ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

08.07.2020 Справа № 905/768/20

Господарський суд Донецької області у складі судді Сковородіної О.М.,

секретар судового засідання Доннік Н.В.

у справі за позовом: Служби автомобільних доріг у Донецькій області (вул. Уральська, 12, м. Краматорськ, Донецька область, 84333, )

до відповідача: Дочірнього підприємства "Донецький облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (вул. Захисників України, 2, м. Покровськ, Донецька область, )

про стягнення заборгованості в розмірі 114 878,48 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Бєлов Д.М., на підставі довіреності

від відповідача: Захаров О.С., на підставі ордеру

Служба автомобільних доріг у Донецькій області, м. Краматорськ Донецької області звернулась до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до Дочірнього підприємства "Донецький облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", м. Покровськ Донецької області про стягнення заборгованості в розмірі 114 878,48 грн.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору оренди автомобіля №3-12 від 01.12.2010 щодо оплати вартості оренди.

Ухвалою Господарського суду Донецької області №905/768/20 від 28.04.2020 позовну заяву було залишено без руху.

Ухвалою Господарського суду Донецької області №905/768/20 від 05.05.2020 було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, а відповідачу запропановано надати відзив на позовну заяву.

20.05.2020 від відповідача через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву 01-24/906 від 18.05.2020, в якому викладено заперечення проти задоволення позовних вимог, у тому числі й з підстав пропуску позивачем строку позовної давності.

03.06.2020 позивачем через канцелярію подано відповідь на відзив №01.3-2853 від 02.06.2020, в якій викладено заперечення проти доводів відповідача. Позивач просить поновити строк позовної давності щодо заявлених позовних вимог, як такий, що був пропущений з поважних причин, та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

30.06.2020 від відповідача через канцелярію суду надійшли заперечення на відповідь на відзив 01-24/1246 від 23.06.2020, в якому викладено заперечення проти задоволення позовних вимог, у тому числі й з підстав пропуску позивачем строку позовної давності.

Представник позивача у судове засідання з`явився, просив суд задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача у судове засідання з`явився, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши документи, наявні в матеріалах справи, судом встановлено наступне.

01.12.2010 між Службою автомобільних доріг у Донецькій області (далі - Орендодавець, позивач) та Дочірнім підприємством "Донецький Облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (далі - Орендар, відповідач) укладено договір оренди автомобіля №3-12 (далі - Договір), відповідно до умов якого Орендодавець надає, а Орендар приймає в платне користування автомобіль марки КРАЗ 65055, державний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2007, колір синій, номер двигуна НОМЕР_2 , номер шасі НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію автомобіля в органах ДАІ серія НОМЕР_4 від "09" листопада 2007р. Ринкова вартість автомобіля становить 345 800,00 грн. Орендар зобов`язується повернути предмет оренди по закінченні терміну дії Договору. (п.1.1. Договору).

Предмет оренди передається Орендареві для виконання робіт по ремонтах та експлуатаційному утриманню на автодорогах загального користування.

Строк оренди встановлюється в 1 рік з 01.12.2010 по 30.11.2011.

Строк оренди може бути зменшений за узгодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього Договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором. Предмет оренди вважається переданим в оренду й повернутим з оренди з моменту оформлення відповідного акту прийому-передачі (п.п.1.2. - 1.5. Договору).

В Розділі 2 "Розрахунки за договором" цього Договору передбачено, що Орендна плата становить 10 відсотків від балансової вартості і складає 2881,67 грн. на місяць (без ПДВ). Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку визначеному чинним законодавством.

Підставою для оплати Орендодавцеві послуг з оренди є акт про надання послуг, що підписується Сторонами не пізніше 5 робочих днів по закінченні звітного місяця.

Оплата послуг з оренди провадиться Орендарем протягом 10 банківських днів після підписання акту про надання послуг.

