СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" липня 2020 р. Справа № 905/2227/19

Колегія суддів у складі: головуюча суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І. , суддя Слободін М.М.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю:

позивача не з`явився;

відповідача не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Віннерс, м. Маріуполь, Донецька область (вх. 1230Д/1-18)

на рішення господарського суду Донецької області від 12.03.2020 року у справі №905/2227/19, ухвалене у приміщенні господарського суду Донецької області (суддя Чернова О.В.), повний текст якого складено 18.03.2020 року

за позовом Маріупольської міської ради, м. Маріуполь Донецької області

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Віннерс, м. Маріуполь Донецької області

про стягнення заборгованості у розмірі 35 089,36 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Донецької області від 12.03.2020 року у справі №905/2227/19 позовні вимоги Маріупольської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю Віннерс про стягнення заборгованості у розмірі 35 089,36 грн., з яких 33 555,00 грн. сума основного боргу, 1 533,46 грн. пеня задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Віннерс на користь Маріупольської міської ради заборгованість у розмірі 14 364,00 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 786,46 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю Віннерс з рішенням господарського суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Донецької області від 12.03.2020 року у справі та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує таке.

09.11.2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю Віннерс звернулось до голови комісії з питань користування об`єктами благоустрою на території м. Маріуполя Маріупольської міської ради з заявою розглянути можливість користування об`єктами благоустрою в місці розміщення тимчасової споруди (торгівля підакцизною групою товарів) за адресою: м. Маріуполь, пр. Металургів, Ц161; у січні 2017 року відповідач отримав для підписання два примірники договору.

У п.1.5 договору сторони погодили, що плата за пайову участь (внесок) в користуванні об`єктами благоустрою м. Маріуполь здійснюється замовником при розрахунках рівномірно протягом року до 10 числа місяця, наступного за звітним.

Зважаючи на те, що відповідач не отримував паспорту прив`язки та не встановлював тимчасову споруду, на підставі додаткової угоди від 02.04.2019 року договір про пайову участь у користуванні об`єктом благоустрою від 01.12.2016 року №281-001 було розірвано.

Зміст договору не відповідає змісту типового договору щодо пайової участі в користуванні об`єктом благоустрою, затвердженого рішенням №7/14-1058 від 23.12.2016 року Маріупольської міської ради (додаток №2), що діяв на момент підписання договору.

Оскільки договір про пайову участь в користуванні об`єктом благоустрою від 01.12.2016 року №281-001, підписаний позивачем у січні 2017 року, за приписами п.4.1 договору, він набув чинності лише у січні 2017 року.

28.09.2016 року рішенням Маріупольської міської ради №7/11-729 (зі змінами від 23.12.2016 року №7/14-1058), затверджено Положення про користування об`єктами благоустрою комунальної власності на території м. Маріуполя, відповідно до п.2.2 якого однією з загальних умов розміщення стаціонарних тимчасових споруд є наявність діючих договору пайової участі в користуванні об`єктом благоустрою та паспорту прив`язки тимчасової споруди, а тому право розміщення тимчасової споруди юридично закріплюється шляхом оформлення паспорту прив`язки.

Відповідно до листа Головного управління містобудування та архітектури Маріупольської міської ради від 19.12.2019 року №30,8-579-30.1, паспорт прив`язки на тимчасову споруду по пр. Металургів (Ц161) не видавався ТОВ Віннерс, а тому право розміщення тимчасової споруди за вказаною адресою у відповідача не виникло.

Місцевим господарським судом не прийнято до уваги, що рішенням Маріупольської міської ради Про внесення змін до рішення Маріупольської міської ради від 28.09.2016 року від 23.12.2016 року №7/14-1058, типовий договір щодо пайової участі в користуванні об`єктом благоустрою викладено у новій редакції.

Згідно п.1.3. Типового договору, відповідно до умов договору замовник зобов`язується взяти пайову участь в користуванні об`єктом благоустрою м. Маріуполь з моменту отримання паспорту прив`язки та перерахувати на рахунок уповноваженого органу кошти на їх утримання, призначення платежу: плата за пайову участь (внесок) в користуванні об`єктом благоустрою м. Маріуполь.

Посилається на правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2018 року у справі №905/1552/16.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року за №211 Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 через спалах у світі коронавірусу з 12.03.2020 року до 03.04.2020 року в Україні введений карантин; постановами Кабінету Міністрів України № 239 та №291 до постанови від 11.03.2020 року № 211 внесено зміни, якими дію карантину продовжено до 22.05.2020 року.

