У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

20 липня 2020 року м. Чернігівсправа № 927/636/20

Суддя Шморгун В. В., розглянувши матеріали позовної заяви №47 від 13.07.2020

Позивач: Акціонерне товариство «Чернігівобленерго»,

, вул. Гонча, 40, м. Чернігів, 14000

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Чексіл-Автосервіс»,

, вул. І. Мазепи, 66, м. Чернігів, 14014

Предмет спору: про стягнення 181 609,48 грн,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Чернігівобленерго» звернулось до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Чексіл-Автосервіс», у якому позивач просить суд визнати укладеним між позивачем та відповідачем договір про спільне використання технологічних мереж №568-С разом з додатками до нього у редакції, викладеній у позовній заяві.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач не підписав проект договору про спільне використання технологічних мереж, чим порушив ч. 4 ст. 49 Закону України «Про ринок електричної енергії» та п. 2.5.2 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 №312.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Згідно з ч. 2 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Частинами 1, 2 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України визначено, що учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

При викладенні обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, останнім зазначено, що в ході розгляду судових справ №620/1436/20, №927/496/17, №927/454/19 було встановлено обставини, зокрема, щодо вибуття з користування ПрАТ «КСК «Чексіл» мереж, якими здійснювався розподіл електричної енергії споживачам на підставі договору про спільне використання технологічних електричних мереж №15 від 29.01.2010; набуття права власності на нежитлові будівлі та електрообладнання, яке знаходиться за адресою: м. Чернігів, вул. І. Мазепи, 66, ПрАт «Чексіл-Автосервіс», встановлення точок приєднання субспоживачів АТ «Чернігівобленерго».

Позивач, посилаючись на ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, зазначає про преюдиційність фактів, встановлених у зазначених справах.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За приписами ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 2 ст. 210 Господарського процесуального кодексу України докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Таким чином, наявність у справі преюдиціальних фактів підлягає з`ясуванню та доказуванню у загальному порядку, а судове рішення, яким встановлено відповідні факти, є доказом у розумінні ст. 73 Господарського процесуального кодексу України та підлягає дослідженню саме у судовому засіданні.

Однак позивач не надав копій рішень судів у справах №620/1436/20, №927/496/17, №927/454/19, які набрали законної сили та на які він посилається у позовній заяві.

Крім того, у прохальній частині позовної заяви, окрім тексту договору про спільне використання технологічних електричних мереж, який позивач просить визнати укладеним, містяться додатки до нього №1.1-1.3, 2.1-2.3, №3-5, №7.

Проте позивач у позовній заяві не навів обставин на обґрунтування визнання укладеними цих додатків у зазначеній редакції та умовах, не зазначив доказів на їх підтвердження.

Крім того, як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивачем загалом подано докази, зокрема, копії договорів з додатками до них, однак у позовній заяві взагалі не зазначено про такі докази та не вказано обставин, на підтвердження яких надано такі докази.

Відповідно до ч. 2 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Додані до позовної заяви копія свідоцтва про права власності на нерухоме майно, копія договору оренди №8 від 01.01.2019 та додатку №1 до цього договору виготовлені не якісно, через що частину тексту неможливо прочитати.

Відповідно до приписів ст. 174 Господарського процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до господарського суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 176 цього Кодексу. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

У справах "Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany", "Kreuz v. Poland", "Пелевін проти України", "Наталя Михайленко проти України" та інших Європейський суду з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. У цьому відношенні Високі Договірні Сторони користуються певними межами свободи розсуду, хоча остаточне рішення про те, чи було дотримано вимог Конвенції, має виносити Суд. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права. Крім того, обмеження суперечитиме пункту 1 статті 6, якщо воно не ставить законної мети і якщо не забезпечено відповідного пропорційного співвідношення між застосованими засобами та поставленою метою (див. згадане вище рішення у справі "Вайт і Кеннеді проти Німеччини", п. 59; рішення у справі "Т. Р. та К. М. проти Сполученого Королівства" (T.P. and K.M. v. The United Kingdom) [GC], № 28945/95, п. 98, ECHR 2001; а також у справі "Z. Та інші проти Сполученого Королівства" (Z. And Others v. The United Kingdom) [GC], № 29392/95, п. 93, ECHR 2001). Якщо дане обмеження відповідає таким принципам, то воно не становить порушення статті 6.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне позовну заяву залишити без руху та надати позивачу строк для усунення зазначених недоліків.

Керуючись ст. 164, 174, 233-235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву залишити без руху.

2. Встановити позивачу триденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви, зазначених в ухвалі суду, шляхом подання до суду та відповідачу, у порядку, визначеному ч. 1 ст. 172 Господарського процесуального кодексу України, заяви про усунення недоліків, яка повинна містити:

- обставини на обґрунтування визнання укладеними додатків до договору у зазначеній редакції та умовах, зазначення доказів на їх підтвердження;

- зазначення окремо про кожну з обставин та відповідний доказ, на підтвердження чого надано документи, додані до позовної заяви.

До заяви мають бути додані:

- докази на підтвердження викладених обставин щодо визнання укладеними додатків до договору (у разі наявності);

- копії рішень судів у справах №620/1436/20, №927/496/17, №927/454/19, які набрали законної сили;

- копія свідоцтва про права власності на нерухоме майно, копія договору оренди №8 від 01.01.2019 та додатку №1 до цього договору, виготовлені у належній якості.

Докази направлення відповідачу вказаних документів надати суду у встановлений судом триденний строк.

3. Роз`яснити позивачу, що відповідно до ч. 4, 6 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою. Суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

4. Попередити позивача про те, що відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, у тому числі щодо неподання або несвоєчасного подання своїх доводів та доказів на їх підтвердження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя В.В. Шморгун