концесію; подання раді письмових звітів про хід та результати відчуження комунального майна.

Відповідно до ст.. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування України" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим законом.

У відповідності до ст.. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування України" територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Доцільність, порядок та умови відчуження об`єктів права комунальної власності визначаються відповідною радою. Доходи від відчуження об`єктів права комунальної власності зараховуються до відповідних місцевих бюджетів і спрямовуються на фінансування заходів, передбачених бюджетами розвитку.

Майнові операції, які здійснюються органами місцевого самоврядування з об`єктами права комунальної власності, не повинні ослаблювати економічних основ місцевого самоврядування, зменшувати обсяг та погіршувати умови надання послуг населенню.

Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Стаття 140 Конституції України встановлює межі дії органів місцевого самоврядування самостійно вирішувати питання місцевого значення у межах Конституції і законів України.

Конституцією України передбачено, форми та засоби реалізації права територіальних громад на місцеве самоврядування і вказано, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території (частина перша статті 144). На основі цього положення Конституції України в Законі України Про місцеве самоврядування в Україні визначено, що у формі рішень рада приймає нормативні та інші акти (частина перша статті 59).

Тобто, вирішення питання щодо приватизації об`єктів комунального майна здійснюється органами місцевого самоврядування на пленарних засіданнях.

Згідно статті 345 Цивільного кодексу України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності.

Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

В оспорюваному рішенні Харківської міської ради від 21.02.2018 № 1008/18 зазначено, що його прийнято на підставі Законів України «Про приватизацію державного майна», «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» та Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2017-2022 рр., затвердженої рішенням Харківської міської ради від 12.06.2017 № 691/17 (далі - Програма приватизації).

Суд зазначає та враховує той факт, що Закон України «Про приватизацію державного і комунального майна» яким визнано такими, що втратили чинність Закони України «Про приватизацію державного майна», та «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» набув чинності лише 17.03.2018 (тобто з дати його публікації), і станом на дату прийняття Харківською міською радою спірних рішень вказані закони були діючими.

Відповідно до п. 1.1 Програми приватизації, її розроблено відповідно до Конституції України, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Законів України «Про місцеве самоврядування в Україні», «;Про приватизацію державного майна», «;Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» та інших законодавчих актів, що регулюють питання власності.

Метою приватизації є підвищення ефективності використання майна, створення конкурентного середовища, залучення інвестицій з метою забезпечення соціально-економічного розвитку міста, а також забезпечення надходження коштів від приватизації до міського бюджету (п. 1.2 Програми приватизації).

Відповідно до п. 3.3, 3.4 Програми приватизації, приватизація об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова здійснюється способами, що визначаються законодавством України і цією Програмою. Викуп застосовується щодо об`єктів комунальної власності, якщо право покупця на викуп об`єкта передбачено законодавчими та нормативними актами, а також щодо тих, які не продано на аукціоні, за конкурсом.

Згідно з ч. 1 ст. 5-1 Закону України «Про приватизацію державного майна» з метою раціонального та ефективного застосування способів приватизації об`єкти приватизації класифікуються за такими групами: група А - окреме індивідуально визначене майно, у тому числі разом із земельними ділянками державної власності, на яких таке майно розташовано.

Відповідно до ч. 2 ст. 5-1 Закону України «Про приватизацію державного майна» об`єкти приватизації, що належать до груп А, Д і Ж, є об`єктами малої приватизації.

Частиною 2 ст. 16-2 Закону України «Про приватизацію державного майна» передбачено, що викуп об`єктів малої приватизації здійснюється відповідно до Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)».

Судом встановлено, що спірні нежитлові приміщення, які Харківська міська рада рішенням від 21.02.2018 № 1008/18 вирішила відчужити шляхом викупу Фізичною особою - підприємцем Товаренко А.А. про що зазначено у п. 6 додатку до цього рішення, є окремим індивідуально визначеним майном, тобто відноситься до групи А об`єктів приватизації, та перебуває у комунальній власності міста Харкова.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» (далі - у редакції, чинній на час прийняття Радою оспорюваного рішення) приватизація об`єктів малої приватизації здійснюється шляхом: викупу, продажу на аукціоні (в тому числі за методом зниження ціни, без оголошення ціни), продажу за конкурсом з відкритістю пропонування ціни за принципом аукціону.