Остаточний розрахунок і оплата послуг з Договору провадяться не пізніше 3-х банківських днів після розірвання (припинення) дії Договору пропорційно фактично використаним дням у відповідному місяці.

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції.

У пунктах 6.1., 6.2. Договору сторони обумовили, що зміна умов Договору, його розірвання в однобічному порядку й припинення можливі тільки за згодою сторін або в судовому порядку. Внесені зміни й доповнення розглядаються сторонами протягом 20 днів і оформляються додатковою угодою, що буде невід`ємною частиною даного

Договору. Однобічна відмова від виконання Договору не допускається, за винятком

випадків, передбачених даним Договором.

Згідно пункту 7.1. Договору, сторони звільняються від відповідальності за повне або часткове невиконання зобов`язань за цим Договором, якщо воно з`явилося слідством непереборної сили, а саме стихійного лиха (злива, град, гроза, землетрус), страйку, війни, актів органів державної влади і якщо ці обставини безпосередньо вплинули на виконання Договору. При цьому строк виконання зобов`язань за договором відсувається відповідно до часу, протягом якого діяли ці обставини. Перелік форс-мажорних обставин, які зазначені в дійсному пункті, є вичерпним і останні повинні підтверджуватися висновком Торгово-промислової палати.

Додаткові угоди та додатки до цього Договору є його невід`ємними частинами і мають юридичну силу у разі, якщо вони викладені у письмовій формі, підписані Сторонами та скріплені їх печатками. Всі виправлення до тексту даного Договору мають юридичну чинність тільки за умови підписання додаткової угоди до даного Договору (п.8.3. Договору).

Як вбачається, Додатковою угодою б/н від 28.05.2014 до договору №3-12 від 01.12.2010 сторонами змінено п. 1.1. розділу "Предмет Договору" та викладено його у наступній редакції: "Орендодавець надає, а Орендар приймає в платне користування автомобіль марки КРАЗ 65055, державний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2007, колір синій, номер двигуна НОМЕР_2 , номер шасі НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію автомобіля в органах ДАІ серія НОМЕР_4 від "09" листопада 2007р. Ринкова вартість автомобіля визначена згідно зі звітом №05/14 про незалежну оцінку станом на 26.05.2014р. і становить 200 369,00 грн.

Орендар зобов`язується повернути предмет оренди по закінченні терміну дії Договору".

Цією ж Додатковою угодою п. 2.1. розділу "Розрахунки за договором" викладено у наступній редакції: "Орендна плата становить 10 відсотків від ринкової вартості і складає 1 669,74 грн. на місяць (без ПДВ).

Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку визначеному чинним законодавством";

Розділ "Розрахунки за договором" доповнено пунктом 2.6., а саме: "Орендар компенсує Орендодавцю вартість проведення незалежної оцінки основних засобів згідно діючого законодавства".

Ця Додаткова угода діє з 1 червня 2014 року і є невід`ємною частиною Договору №3-10 від 12.11.2007.

Додатковою угодою б/н від 30.11.2014 до договору №3-12 від 01.12.2010 сторони дійшли згоди про наступне: на підставі статті 7 Закону України від 02.09.2014р. №1669-УП "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" внести зміни до договору № 3-13 від 01.12.2010р., а саме:

Розділ 8 "Інші умови" доповнено пунктом 8.5. наступного змісту: "Скасувати на період проведення антитерористичної операції орендну плату за користування майном".

Всі інші положення чинного договору №3-12 від 01.12.2010 залишено без змін.

Додатковою угодою б/н від 30.11.2014 до договору №3-12 від 01.12.2010 сторони дійшли згоди про внесення змін в розділ 9 "Адреси, реквізити та підписи Сторін" щодо місцезнаходження та інших реквізитів Орендодавця та Орендаря.

Договір №3-12 від 01.12.2010 разом з Додатковими угодами до нього підписано сторонами без зауважень та скріплено печатками обох підприємств.

Доказів розірвання цього договору у порядку обумовленому ним матеріали справи не містять.

