ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"08" липня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/1000/20

Господарський суд Одеської області у складі судді Літвінова С.В.

при секретарі судового засідання Тарасенко Ю.Г.

за участю представників:

Від позивача: не з`явився;

Від відповідача: не з`явився;

розглянувши у судовому засіданні справу за правилами загального позовного провадження за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОС ТІМ"; (вул. Бугаївська, 22, оф. 508/2, Одеса, 65005) до відповідача: Державне підприємство "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" (вул. Ямська, 32,Київ 38,03038) в особі Одеської філії Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" ( вул. Кірова, 1, с. Великий Дальник, Біляївський район, Одеська область, 67666) про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення 315 794,70грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРОС ТІМ" звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до Державне підприємство "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" в особі Одеської філії Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу", в якому просить господарський суд: про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення 315 794,70грн..

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем договору поставки зерна майбутнього вражаю №872-14/2017-Ф від 11.12.2017р..

Ухвалою господарського суду Одеської області від 04.05.2020 року було відкрито позовне провадження у справі № 916/1000/20 за правилами загального позовного провадження.

20.05.2020р. відповідач звернувся до суду із клопотанням про не проведення судового розгляду справи без представника відповідача та відкласти її розгляд на більш пізніший терміндо закінчення дії заходів спрямованих на запобігання поширенню коронавірусу COVID-19 та припинення дії карантину на території України.

Вирішуючи питання про наявність правових підстав для не проведення судового розгляду справи без представника відповідача та відкласти її розгляд на більш пізніший терміндо закінчення дії заходів спрямованих на запобігання поширенню коронавірусу COVID-19 та припинення дії карантину на території України, господарський суд виходить з наступного.

Ухвалами суду від 27.05.2020р. та від 22.06.2020р. відкладені підготовчі засідання.

02.04.2020р. набув чинності Закон України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020р. № 540-IX, яким було внесено зміни до законодавчих актів України, в тому числі до ГПК України.

Варто зауважити, що Законом України від 30.03.2020р. № 540-IX було доповнено ст. 197 ГПК України новою частиною, відповідно до якої під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Підтвердження особи учасника справи здійснюється із застосуванням електронного підпису, а якщо особа не має такого підпису, то у порядку, визначеному Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" або Державною судовою адміністрацією України.

Таким чином, Законом України від 30.03.2020р. № 540-IX передбачено право учасників справи брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Господарський суд зазначає, що будь-яких обмежень у діяльності судів на період карантину встановлено не було, а, отже, суди продовжують здійснювати правосуддя та ухвалювати відповідні процесуальні рішення.

З наявних в матеріалах справи рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення вбачається, що ухвала суду від від 27.05.2020р. та від 22.06.2020р. були вручені. Таким чином, у відповідача було достатньо часу для вжиття всіх необхідних заходів для участі у судових засіданнях, в тому числі шляхом подання клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами суду з використанням власних технічних засобів. Проте, вказане клопотання на адресу суду від відповідача не надходило.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

При цьому, згідно вимог ч. 1, 2 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Підсумовуючи вищенаведене, враховуючи необхідність дотримання судом принципу розумності строків розгляду справ як одного із завдань господарського судочинства враховуючи наявність у відповідача можливості вжиття всіх необхідних заходів з метою участі у судовому засіданні, господарський суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні поданого клопотання про не проведення судового розгляду справи без представника відповідача та відкласти її розгляд на більш пізніший терміндо закінчення дії заходів спрямованих на запобігання поширенню коронавірусу COVID-19 та припинення дії карантину на території України.

Крім того, відповідач просить суд застосувати до позовних вимог про стягнення штрафу та пені спеціальну позовну давність в один рік та вирішити питання, щодо надіслання на адресу відповідача позовної заяви та доданих до неї документів в зв`язку з їх неотриманням.

Що стосується клопотання в частині щодо надіслання на адресу відповідача позовної заяви та доданих до неї документів, господарський суд відмовляє в цій частині клопотання так як позивачем були надані докази направлення копії позовної заяви з доданими до неї документами на адресу відповідача. Також, відповідач не був позбавлений права на ознайомлення з матеріалами справи відповідно до ст. 42 ГПК України .