Рада суддів України на офіційному сайті 11.03.2020 року звернулася до громадян, які є учасниками судових процесів, з проханням утриматися від участі у судових засіданнях, якщо слухання не передбачають обов`язкової присутності учасників сторін та листом №9рс-186/20 від 16.03.2020 року до Верховного Суду, Вищого антикорупційного суду, місцевих та апеляційних судів з рекомендацією встановити особливий режим роботи судів України, в тому числі роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами.

Для запобігання розповсюдженню особливо небезпечного вірусного захворювання серед працівників на період з 13.03.2020 року по 03.04.2020 року наказом голови Східного апеляційного господарського суду від 13.03.2020 року за № 04-а встановлено особливий режим роботи суду в умовах карантину. Наказом від 26.03.2020 року №05-а на період дії карантину суд продовжує працювати в умовах встановленого раніше особливого режиму.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.04.2020 року, суддею доповідачем у справі визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуюча суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Слободін М.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.04.2020 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Віннерс на рішення господарського суду Донецької області від 12.03.2020 року у справі залишено без руху; останнє зобов`язано усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, з урахуванням вимог Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) від 30.03.2020 року № 540-IX та роз`яснено, що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.

12.05.2020 року на адресу суду від апелянта надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги (вх.№4389), в якій останній просив долучити до матеріалів справи докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги та поновити пропущений строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду першої інстанції, яку долучено до матеріалів справи.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.05.2020 року клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю Віннерс про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження задоволено; поновлено строк на подання апеляційної скарги; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Віннерс на рішення господарського суду Донецької області від 12.03.2020 року у справі; позивачу встановлено строк до 28.05.2020 року на протязі якого він має право подати відзив на апеляційну скаргу, з урахуванням вимог Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) від 30.03.2020 року № 540-IX; призначено справу до розгляду на "03" червня 2020 року; явку представників учасників справи визнано необов`язковою.

19.05.2020 року на адресу суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№4753), в якому останній просить оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, який долучено до матеріалів справи, в обґрунтування якого вказує на таке.

Договір від 01.12.2016 року №281-001 не містить умов щодо звільнення відповідача від виконання обов`язку внесення платежів за пайову участь, у зв`язку з відсутністю доказів розміщення на земельній ділянці тимчасової споруди, а тому грошові зобов`язання повинні бути виконані відповідачем у повному обсязі.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 року №392 до постанови від 11.03.2020 року № 211 внесено зміни, якими дію карантину продовжено до 22.06.2020 року.

Наказами голови Східного апеляційного господарського суду від 23.04.2020 року №07-а, від 08.05.2020 року №08-а, від 22.05.2020 року №10-а на період дії карантину суд продовжує працювати в умовах встановленого раніше особливого режиму.

В судове засідання 03.06.2020 року представники позивача та відповідача не з`явились.

На підтвердження направлення копії ухвали суду від 12.05.2020 року позивачу у справі, додано рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ПАТ "Укрпошта" від 20.05.2020 року №855, згідно з яким позивач отримав копію ухвали від 12.05.2020 року - 18.05.2020 року.

На підтвердження направлення копії ухвали суду від 12.05.2020 року відповідачу у справі, додано рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ПАТ "Укрпошта" від 25.05.2020 року №863, згідно з яким відповідач отримав копію ухвали від 12.05.2020 року - 22.05.2020 року.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.06.2020 року, з метою мінімізації ризиків розповсюдження гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, розгляд справи відкладено на 24.06.2020 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2020 року №500 до постанови від 11.03.2020 року № 211 внесено зміни, якою дію карантину продовжено до 31.07.2020 року; наказом голови Східного апеляційного господарського суду від 22.06.2020 року №12-а суд продовжує працювати в умовах встановленого раніше особливого режиму.

23.06.2020 року на адресу суду від відповідача надійшла відповідь на відзив (вх.№6071), в якому останній просить скасувати рішення господарського суду Донецької області від 12.03.2020 року у справі та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі; справу просить розглянути за відсутності представника, яку долучено до матеріалів справи, в обґрунтування якої вказує на те, що позивачем не доведено виникнення у відповідача обов`язку щодо здійснення оплати за користування об`єктом благоустрою.