Також в матеріалах справи відсутні і сторонами не подавалось документального підтвердження визнання недійсним такого договору повністю чи частково у судовому порядку.

Суд виходить з принципу правомірності правочину, встановленого ст. 204 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, на підставі договорів чи інших правочинів.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За вимогами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Вказана правова норма кореспондується зі ст. 193 ГК України.

Частиною першою ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до норм частини 1 та 2 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (частина 6 статті 283 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму (ст.765 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 798 Цивільного кодексу України предметом договору найму транспортного засобу можуть бути повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби.

Наймач самостійно здійснює використання транспортного засобу у своїй діяльності і має право без згоди наймодавця укладати від свого імені договори перевезення, а також інші договори відповідно до призначення транспортного засобу (ст.800 ЦК України).

Матеріали справи містять підписаний обома сторонами Акт від 30.11.2010 прийому-передачі.

Зі змісту цього акту вбачається, що поклажодавцем передано на користь зберігача автомобіль марки КРАЗ 65055, державний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2007, колір синій, номер двигуна НОМЕР_2 , номер шасі НОМЕР_3 .

Матеріали справи містять підписані обома сторонами без зауважень Акти надання послуг з оренди основних засобів за період:

з 01.01.2014 по 31.01.2014 - на суму 3 662,57 грн. з ПДВ;

з 01.02.2014 по 28.02.2014 - на суму 3 684,54 грн. з ПДВ;

з 01.03.2014 по 31.03.2014 - на суму 3 765,60 грн. з ПДВ;

з 01.04.2014 по 30.04.2014 - на суму 3 889,86 грн. з ПДВ;

з 01.05.2014 по 31.05.2014 - на суму 4 037,68 грн. з ПДВ;

За твердженням позивача, інші акти надання послуг з оренди за цим договором у нього відсутні у зв`язку з втратою значної частини документації через проведення активної фази АТО на території міста Донецьк, та в результаті захоплення активів і адміністративної будівлі Служби автомобільних доріг у Донецькій області, що розташована за адресою: м.Донецьк, пр.-т Комсомольський, 6 А.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як вбачається, Акти надання послуг з оренди основних засобів містять посилання на договір № 3-12 від 01.12.2010, підписані позивачем та відповідачем без заперечень, скріплені печатками обох підприємств, а також зважаючи на відсутність доказів повернення з оренди предмету оренди за таким договором шляхом оформлення відповідного акту прийому-передачі, суд вважає, що вказані Акти надання послуг стосуються саме об`єкта оренди за договором № 3-12 від 01.12.2010 (автомобіль КРАЗ 65055, державний номер НОМЕР_1 ).

Посилаючись на порушення відповідачем грошових зобов`язань за договором оренди автомобіля №3-12 від 01.12.2010, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 114 878,48 грн. за період з 01.12.2012 по 31.12.2015.

На підтвердження вимог позивач надає картку рахунку 37.7.1 за 01.12.2012-31.12.2017.

Згідно бухгалтерської довідки Служби автомобільних доріг у Донецькій області від 03.04.2020, за Дочірнім підприємством "Донецький Облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" рахується заборгованість за договором №3-12 від 01.12.2010 на загальну суму 114 878,48 грн.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

За розрахунком позивача, наведеним у позові, відповідач мав сплатити за користування майном 114 878,48 грн. (115 774,24 грн. - 895,76 грн. часткової оплати) за період з 01.12.2012 по 31.12.2015.

Суд зазначає, виходячи з умов Договору №3-12 від 01.12.2010 та норм цивільного законодавства, сторонами визначено порядок і строк виконання зобов`язань, а саме: підставою для оплати Орендодавцеві послуг з оренди визначено саме Акт про надання послуг, що підписується Сторонами не пізніше 5 робочих днів по закінченні звітного місяця (п. 2.2. Договору), оплата послуг з оренди провадиться Орендарем протягом 10 банківських днів після підписання Акту про надання послуг (п. 2.3. Договору).