Крім того, в клопотанні від 20.05.2020р. відповідач просить суд застосувати до позовних вимог про стягнення штрафу та пені спеціальну позовну давність в один рік, отже відповідач був обізнаний про позовні вимоги викладені в позовній заяві тому суд приходить до висновку відмовити відповідачу в задоволенні клопотання в частині надіслання на адресу відповідача позовної заяви та доданих до неї документів.

01.07.2020р. позивач надав суду остаточну заяву про зменшення позовних вимог відповідно якої просить суд зобов`язати Державне підприємство "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" в особі Одеської філії Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" поставити до Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОС ТІМ" у кількості 392,18 т., стягнути з Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" в особі Одеської філії Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОС ТІМ" 10% штрафу у розмірі 141 184грн., індекс інфляції у розмірі 28 392,15 грн., 3% річних у розмірі 23 067,69 грн. та 23 279,72 грн. витрат на сплату судового збору. Також, просить повернути з державного бюджету судовий збір в сумі 2 634,92 грн.

Представник відповідача в судові засідання не з`являвся, про місце, дату та час судових засідань повідомлявся судом за юридичною адресою, що підтверджено поштовими відправленнями. Відзив на позов не надав.

Відповідно до ч.9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин, суд вирішує справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України.

У судовому засіданні 08.07.2020р. було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив.

Як встановлено матеріалами справи, Між ТОВ «АГРОС ТІМ» (далі - Позивач) та Державним підприємством "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" в особі Одеської філії (далі - Відповідач) було укладено Договір поставки зерна майбутнього врожаю № 872-14/2017-Ф від 11 грудня 2017 року (Далі - Договір № 872), відповідно до якого Позивач зобов`язується сплатити Відповідачу за поставку зерна майбутнього врожаю(далі - Товар), а відповідач, в свою чергу, зобов`язаний поставити Позивачу Товар в строк передбачений договором.

Відповідно до розділу 3 Договору № 872 сторони визначили ціну товару та порядок розрахунків.

Згідно п.3.2. Договору, Загальна вартість Договору (загальна вартість Товару) визначається шляхом множення поставленого Товару на вартість однієї метричної тони визначеної в цьому Договорі.

Відповідно до п. 4.1 Договору № 872, відповідач зобов`язаний поставити Товар строком до 01 вересня 2018 року.

Згідно листа узгодження № 15 від 17.08.2018р. до договору № 872-14/2017-Ф від 11 грудня 2017 року сторони домовилися, що продавець здійснить поставку пшениці в кількості 1162,00 т в строк до 1 вересня 2019 року.

Відповідно до додатку до Договорів Сторони погодили ціну товару.

В порушення умов Договору Відповідач не поставив сплачений Товар у повному об`ємі.

Відповідно до акту звірки взаєморозрахунків від 31.12.2019 року за Договором № 872 Позивач сплатив відповідачу за Товар у сумі 4 183 200,00 грн. в той час як Відповідач поставив Товар на суму 2 771 352,00 грн.

У зв`язку з чим заборгованість за Договором № 872 склала 1 411 848,00 грн. що дорівнює 392,18 т. Товару (Пшениці).

Враховуючи, що відповідач Своїми діями порушив права та законні інтереси ТОВ «АГРОС ТІМ», позивач звернувся до суду з позовною заявою (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог), згідно якої просить суд зобов`язати Державне підприємство "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" в особі Одеської філії Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" поставити до Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОС ТІМ" у кількості 392,18 т., стягнути з Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" в особі Одеської філії Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОС ТІМ" 10% штрафу у розмірі 141 184грн., індекс інфляції у розмірі 28 392,15 грн., 3% річних у розмірі 23 067,69 грн. та 23 279,72 грн. витрат на сплату судового збору. Також, просить повернути з державного бюджету судовий збір в сумі 2 634,92 грн.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: припинення правовідношення.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Він може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ст.ст.202, 205 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України встановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до 1 ст. 264 Господарського кодексу України, матеріально-технічне постачання та збут продукції виробничо-технічного призначення і виробів народного споживання як власного виробництва, так і придбаних у інших суб`єктів господарювання, здійснюються суб`єктами господарювання шляхом поставки, а у випадках, передбачених цим Кодексом, також на основі договорів купівлі-продажу.