В судове засідання 24.06.2020 року представники позивача та відповідача не з`явились.

На підтвердження направлення копії ухвали суду від 03.06.2020 року позивачу у справі, додано рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ПАТ "Укрпошта" від 15.06.2020 року №679, згідно з яким позивач отримав копію ухвали від 03.06.2020 року - 10.06.2020 року.

На підтвердження направлення копії ухвали суду від 03.06.2020 року відповідачу у справі, додано рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ПАТ "Укрпошта" від 15.06.2020 року №660, згідно з яким відповідач отримав копію ухвали від 03.06.2020 року - 10.06.2020 року.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.06.2020 року, для забезпечення прав учасників справи на справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спору у справі, дотримання основних засад господарського судочинства, зокрема, змагальності сторін, повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, а також з метою мінімізації ризиків розповсюдження гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, оголошено перерву в судовому засіданні до 13.07.2020 року.

У судове засідання 13.07.2020 року представник відповідача не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи.

На підтвердження направлення копії ухвали суду від 24.06.2020 року відповідачу у справі, додано рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ПАТ "Укрпошта" від 06.07.2020 року №269, згідно з яким відповідач отримав копію ухвали від 24.06.2020 року - 01.07.2020 року.

У судове засідання 13.07.2020 року представник позивача не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи.

На підтвердження направлення копії ухвали суду від 24.06.2020 року позивачу у справі, додано рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ПАТ "Укрпошта" від 03.07.2020 року №277, згідно з яким позивач отримав копію ухвали від 24.06.2020 року - 30.06.2020 року.

Також, відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції, Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Ухвалу суду від 24.06.2020 року було у встановленому порядку внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень та інформація у справі, що розглядається була розміщена за веб-адресою https://court.gov.ua/fair/ та www.hra.arbitr.gov.ua/sud5039.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Також, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 року у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30.11.2006 року у справі "Красношапка проти України").

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 42 ГПК України та беручи до уваги відсутність клопотань від учасників справи щодо відкладення розгляду апеляційної скарги у зв`язку з карантинними заходами, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши повноту встановлення господарським судом першої інстанції неоспорених обставин справи, колегія суддів встановила наступне.

09.11.2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю Віннерс звернулось до голови комісії з питань користування об`єктами благоустрою на території м. Маріуполя Маріупольської міської ради з заявою про користування об`єктами благоустрою, в якій просило розглянути можливість користування об`єктами благоустрою в місці розміщення тимчасової споруди торгівля (включаючи товари підакцизної групи товарів), м. Маріуполь, пр. Металургів, №Ц161, бажаний строк розміщення тимчасової споруди з 01.01.2017 року до 01.04.2017 року.

01.12.2016 року між Маріупольською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю Віннерс укладено договір №281-001 щодо пайової участі в користуванні об`єктом благоустрою, відповідно до п.1.1. якого замовник має намір розташувати на території м. Маріуполь тимчасову споруду для здійснення підприємницької діяльності, за адресою: пр. Металургів (№Ц 161) у Центральному районі м. Маріуполя для торгівлі (включаючи товари підакцизної групи товарів), що є власністю замовника та погоджується на пайову участь (внесок) в користуванні об`єктів благоустрою м. Маріуполь, які будуть використані (задіяні) для розміщення тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності.

Згідно з п.1.2. договору, площа об`єктів благоустрою м. Маріуполь, за використання яких здійснюється плата (внесок) за пайову участь в користуванні об`єктів благоустрою, складає 19 кв.м.

За п. 1.3. договору, замовник зобов`язується взяти пайову участь (внесок) в користуванні об`єктами благоустрою м. Маріуполь та перерахувати на рахунок Уповноваженого органу кошти на їх утримання, призначення платежу: плата за пайову участь (внесок) в користуванні об`єктом благоустрою м. Маріуполь.

Згідно з п.1.4. договору розмір пайової участі (внеску) в користуванні об`єктом благоустрою м. Маріуполь в розрахунку за рік становить 14 364,00 грн. Щомісячний розмір пайової участі (внеску) в користуванні об`єктами благоустрою м. Маріуполя складає 63,00 грн. за 1 кв.м. площі об`єктів благоустрою, які будуть використані (задіяні) для розміщення тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності.