Матеріали справи містять підписані обома сторонами Акти надання послуг з оренди основних засобів лише за період з січня по травень 2014 року. Разом з цим, такі Акти не мають дати складання та підписання їх сторонами.

В матеріалах справи відсутні і сторонами не надавалось доказів складання, підписання чи направлення Актів надання послуг з оренди транспортних засобів по зобов`язанням за період з 01.12.2012 по 31.12.2013 та з 01.06.2014 по 31.12.2015.

Суд також враховує, що згідно приписів Закону України № 1699-УІІ від 02.09.2014 "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", вказаний Закон визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Статтею 7 вказаного Закону, зокрема, передбачено скасування на період проведення антитерористичної операції орендної плати за користування державним та комунальним майном суб`єктам господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції.

Відповідно до ст. 1 Закону, період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України від 14 квітня 2014 року №405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилась антитерористична операція.

Згідно ст. 11 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", дія цього Закону поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення.

Статтями 10, 11 Закону України "Про боротьбу з тероризмом" передбачено, що антитерористична операція проводиться лише за наявності реальної загрози життю і безпеці громадян, інтересам суспільства або держави у разі, якщо усунення цієї загрози іншими способами є неможливим. Рішення щодо проведення антитерористичної операції приймається залежно від ступеня суспільної небезпеки терористичного акту керівником Антитерористичного центру при Службі безпеки України за письмовим дозволом Голови Служби безпеки України або керівником координаційної групи відповідного регіонального органу Служби безпеки України за письмовим дозволом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, погодженим з Головою Служби безпеки України. Про рішення щодо проведення антитерористичної операції негайно інформується Президент України.

Частиною 7 ст. 4 Закону України "Про боротьбу з тероризмом" передбачено, що координацію діяльності суб`єктів, які залучаються до боротьби з тероризмом, здійснює Антитерористичний центр при Службі безпеки України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про боротьбу з тероризмом" районом проведення антитерористичної операції є визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція.

Згідно рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 р. "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" Антитерористичним центром при Службі Безпеки України видано наказ від 07.10.2014 р. № 33/6/а "Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення", згідно з яким визначено районом проведення антитерористичної операції Донецьку та Луганську області з 07.04.2014 р.

Таким чином, період антитерористичної операції розпочався 14.04.2014.

Отже, починаючи з 14.04.2014, вимоги плати за користування предметом оренди за договором № 3-13 від 01.12.2010 є безпідставними в силу прямої норми Закону України № 1669-УІІ від 02.09.2014 "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції".

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

З огляду на викладене та виходячи з умов договору, відповідач мав розрахуватись по зобов`язанням січня 2014 року - до 17.02.2014 включно (15-16.02.14 - вихідний день); по зобов`язанням лютого 2014 року - до 17.03.2014 включно (15-16.03.14 - вихідний день); по зобов`язанням березня 2014 року - до 15.04.2014 включно; по зобов`язанням квітня 2014 року - до 15.05.2014 включно.

Щодо актів надання послуг за період з 01.12.2012 по 31.12.2013, то вони не надані сторонами суду, але відповідач не заперечує факту користування автомобілем КРАЗ 65065 у цей період.

Згідно умов Додаткової угоди від 30.11.2014 до договору № 3-12 від 01.12.2010, сторонами за взаємною згодою скасовано зобов`язання Орендаря зі сплати орендної плати за користування майном на період проведення антитерористичної операції на підставі ст. 7 Закону України від 02.09.2014 № 1669-УІІ "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції".

Як вже зазначалось, приписи ч.7 ст.193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Отже, вимоги позивача про сплату відповідачем орендної плати за договором № 3-12 від 01.12.2010 за період з 14.04.2014 по 31.12.2015 є безпідставними у зв`язку з проведенням антитерористичної операції у цей період.