З моменту прийняття рішення про приватизацію об`єктів, які перебувають у комунальній власності, органами приватизації здійснюється підготовка до їх приватизації відповідно до ст. 8 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» (далі - у редакції, чинній на час прийняття Радою оспорюваного рішення), що полягає, зокрема, у встановлені ціни продажу об`єкта, що підлягає приватизації, зокрема, шляхом викупу з урахуванням результатів оцінки об`єкта, публікації інформації про об`єкти малої приватизації у відповідних інформаційних бюлетенях та місцевій пресі, а також вчинені інших дій, необхідних для підготовки об`єктів малої приватизації до продажу.

В ч. 1, 3 ст. 11 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» вказано, що викуп застосовується до об`єктів малої приватизації, які не продано на аукціоні, за конкурсом, а також у разі, якщо право покупця на викуп об`єкта передбачено законодавчими актами. Порядок викупу об`єкта встановлюється Фондом державного майна України.

Відповідно до ст. 289 ГК України, орендар має право на викуп об`єкта оренди, якщо таке право передбачено договором оренди.

Пункт 5.6. укладеного між Фізичною особою - підприємцем Товаренко А.А. та Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради договору оренди № 889 передбачено, що якщо орендар належно виконує свої обов`язки, у разі продажу Майна, що передане в оренду, має переважне право перед іншими особами на його викуп.

Разом з тим, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 18-2 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» приватизація об`єктів групи А здійснюється з урахуванням таких особливостей: у разі прийняття рішення про приватизацію орендованого державного майна (будівлі, споруди, нежитлового приміщення) орендар одержує право на викуп такого майна, якщо орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25 відсотків ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду, визначеної суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання для цілей оренди майна.

Порядок викупу встановлений Фондом державного майна України. На час виникнення спірних правовідносин діяв Порядок продажу об`єктів малої приватизації шляхом викупу, на аукціоні (в тому числі за методом зниження ціни, без оголошення ціни), за конкурсом з відкритістю пропонування ціни за принципом аукціону, затверджений Фондом державного майна України від 02.04.2012 № 439 (далі - Порядок № 439).

Згідно з п. 8.1 Порядку № 439 викуп об`єктів малої приватизації застосовується відповідно до пункту 3.3 розділу III та пункту 7.15 розділу VII цього Порядку щодо об`єктів малої приватизації, які не продані на аукціоні, за конкурсом, а також якщо право покупця на викуп об`єкта передбачено чинним законодавством України.

Відповідно до п. 8.2 Порядку № 439 ціна продажу об`єкта, що підлягає приватизації шляхом викупу, установлюється на підставі результатів його оцінки.

Оцінка майна, яке підлягає приватизації, провадиться відповідно до Методики оцінки майна, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 10.12.2003 № 1891 (далі - Методика № 1891).

Згідно з абз. 6 п. 73 Методики № 1891 (у редакції, чинній на час прийняття Радою оспорюваного рішення) порядок оцінки орендованого нерухомого майна (майна, що надавалося у концесію), що містить невід`ємні поліпшення, здійснені за час його оренди (концесії), під час приватизації, встановлюється Фондом державного майна. Порядком також визначається процедура ідентифікації невід`ємних поліпшень, здійснених за рахунок коштів орендаря (концесіонера).

Наказом Фонду державного майна України від 27.02.2004 № 377 затверджено Порядок оцінки орендованого нерухомого майна, що містить невід`ємні поліпшення, здійснені за час його оренди, під час приватизації (далі - Порядок № 377).

Пункт 2.2 Порядку № 377 визначає перелік підтверджувальних документів про здійснення орендарем поліпшень, що подаються ним до органу приватизації.

З наведеного слідує, що Харківська міська рада має право прийняти рішення про продаж об`єктів нерухомого майна, що перебувають у власності територіальної громади, а уповноважений нею орган приватизації, а саме Управління, має право укласти відповідний договір купівлі-продажу. При цьому такий продаж має бути проведений шляхом аукціону або за конкурсом. У виключних випадках такий продаж може бути проведений шляхом викупу, а саме в даному випадку продаж шляхом викупу орендарем об`єкта, який перебуває у нього в оренді, якщо орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25 % ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду, визначеної суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання для цілей оренди майна.