У п.1.5 договору сторони погодили, що плата за пайову участь (внесок) в користуванні об`єктами благоустрою м. Маріуполь здійснюється замовником: при розрахунку єдиним платежем - протягом двадцяти календарних днів після підписання договору, при розрахунках рівномірно протягом року - до 10 числа місяця, наступного за звітним, при розрахунках за розміщення тимчасових споруд для проведення гастрольних, розважальних, рекламних та інших заходів на термін до 10 діб - до початку проведення заходу.

Згідно розділу II договору, замовник зобов`язується своєчасно оплатити пайову участь (внесок) в користуванні об`єктами благоустрою м. Маріуполь відповідно до умов договору, а уповноважений орган має право вимагати від замовника своєчасної оплати пайової участі (внеску) в користування об`єктом благоустрою м. Маріуполь відповідно до умов договору.

Згідно з п. 3.2. договору, замовник у випадку несвоєчасної сплати внеску, передбаченого у розділі I договору, сплачує пеню в розмірі 120 відсотків облікової ставки НБУ за кожен день прострочення сплати від суми несплаченого платежу.

У відповідності до п. 3.4. договору у разі двомісячної несплати пайової участі в користуванні об`єктом благоустрою договір розривається в односторонньому порядку.

Відповідно до п. 4.1 договору договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами; строк дії договору щодо пайової участі в користуванні об`єктом благоустрою - один рік та продовжується автоматично на строк один рік за відсутності підтверджених фактів систематичного (більше трьох) порушення протягом останнього календарного року (п. 4.2 договору); строк дії договору становить з 01.12. 2016 року до 01.12.2017 року (п. 4.3 договору).

04.03.2019 року відповідач звернувся до позивача з заявою про розірвання договору щодо пайової участі в користуванні об`єктом благоустрою №281-001 від 01.12.2016 року.

02.04.2019 року між сторонами укладено додаткову угоду про розірвання договору щодо пайової участі в користуванні об`єктом благоустрою №281-001 від 01.12.2016 року.

Вказане вище й стало підставою для звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду Донецької області в якому останній просив стягнути з відповідача на свою користь 35 089,36 грн., з яких 33 555,00 грн. сума основного боргу та 1 533,46 грн. пеня.

12.03.2020 року господарським судом Донецької області ухвалено оскаржуване рішення, з підстав викладених вище.

Переглянувши справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення господарського суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод справи про цивільні права та обов`язки осіб, а також справи про кримінальне обвинувачення мають бути розглянуті у суді впродовж розумного строку. Ця вимога спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту. А відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Так, предметом позову є примусове спонукання відповідача до виконання грошових зобов`язань за договором щодо пайової участі в користуванні об`єктом благоустрою №281-001 від 01.12.2016 року.

Спірні правовідносини регулюються нормами ЦК України, ГК України, а також умовами укладеного договору щодо пайової участі в користуванні об`єктом благоустрою №281-001 від 01.12.2016 року.

Згідно ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

За приписами ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до компетенції міських рад відноситься встановлення відповідно до законодавства правил з питань благоустрою території населеного пункту, забезпечення в ньому чистоти і порядку, торгівлі на ринках, додержання тиші в громадських місцях, за порушення яких передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ст.40 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", виконавчі органи забезпечують організацію благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.

Відповідно до ст.28 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" розміщення малих архітектурних форм та тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється відповідно до Закону України "Про благоустрій населених пунктів" та Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 21.10.2011 року № 244.

За приписами ст.15 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" власник тимчасової споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення, розташованої на території об`єкта благоустрою державної та комунальної власності, зобов`язаний забезпечити належне утримання прилеглої до тимчасової споруди території або може брати пайову участь в утриманні цього об`єкта благоустрою на умовах договору, укладеного із підприємством або балансоутримувачем.

Згідно зі ст. 36 Закону України "Про благоустрій населених пунктів", фінансування заходів з благоустрою населених пунктів, утримання та ремонт об`єктів благоустрою здійснюється за рахунок коштів їх власників або користувачів, якщо це передбачено умовами відповідних договорів, а також за рахунок пайових внесків власників тимчасових споруд, розміщених на території об`єкта благоустрою, інших передбачених законом джерел фінансування.

А тому, аргументи апелянта на те, що оскільки користування ним об`єктом благоустрою не відбувалось, пайова участь за його користування не повинна нараховуватися, не приймаються.