З урахуванням вищевикладеного та за відсутності в матеріалах справи доказів проведення розрахунків відповідачем у повному обсязі за договором оренди за період з 01.12.2012 по 13.04.2014, то право позивача на отримання орендної плати в цій частині є порушеним відповідачем.

Відповідач просить про застосування до вимог позивача строку позовної давності.

Загальні положення щодо позовної давності та порядку її обчислення, що підлягають застосуванню під час вирішення спорів між сторонами у зобов`язаннях, визначені у главі 19 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення.

Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.261 вказаного Кодексу, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ст.264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

З огляду на умови договору оренди та приписи ст. 261 Цивільного кодексу України, суд зазначає, що факт порушення відповідачем прав позивача мав бути відомий останньому за Актом про надання послуг (з 01.01.2014 по 31.01.2014) - не пізніше 18.02.2014; за Актом про надання послуг (з 01.02.2014 по 28.02.2014) - не пізніше 18.03.2014; за Актом про надання послуг (з 01.03.2014 по 31.03.2014) - не пізніше 16.04.2014; за Актом про надання послуг (з 01.04.2014 по 30.04.2014) - не пізніше 16.05.2014, оскільки згідно положень статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (ч.ч. 1, 3, 5 ст. 254 ЦК України).

Доводи позивача щодо переривання перебігу строку позовної давності суд відхиляє, оскільки, наявність обставин, з якими чинне законодавство пов`язує переривання позовної давності, матеріалами справи не підтверджено.

Отже, трирічний строк позовної давності, у межах якого позивач міг звернутися до суду з вимогою стягнення з відповідача заборгованості за договором №3-10 від 12.11.2007 спливає відповідно до зазначених актів: за січень 2014 - 18.02.2017, за лютий 2014 року - 18.03.2017, за березень 2014 року - 16.04.2017, за 13 днів квітня 2014 року - 16.05.2017.

Оскільки позовна заява надійшла до Господарського суду Донецької області 27.04.2020, про що свідчить вхідний штамп канцелярії суду (№7965/20), а право на пред`явлення вимог щодо захисту порушених прав у позивача у будь-якому разі обчислюється від дня, коли особа могла довідатися чи довідалася, що її право порушено, при цьому суд зазначає, що у контексті позовної давності існує презумпція можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, тому позивачем пропущено строк позовної давності за вимогами по зобов`язанням січня - квітня 2014 року.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини (юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32), далі - ЄСПЛ) зауважує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу" (див. mutatis mutandis рішення у справах "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії" від 20 вересня 2011 року ("OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia", заява № 14902/04, § 570), "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства" від 22 жовтня 1996 року ("Stubbings and Others v. the United Kingdom", заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)).

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі "Фінікарідов проти Кіпру" механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (рішення ЄСПЛ у справі "Фінікарідов проти Кіпру").

Застосовуючи положення чинного законодавства та наявні в матеріалах справи докази через призму статті 6 Конвенції, судом не встановлено обставин, а позивачем не надано вагомих аргументів щодо неможливості захисту ним своїх прав та інтересів в межах строків позовної давності, як і не доведено останнім обставин, з якими чинне законодавство пов`язує зупинення/переривання перебігу позовної давності, а навпаки, реалізація права позивача на захист в судовому порядку залежала виключно від суб`єктивної волі самого позивача.

З огляду на викладене, суд відмовляє у задоволені позовних вимог по зобов`язанням 01.12.2012 - 13 днів квітня 2014 року за договором № 3-12 від 01.12.2010 за спливом позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, та по зобов`язанням з 14.04.2014 по 31.12.2015 - за безпідставністю, з покладенням судових витрат за розгляд цієї справи на позивача згідно п.2 ч.4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 236-241 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Служби автомобільних доріг у Донецькій області до Дочірнього підприємства "Донецький облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про стягнення заборгованості в розмірі 114 878,48 грн. - відмовити у повному обсязі.

У судовому засіданні 08.07.2020 складено та підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 13.07.2020

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя О.М. Сковородіна