З огляду на наведене помилковими є доводи відповідачів про те, що Рада як орган місцевого самоврядування мала право самостійно обирати спосіб приватизації спірних нежитлових приміщень без урахування наведених законодавчих обмежень.

Матеріали справи не містять, та відповідачами не надано будь-яких доказів стосовно того, що Фізична особа-підприємець Товаренко Анжела Анатоліївна отримавши в оренду нежитлові приміщення за договором оренди № 889 від 13.03.2012 до моменту винесення Харківською міською радою спірного рішення від 21.02.2018 № 1008/18 за рахунок власних коштів здійснила поліпшення орендованого майна в розмірі не менш як 25 % ринкової вартості майна, і таке поліпшення неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди. Більше того, згідно з умовами вказаного договору оренди вартість орендованого майна складала 82963 грн., тоді як станом на момент приватизації згідно з висновком про вартість майна його вартість становила 77 460 грн. без ПДВ, тобто вартість майна зменшилась на 5503 грн. Вказане свідчить про те, що жодних поліпшень орендованого майна, а тим більше на 25 відсотків, орендарем не проводилось, а вартість майна навпаки зменшилась.

Зазначені обставини та вимоги чинного законодавства України безпідставно не були враховані при прийнятті Харківською міською радою спірного рішення від 21.02.2018 № 1008/18 в частині п. 6 додатку до нього.

Частиною 1 ст. 21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Зазначене зумовлює прийняття судом рішення про задоволення поданого прокурором позову в частині визнання незаконним та скасування п. 6 додатку до рішення 18 сесії Харківської міської ради 7 скликання "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Харкова" № 1008/18 від 21.02.2018.

При цьому, необґрунтованим є посилання відповідачів на підтвердження свого висновку про право Ради самостійно обирати будь-який спосіб приватизації на рішення Конституційного Суду України від 13.12.2000 № 14-рп/2000 у справі № 1-16/2000 за конституційним зверненням товариства покупців членів трудового колективу перукарні № 163 «Черемшина» щодо офіційного тлумачення окремих положень ст. 7 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» (справа про визначення способу малої приватизації), оскільки Конституційний Суд України в цьому рішенні роз`яснив, що право органів, які здійснюють функції розпорядження державною власністю, самостійно визначати спосіб приватизації обмежується випадками, передбаченими законом.

Суд зазначає, що саме така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.06.2020 по справі № 922/2593/19. Дана постанова була прийнята у справі яка склалася в аналогічних правовідносинах та з аналогічним предметом спору, а тому враховується судом при розгляді даної справи.

Зазначене в свою чергу також спростовує доводи відповідачів стосовно дотримання Харківською міською радою при прийнятті спірного рішення визначеного законом способу та порядку приватизації, а саме, шляхом викупу майна орендарем на підставі ст. 11 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», ст. 289 ГК України та п. 5.6. договору оренди № 889.

Щодо позову в частині визнання договору купівлі-продажу нежитлового приміщення недійсним, та зобов`язання повернути нежитлові приміщення які є предметом зазначеного договору, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною першою статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до статті 23 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" право власності на державне майно підтверджується договором купівлі-продажу, який укладається між покупцем та уповноваженим представником відповідного органу приватизації, а також актом приймання-передачі зазначеного майна. Договір купівлі-продажу державного майна підлягає нотаріальному посвідченню та у випадках, передбачених законом, державній реєстрації. Договір включає: назву підприємства, його адресу; відомості про продавця та покупця; ціну продажу об`єкта на аукціоні, за конкурсом або розмір викупу; взаємні зобов`язання продавця і покупця; номери їх розрахункових рахунків; назви і адреси банківських установ; умови внесення платежів. До договору включаються зобов`язання сторін, які були визначені умовами аукціону, конкурсу чи викупу, відповідальність та правові наслідки їх невиконання. Договір купівлі-продажу є підставою для внесення коштів у банківську установу на обумовлений договором рахунок як оплату за придбаний об`єкт приватизації.