Згідно з ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Частиною 3 ст. 180 Господарського кодексу України встановлено, що при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Ціна в цьому Кодексі є вираженим у грошовій формі еквівалентом одиниці товару (продукції, робіт, послуг, матеріально-технічних ресурсів, майнових та немайнових прав), що підлягає продажу (реалізації), який повинен застосовуватися як тариф, розмір плати, ставки або збору, крім ставок і зборів, що використовуються в системі оподаткування (ч. 1 ст. 189 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 266 Господарського кодексу України, предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками.

Частиною 2 ст. 266 Господарського кодексу України встановлено, що загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з ч. 2 ст. 267 Господарського кодексу України, строки поставки встановлюються сторонами в договорі з урахуванням необхідності ритмічного та безперебійного постачання товарів споживачам, якщо інше не передбачено законодавством.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 Цивільного кодексу України).

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України, не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України, господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Як встановлено судом, між ТОВ «АГРОС ТІМ» та Державним підприємством "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" в особі Одеської філії було укладено Договір поставки зерна майбутнього врожаю № 872-14/2017-Ф від 11 грудня 2017 року, відповідно до якого Позивач зобов`язується сплатити Відповідачу за поставку зерна майбутнього врожаю, а відповідач, в свою чергу, зобов`язаний поставити Позивачу Товар в строк передбачений договором.

Відповідно до розділу 3 Договору № 872 сторони визначили ціну товару та порядок розрахунків.

Відповідно до п. 4.1 Договору № 872, відповідач зобов`язаний поставити Товар строком до 01 вересня 2018 року.

Відповідно до п.4.7. договору, у випадку, якщо постачальник не в змозі виконати в повному обсязі умови п. 1.3. 1 та п. 1.3.2 даного договору, то він може до поставити зазначений об`єм указаний у п. 1.3. 1 та п. 1.3.2 даного договору, за погодження з покупцем.

Згідно листа узгодження № 15 від 17.08.2018р. до договору № 872-14/2017-Ф від 11 грудня 2017 року сторони домовилися про збільшення об`єму товару на 162т. та те, що продавець здійснить поставку пшениці в строк до 1 вересня 2019 року.

Отже, сторони визначились з новим строком поставки товару та збільшили об`єм товару.

Відповідно до додатку до Договорів Сторони погодили ціну товару.

В порушення умов Договору Відповідач не поставив сплачений Товар у повному об`ємі.

Відповідно до акту звірки взаєморозрахунків від 31.12.2019 року за Договором № 872 Позивач сплатив відповідачу за Товар у сумі 4 183 200,00 грн. в той час як Відповідач поставив Товар на суму 2 771 352,00 грн.

У зв`язку з чим заборгованість за Договором № 872 склала 1 411 848,00 грн. що дорівнює 392,18 т. Товару (Пшениці).

Так, судом встановлена наявність недопоставленого товару у 392,18т., у зв`язку з чим позовна вимога позивача про зобов`язання Державне підприємство "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" в особі Одеської філії Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" поставити до Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОС ТІМ" у кількості 392,18 т. підлягає судом задоволенню повністю.

Крім того, позивачем заявлено позовні вимоги щодо стягнення з відповідача за Договором 3% річних у розмірі 23067,69грн. та інфляційних у розмірі 28392,15грн.

Згідно ст.625 зазначеного кодексу боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи приписи законодавства, встановлення судом заборгованості відповідача та несвоєчасне погашення заборгованості, заявлені позивачем позовні вимоги щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних у розмірі 23067,69грн. та інфляційних у розмірі 28392,15грн підлягають судом задоволенню в повній мірі.

Крім того, позивачем заявлено позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 141184грн. штрафу.

Згідно з ч.2 ст.218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов`язання. Водночас вимогами п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України передбачено, що одним із наслідків порушення зобов`язання є сплата неустойки (штрафу, пені), а відповідно до вимог ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюються договором або актом цивільного законодавства.