28.09.2016 року Маріупольською міською радою рішенням від 28.09.2016 року №7/11-729 затверджено "Положення про порядок розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності" (далі - Положення).

Так, за змістом Положення, чинного на час підписання між сторонами спірного договору, порядок користування об`єктом благоустрою передбачав подання суб`єктом господарювання відповідної заяви до Комісії з питань користування об`єктами благоустрою на території м. Маріуполя.

Вище зазначено, що 09.11.2016 року відповідач звернувся до позивача з заявою про користування об`єктом благоустрою.

Згідно з п.п.3.6, 3.7 Положення, після прийняття відповідного рішення, протягом 5 робочих днів суб`єкту господарювання пропонується підписати договір щодо пайової участі в користуванні об`єктами благоустрою за типовою формою наведеною в додатку 5 до Положення та зберігається за останнім право відмовитися від укладення договору.

Розміщенню тимчасової споруди передує укладення договору про пайову участь в користуванні об`єктом благоустрою, залишаючи за суб`єктом підприємницької діяльності право розмістити тимчасову споруду протягом строку дії договору.

01.12.2016 року між сторонами укладено договір, за умовами якого відповідач прийняв на себе зобов`язання взяти пайову участь (внесок) в користуванні об`єктами благоустрою м. Маріуполь та перерахувати на рахунок позивача кошти на їх утримання при розрахунку єдиним платежем - протягом двадцяти календарних днів після підписання договору, при розрахунках рівномірно протягом року - до 10 числа місяця, наступного за звітним у відповідності до п.1.5. договору.

А тому, укладаючи договір №281-001 від 01.12.2016 року сторони, зокрема, відповідач, не був позбавлений права на вільне визначення умов договору, на свій розсуд та з власної волі узгодив умови договору та в повній мірі погодився зі змістом договору, у тому числі з порядком та умовами здійснення платежів за договором, визнавши умови щодо сплати внесків обов`язковими для виконання та прийнявши на себе ризик настання негативних наслідків невиконання умов договору.

Отже, протягом строку дії договору, позивач мав обґрунтовані очікування на отримання грошових коштів від відповідача, який в будь-який час протягом строку дії договору може розмістити тимчасову споруду на земельній ділянці об`єкта благоустрою.

За приписами ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, закріплено презумпцію правомірності правочину.

Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Господарський суд першої інстанції вірно зазначив на те, що з огляду на дійсність договору №281-001 від 01.12.2016 року усі права, набуті сторонами за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню та дійшов вірного висновку, що укладений між сторонами договір щодо пайової участі в користуванні об`єктом благоустрою №281-001 від 01.12.2016 року є належною підставою для виникнення у останнього грошових зобов`язань, визначених його умовами.

А отже, беручи до уваги те, що обов`язок відповідача щодо сплати за користування об`єктом благоустрою виникає на підставі діючого договору від 01.12.2016 року, аргументи апелянта щодо відсутності підстав покладення на нього такого обов`язку, у зв`язку з відсутністю доказів розміщення на земельній ділянці тимчасової споруди не приймаються, з огляду, також, і на те, що договором такої умови не передбачено.

Також, не приймаються посилання апелянта на правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2018 року у справі №905/1552/16, де вказано на те, що отримання паспорта прив`язки тимчасової споруди на підставі відповідного рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу на її розміщення, а також наявність належним чином укладеного договору щодо пайової участі в утриманні об`єкта благоустрою є підставою для встановлення такої тимчасової споруди, оскільки обставини справи №905/2227/19 не є тотожними обставинам справи №905/1552/16, на яку посилається апелянт у апеляційній скарзі.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

А тому, строк дії договору є істотною умовою договору, який має узгоджуватись шляхом волевиявлення обох сторін.

Так, у п. 4.2 договору сторони погодили, що строк дії договору щодо пайової участі в користуванні об`єктом благоустрою - один рік та продовжується сторонами автоматично на строк один рік за відсутності підтверджених фактів систематичного (більше трьох) порушення протягом останнього календарного року.

Позивач просить стягнути з відповідача 33 555,90 грн., посилаючись на невиконання відповідачем умов договору протягом 2017, 2018 та 2019 років, відповідно, сума позовних вимог складається виходячи із заборгованості за період з 10.01.2017 року по 10.05.2019 року.