Частиною 1 ст. 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

В спірному договорі купівлі-продажу нежитлових приміщень № 5611-13-С від 24.07.2018, який укладений між Фізичною особою - підприємцем Товаренко А.А. та Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, зазначено, що його укладено зокрема на підставі рішення 13 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 21.06.2017 № 691/17 «Про програму приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2017-2022 рр.» та рішення 18 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 21.02.2018 № 1008/18 "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Харкова", наказу Управління «Про оформлення договору купівлі-продажу» № 299 від 24.07.2018.

Оскільки п. 6 рішення 18 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 21.02.2018 № 1008/18 "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Харкова" підлягає визнанню незаконним та скасуванню згідно з даним судовим рішенням, вказане дійсно свідчить про наявність порушень вимог чинного законодавства України при укладанні вказаного вище договору купівлі-продажу нежитлових приміщень № 5611-13-С від 24.07.2018, як про це зазначає прокурор в позовній заяві.

Однак, самі по собі допущені органами публічної влади порушення при визначенні умов та порядку приватизації не можуть бути безумовною підставою для визнання приватизаційних договорів недійсними, повернення приватизованого майна державі в порушення права власності покупця, якщо вони не допущені внаслідок винної, протиправної поведінки самого покупця.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 14.03.2007 у справі № 21-8во07 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29.10.2019 по справі № 905/2236/18.

Разом з тим, згідно з вимогами ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування України" органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі продавати і купувати, вирішувати питання їхнього відчуження. Доцільність, порядок та умови відчуження об`єктів права комунальної власності визначаються відповідною радою. Доходи від відчуження об`єктів права комунальної власності зараховуються до відповідних місцевих бюджетів і спрямовуються на фінансування заходів, передбачених бюджетами розвитку.

Відповідно до п. 1.1 Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2017-2022 рр., затвердженої рішенням Ради від 12.06.2017 № 691/17 (далі - Програма приватизації), її розроблено відповідно до Конституції України, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Законів України «Про місцеве самоврядування в Україні», «;Про приватизацію державного майна», «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» та інших законодавчих актів, що регулюють питання власності.

Метою приватизації є підвищення ефективності використання майна, створення конкурентного середовища, залучення інвестицій з метою забезпечення соціально-економічного розвитку міста, а також забезпечення надходження коштів від приватизації до міського бюджету (п. 1.2 Програми приватизації).

Відповідно до п. 3.3, 3.4 Програми приватизації, приватизація об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова здійснюється способами, що визначаються законодавством України і цією Програмою. Викуп застосовується щодо об`єктів комунальної власності, якщо право покупця на викуп об`єкта передбачено законодавчими та нормативними актами, а також щодо тих, які не продано на аукціоні, за конкурсом.

Пунктом 3.1. Програми передбачено, Ініціатива щодо приватизації об`єктів комунальної власності може виходити як від Управління, так і від інших виконавчих органів Харківської міської ради, осіб, які можуть бути покупцями відповідно до законодавства.

Ініціатива щодо визначення способу приватизації належить Управлінню.

Дослідивши матеріали справи суд констатує, що в даному випадку Фізичною особою - підприємцем Товаренко Анжелою Анатоліївною було вчинено усі необхідні дії для законного набуття права власності на нежитлові приміщення 1-го поверху №45. 46 в житловому будинку літ, «А-9». розташованого за адресою: м. Харків. вуп. Танкопія. 6.

Як вже було зазначено вище, остання звернулася до Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради з листом вх. № 9113 від 06.06.2016, у якому просила дозволити приватизацію вказаних приміщень, які були предметом оренди за укладеним між ними договором оренди.

Відповідно до п. 6 Додатку до рішення 18 сесії Харківської міської ради 7 скликання «Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова» від 21.02.2018 № 1008/18, надано Фізичній особі - підприємцю Товаренко А.А. дозвіл приватизувати нежитлові приміщення 1-го поверху в житловому будинку по вул . Танкопія, 6 літ. А-9 площею 25,4 кв.м. шляхом викупу.

В даному випадку, прийняття Харківською міською радою зазначеного рішення, яке як вже зазначалося не відповідає вимогам Закону, мало місце не з вини Фізичної особи - підприємця Товаренко Анжели Анатоліївни.