За правилами ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Так, згідно п. 4.5 Договору передбачено, що у разі порушення постачальником строків та/або об`ємів товару, встановлених даним договором постачальник сплачує покупцю штраф 10% від розміру вартості товару.

В зв`язку з порушенням відповідачем умов договору, відповідачу позивачем нараховано 141184 грн.- штрафу.

Наданий позивачем розрахунок штрафу, на думку суду, здійснений належним чином, тому судом 141184грн. - штрафу підлягають задоволенню у повному обсязі.

Станом на день розгляду справи, відповідач борг не сплатив, документів спростовуючих позовні вимоги не надав.

Що стосується клопотання відповідача про застосування до позовних вимог про стягнення штрафу та пені спеціальну позовну давність в один рік суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч.2 ст. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Як зазначалось вище, згідно листа узгодження № 15 від 17.08.2018р. до договору № 872-14/2017-Ф від 11 грудня 2017 року сторони домовилися про збільшення об`єму товару на 162т. та те, що продавець здійснить поставку пшениці в строк до 1 вересня 2019 року.

Отже, сторони визначились з новим строком поставки товару, а саме до 01.09.2019р.

Позовну заяву про стягнення штрафу подано 09.04.2020 року.

Тобто, позов пред`явлено у межах строку позовної давності відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст.79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Посилання відповідача не спростовують висновків, до яких дійшов суд.

При цьому, суд звертає увагу сторін на те, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (ЄСПЧ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів… мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. І хоча п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суду обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Саме такі висновки викладені у рішенні ЕСПЧ від 10.02.2010р.у справі "Серявін та інші проти України".

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджені належними доказами, наявними в матеріалах справи та підлягають задоволенню повністю.

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача згідно ст.129 ГПК України.

Позивач надав заяву про зменшення позовних вимог та просить суд повернути судовий збір в розмірі 7259,80грн. у зв`язку із зменшенням розміру позовних вимог.

Відповідно до ч.1 п. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається ухвалою суду за клопотанням особи, яка його сплатила, у разі, зокрема, зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Враховуючи викладене, суд вважає повернути Приватному підприємству "КИРОЛ" судовий збір в сумі 2 634,92 грн. який сплачений за платіжним дорученням №3128 від 07.04.2020р., оригінал якого знаходиться в матеріалах справи.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 79, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, ч.1 п. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОС ТІМ" задовольнити повністю.

2. Зобов`язати Державне підприємство "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" (04112, м. Київ, вул. Олени Теліги, 8, ) в особі Одеської філії Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" ( вул. Кірова, 1, с. Великий Дальник, Біляївський район, Одеська область, 67666, ) поставити до Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОС ТІМ" (65005, вул. Бугаївська, 21, офіс 508/2, ) сплачений Товар (Пшеницю) у кількості 392,18 т.

3. Стягнути з Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" (04112, м.Київ, вул. Олени Теліги, 8, ) в особі Одеської філії Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" ( вул. Кірова, 1, с. Великий Дальник, Біляївський район, Одеська область, 67666, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОС ТІМ" (65005, вул. Бугаївська, 21, офіс 508/2, ) 10% штрафу у розмірі 141 184грн. ( сто сорок одна тисяча сто вісімдесят чотири грн.), індекс інфляції у розмірі 28 392,15 грн. ( двадцять вісім тисяч триста дев`яносто дві грн. 15 коп.), 3% річних у розмірі 23 067,69 грн. ( двадцять три тисячі шістдесят сім грн. 69 коп.) та 23 279,72 грн. (двадцять три тисячі двісті сімдесят дев`ять грн. 72 коп.) витрат на сплату судового збору.

4. Повернути з Державного бюджету України через Управління Державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області (65009, м. Одеса, вул. Черняховського, 6, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОС ТІМ" (65005, вул. Бугаївська, 21, офіс 508/2, ) судовий збір в сумі 2 634,92 грн. /дві тисячі шістсот тридцять чотири грн. 92 коп./, сплачений за платіжним дорученням №3128 від 07.04.2020р., оригінал якого знаходиться в матеріалах справи

Наказ видати згідно зі ст. 327 ГПК України.

Повний текст складено 20 липня 2020 р.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Літвінов