Однак, як вказує позивач, саме систематичне невиконання відповідачем умов договору щодо сплати внесків за користування об`єктом благоустрою і стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

Беручи до уваги наявність обов`язку відповідача сплачувати внески за договором щодо пайової участі у користуванні об`єктом благоустрою, господарський суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що строк дії договору від 01.12.2016 року №281-001 не продовжено, а тому останній припинив свою дію 01.12.2017 року, враховуючи, що відповідно до заяви відповідача про користування об`єктами благоустрою від 09.11.2016 року, останній просив розглянути можливість користуватись об`єктами благоустрою за адресою: м. Маріуполь, пр. Металургів, №Ц161, з 01.01.2017 року до 01.04.2017 року.

Також, місцевий господарський суд, виходячи з того, що в п. 1.5 договору встановлений строк оплати внеску за договором та, що відповідачем не виконано умови договору щодо пайової участі в користуванні об`єктами благоустрою, вірно вказав на те, що періодом заборгованості за договором №281-001 є період з 01.12.2016 року по 01.12.2017 року; а розмір боргу за вказаний період складає 14 364,00 грн. та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 14 364,00 грн. суми основного боргу.

Крім того, за приписами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі - сплата неустойки.

А тому, беручи до уваги той факт, що домовленість сторін про застосування пені у разі несвоєчасної сплати внеску в розмірі 120 відсотків облікової ставки НБУ за кожен день прострочення сплати від суми несплаченого платежу встановлена п. 3.2. умовами укладеного між сторонами договору, вимоги ст. 547 ЦК України щодо форми правочину про забезпечення виконання зобов`язання, видом якого у розумінні ч. 1 ст. 546 ЦК України є неустойка, дотримані.

Перевіривши за допомогою калькулятору ЛІГА. ЗАКОН розрахунок пені за договором №281 від 01.12.2016 року за період 3 01.10.2018 року по 01.10.2019 року, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що він є арифметично невірним, з огляду на таке.

Згідно з ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Господарський суд першої інстанції, виходячи з того, що припинення спірного договору мало місце з 01.12.2017 року, дійшов вірного висновку про те, що нарахування пені можливо на кожен платіж за період, що не перевищує шість місяців, тобто, за грудень 2016 року з 11.01.2017 року по 11.07.2017 року, за січень 2017 року з 11.02.2017 року по 11.08.2017 року, за лютий 2017 року з 11.03.2017 року по 11.09.2017 року, за березень 2017 року з 11.04.2017 року по 11.10.2017 року, за квітень 2017 року з 11.05.2017 року по 11.11.2017 року, за травень 2017 року з 11.06.2017 року по 11.12.2017 року, за червень 2017 року з 11.07.2017 року по 11.01.2018 року, за липень 2017 року з 11.08.2017 року по 11.02.2018 року, за серпень 2017 року з 11.09.2017 року по 11.03.2018 року, за вересень 2017 року з 11.10.2017 року по 11.04.2018 року, за жовтень 2017 року з 11.11.2017 року по 11.05.2018 року, за листопад 2017 року з 11.12.2017 року по 11.06.2018 року та за грудень 2017 року з 11.01.2018 року по 11.07.2018 року.

Разом з тим, згідно приписів ст. 258 ГК України до вимог про стягнення неустойки, зокрема, пені застосовується спеціальна (скорочена) позовна давність тривалістю в 1 рік, який згідно ст.261 ЦК України розпочинає свій перебіг з першого дня прострочення здійснення відповідного платежу.

Також, місцевий господарський суд, виходячи з того, що датою надсилання позовної заяви до господарського суду першої інстанції є 29.11.2019 року, про що свідчить відбиток штемпелю ПАТ Укрпошта, дійшов обгрунтованого висновку про те, що річний строк позовної давності сплинув щодо вимог про стягнення пені, нарахованої за період до 28.11.2018 року та відмовив в задоволенні позовних вимог про стягнення пені за спливом строку позовної давності.

Отже, висновок місцевого господарського суду про часткове задоволення позову відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 року).

Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апелянту було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків господарського суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року)

Апелянту була надана можливість спростувати достовірність доказів і заперечити проти їх використання.

Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).

Отже, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 269, 270, ч.1 ст. 275, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Віннерс залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 12.03.2020 року у справі №905/2227/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків визначених ч. 3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 17.07.2020 року.

Головуюча суддя О.І. Терещенко

Суддя В.І. Сіверін

Суддя М.М. Слободін