В подальшому ж, маючи всі підстави вважати що Харківська міська рада діє в межах компетенції, та саме з метою реалізації зазначеного рішення Харківської міської ради, Фізична особа - підприємець Товаренко А.А. звернулася до Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради з заявою № 3600 від 27.02.2018 про приватизацію вказаного вище об`єкта нерухомості, а також з листом вх. № 3180 від 27.02.2018 про проведення оцінки майна.

Після проведення оцінки майна СОЦ ФОП Бєлих Б.М., саме Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради в межах своєї компетенції видало наказ «Про оформлення договору купівлі-продажу» № 299 від 24.07.2018.

В подальшому, саме на підставі рішення 13 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 21.06.2017 № 691/17 «Про програму приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2017-2022 рр.» та рішення 18 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 21.02.2018 № 1008/18 "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Харкова", наказу Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради «Про оформлення договору купівлі-продажу» № 299 від 24.07.2018, між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради та Фізичною особою - підприємцем Товаренко Анжелою Анатоліївною було укладено спірний договір купівлі-продажу.

Таким чином, в даному випадку, ініціатива щодо вибору способу приватизації шляхом викупу належить Управлінню комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (п. 3.1. Програми приватизації), а рішення (6 Додатку до рішення 18 сесії Харківської міської ради 7 скликання «Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова») про надання Фізичній особі - підприємцю Товаренко А.А. дозволу приватизувати нежитлові приміщення шляхом викупу було прийнято Харківською міською радою. При цьому, вина Фізичної особи - підприємця Товаренко А.А. в прийнятті зазначених рішень відсутня.

Зазначене в свою чергу свідчить, що Фізична особа - підприємець Товаренко А.А. є добросовісним набувачем права власності на об`єкт приватизації - нежитлові приміщення, адже нею були дотримані визначені Харківською міської радою та Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради умови та порядок приватизації.

Згідно ч. ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950р., Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" від 17.07.1997р. ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950р., Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції.

Згідно положень ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федоренко проти України" від 30.06.2006 визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути "існуючим майном" або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Також у цьому Рішенні зазначено, що відповідно до встановленого прецедентного права Суду втручання має підтримувати "справедливий баланс" між загальними інтересами суспільства та вимогами фундаментальних прав окремої особи. Ця свобода оцінювання, тим не менше, йде пліч-о-пліч з Європейським наглядом. Суд вважає, що державні органи неминуче вступають у численні договори приватноправової природи із звичайними громадянами у ході виконання своїх функцій.

З наведеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що Європейський суд наголошує на необхідності з`ясування при вирішенні спорів, що доктрина ultra vires застосовується державою з урахування принципу пропорційності втручання держави у право приватної особи мирно володіти своїм майном. Констатуючи порушення ст. 1 Першого протоколу до вказаної Конвенції, Європейський суд з прав людини обґрунтував його тим, що орган державної влади при укладанні угоди, вважав себе компетентним на її укладання, при цьому національне законодавство не містило чітко вираженої заборони на укладання таких угод і укладання таких угод було звичайною практикою, а відтак особа приватного права мала всі підстави вважати, що орган державної влади діє в межах компетенції.

Пунктами 32-35 рішення Європейського суду з прав людини від 24.06.2003 "Стретч проти Сполученого Королівства" визначено, що майном у зазначеній статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади. За висновком Європейського суду в зазначеній справі "наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила". Оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, у такому випадку мало місце «непропорційне втручання у право на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції».

Пунктом 55- 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Україна - Тюмень проти України" від 22.02.2008 визначено, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням "справедливого балансу" між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи (також рішення у справі "Спорронґ та Льоннрот проти Швеції", від 23 вересня 1982 року, Sеrіеz А nо. 52, р. 26, § 69). Вимога досягнення такого балансу відображена в цілому в побудові статті 1 Першого протоколу, включно із другим реченням, яке необхідно розуміти в світлі загального принципу, викладеного в першому реченні. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти шляхом вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності (рішення у справі "Прессоз Компанія Нав`єра та інші проти Бельгії", від 20 листопада 1995 року, Sеrіеz А nо. 332, р. 23, § 38). Держава користується широкою свободою розсуду як щодо вибору способу вжиття заходів, так і щодо встановлення того, чи виправдані наслідки вжиття таких заходів з огляду на загальний інтерес для досягнення мети закону, про який йдеться. Проте, Суд не може не скористатися своїм повноваженням щодо здійснення перевірки та повинен визначити, чи було дотримано необхідного балансу в спосіб, сумісний з правом заявника на "мирне володіння його майном" в розумінні першого речення статті 1 Першого протоколу (рішення у справі "Звольски та Звольська проти Республіки Чехія", N 46129/99, § 69, ЕСНК. 2002-ІХ).

Також в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Рисовський проти України" суд підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Судом встановлено, що здійснюючи приватизаційну політику Харківська міська рада діяла як орган публічної влади і прийняла рішення з посиланням на чинні на той час закони та повноважень щодо встановлення умов приватизації.

З огляду на наявність порушень процедури відчуження майна з боку зазначеного органу місцевого самоврядування, суд при розгляді позову прокурора в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу та повернення майна яке є предметом такого договору застосовує зазначену практику Європейського суду з прав людини, та констатує, що в даному випадку самі по собі допущені органами публічної влади порушення не можуть бути безумовною підставою для визнання недійсним договору купівлі-продажу та повернення майна, оскільки вони не допущені внаслідок його винної, протиправної поведінки набувача майна - Фізичної особи - підприємця Товаренко А.А.

Суд констатує, що на виконання спірного договору купівлі-продажу остання сплатила вартість придбаного майна в розмірі 92952 грн., і станом на момент винесення даного судового рішення вже майже 2 повних роки, як власник, утримує та використовує це майно на власний розсуд.

Як наслідок, у випадку визнання спірного договору купівлі-продажу недійсним з підстав наявності в діях органу публічної влади порушень законодавства при відчуженні майна, Фізична особа - підприємець Товаренко А.А., як добросовісний набувач цього майна, буде позбавлена цього майна, що в даному випадку є непропорційним втручанням у право на мирне володіння своїм майном, та як наслідок, надмірним тягарем для неї.

Підсумовуючи вищевикладене та враховуючи встановлені законом принципи справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову прокурора з зазначених підстав в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень № 5611-В-С від 24.07.2018, зі скасуванням запису про проведену державну реєстрацію права власності № 27560568 від 16.08.2018; а також в частині зобов`язання фізичної особи-підприємця Товаренко Анжелу повернути територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради нежитлові приміщення 1-го поверху № 45, 46, в житловому будинку літ. "А-9", розташованого за адресою: м . Харків, вул. Танкопія, 6, а Харківську міську раду Харківської області - прийняти вказані приміщення.

Здійснюючи розподіл судових витрат суд керується ст. 123, 126, 129 ГПК України, та констатує що згідно з даним судовим рішенням було задоволено поданий прокурором позов виключно до Харківської міської ради, тоді як в позові до Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради, м. Харків та Фізичної особи-підприємця Товаренко Анжели Анатоліївни, м. Харків в позові відмовлено.

За таких обставин, та з урахуванням вимог ч. 5, 9 ст. 129 ГПК України, суд приходить до висновку про покладення на Харківську міську раду витрат по сплаті судового в сумі 2012 грн. з їх стягненням з останньої на користь Прокуратури Харківської області.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-80, 123, 126, 129, 232-233, 237-238, 240-241, 247 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати п. 6 додатку до рішення 18 сесії Харківської міської ради 7 скликання "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Харкова" № 1008/18 від 21.02.2018.

Стягнути з Харківської міської ради (61003 м. Харків, майдан Конституції, 7, ) на користь Прокуратури Харківської області (61050, м. Харків, вул. Богдана Хмельницького, буд. 4, код 02910108, банк отримувач: Державна казначейська служба України м. Київ, код 820172, рахунок UA0007171, код класифікації видатків бюджету 2800) 2102 грн. судового збору.

В решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано в строки та в порядку визначеному ст. 256, 257 ГПК України з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено "15" липня 2020 р.

Суддя О.І. Байбак