ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2020 р. Справа№ 910/17461/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Тарасенко К.В.

Разіної Т.І.

за участю секретаря судового засідання Котенка О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Львівської обласної ради

на рішення Господарського суду міста Києва

від 19.11.2019 (повний текст рішення суду складено 10.12.2019)

у справі №910/17461/18 (суддя Бондаренко Г.П.)

за позовом Львівської міської ради

до Львівської обласної ради

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Львівське комунальне підприємство "Залізничнетеплоенерго"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки"

про скасування реєстрації права власності,

ВСТАНОВИВ:

Львівська міська рада звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Львівської обласної ради про скасування реєстрації права власності за Львівською обласною радою на котельню, 2 по 16; І Ф-2, площею 361,6 кв.м, за адресою: м. Львів, вул. Данила Апостола, 16.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилався на те, що реєстрація права власності за відповідачем на котельню, 2 по 16; І Ф-2, 361,6 кв.м по вул. Данила Апостола, 16 в місті Львові проведена неправомірно, оскільки здійснена на підставі рішення Львівської обласної ради, яке визнано нечинним постановою Львівського окружного адміністративного суду від 19.08.2014 у справі №813/8778/13-а.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.11.2019 позовні вимоги задоволено. Скасовано реєстрацію права власності за Львівською обласною радою на будівлю житлової нерухомості - котельню, 2 по 16; І Ф-2, 361, 6 кв. м, що розташована за адресою Львівська область, м. Львів, вул. Апостола Д., буд. 16. Визначено, що дане рішення є підставою для внесення змін в розділ Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 101, шляхом вилучення відомостей щодо котельні 2 по 16; І Ф- 2, площею 361, 6 кв. м. за адресою м. Львів, вул. Данила Апостола, 16. Стягнуто з Львівської обласної ради на користь Львівської міської ради 1762 грн судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно б/н від 18.03.2009, видане Львівською обласною радою, в частині що стосується права власності на котельню, не є правовстановлюючим документом, який відповідає вимогам, встановленим Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та іншими нормативно-правовими актами, а відтак не може бути підставою для проведення реєстраційних дій.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Львівська обласна рада звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 19.11.2019 у справі №910/17461/18 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Також скаржник у тексті апеляційної скарги звернувся з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 19.11.2019 у справі №910/17461/18.

В клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження скаржник вказує, що копія рішення Господарського суду міста Києва від 19.11.2019 у справі №910/17461/18 була ним отримана 17.12.2019, що підтверджується відміткою про реєстрацію і копією конверта з трек-номером 106, та зважаючи на святкові та вихідні дні просить подовжити термін подачі апеляційної скарги.

Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів

В обґрунтування наведеної позиції, викладеної у апеляційній скарзі, відповідач зазначає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Разом з цим, відповідач наголошує на тому, що на момент прийняття рішення державним реєстратором Возним Л.Є. про реєстрацію права власності на будівлі за адресою м. Львів вул. Д. Апостола, 16 свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 18.03.2009 дійсне, що і стало на думку позивача, правомірною підставою для проведення державної реєстрації прав нерухомого майна за відповідачем.

Також відповідач стверджує, що він є неналежним відповідачем, оскільки до повноважень Львівської обласної ради не належить скасування державної реєстрації речових прав.

Таким чином, відповідач вважає що, суд першої інстанції безпідставно визнав те, що позов пред`явлено до належного відповідача та не надав оцінки доводам відповідача стосовно предмета та підстав позову.

Крім цього, відповідач зауважує, що позивач пропустив строк позовної давності, так як останній звернувся до суду першої інстанції з позовною вимогою про скасування реєстрації права власності на спірне нерухоме майно у грудні 2018, тобто після спливу 9 років, з моменту державної реєстрації права власності.

Короткий зміст письмових пояснень позивача та узагальнення їх доводів

Заперечуючи проти доводів викладених у апеляційній скарзі, позивач зазначає, що державна реєстрація права власності відповідача порушує права позивача, як власника об`єкта нерухомого майна.

Разом з цим, позивач вважає, що видане 18.03.2019 свідоцтво про право власності на нерухоме майно не породжує виникнення у суб`єкта права власності на об`єкт нерухомості, оскільки фіксує лише факт наявності нерухомого майна.

Таким чином, за твердженням позивача, правовстановлюючим документом у цьому випадку є протиправні рішення прийняті Львівською обласною радою від 14.03.2007 №205 та від 03.06.2008 №584 "Про оформлення права спільної власності територіальних громад Львівської області на нежитлові приміщення та споруди" (які скасовані постановою Львівського окружного адміністративного суду від 19.08.2014 у справі 813/8778/13-а) і на підставі яких було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 18.03.2019.

Крім цього, позивач заперечує проти застосування строку позовної даності, оскільки оспорювана реєстрація права власності була проведена 12.06.2018, тоді як, з позовом позивач звернувся до суду першої інстанції в грудні 2018, тобто в межах три річного строку позовної давності.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.01.2020 апеляційну скаргу Львівської обласної ради передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Тарасенко К.В., Разіної Т.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.01.2020 апеляційну скаргу Львівської обласної ради на рішення Господарського суду міста Києва від 19.11.2019 у справі №910/17461/18 залишено без руху, надано скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині на підставі ч. 3 ст. 260 Господарського процесуального кодексу України.

13.02.2020 до Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 19.11.2019 у справі №910/17461/18, в якій він зазначає, що строк апеляційного оскарження відповідно до ГПК України, випав на святкові та релігійні свята. Тому несвоєчасне надсилання апеляційної скарги пов`язане з тим, що Львівська обласна рада була обмежена часом у використанні повного двадцятиденного строку на належну підготовку своїх доводів та міркувань на оскарження рішення суду першої інстанції.

Згідно розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2020 у справі №910/17461/18 призначено повторний автоматизований розподіл, відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/17461/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді: Михальська Ю.Б., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.02.2020 поновлено Львівській обласній раді строк для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 19.11.2019 у справі №910/17461/18; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Львівської обласної ради на рішення Господарського суду міста Києва від 19.11.2019 у справі №910/17461/18; зупинено дію рішення господарського суду міста Києва від 19.11.2019 у справі №910/17461/18 до винесення Північним апеляційним господарським судом судового акту за результатами розгляду апеляційної скарги; призначено до розгляду апеляційну скаргу на 01.04.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.03.2020 повідомлено учасників справи №910/17461/18 про те, що судове засідання з розгляду апеляційної скарги Львівської обласної ради на рішення Господарського суду міста Києва від 19.11.2019 не відбудеться 01.04.2020; розгляд апеляційної скарги призначено на 20.05.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.05.2020 розгляд справи відкладено до 01.07.2020.

22.06.2020 до Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання Львівської міської ради про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2020 відмовлено в задоволенні клопотання Львівської міської ради про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Згідно розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2020 у справі №910/17461/18 призначено повторний автоматизований розподіл, відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/17461/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді: Тарасенко К.В., Разіна Т.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Львівської обласної ради на рішення Господарського суду міста Києва від 19.11.2019 у справі №910/17461/18 колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Тарасенко К.В., Разіної Т.І. Розгляд справи вирішено здійснювати за раніше визначеною датою та часом.

В судове засідання, яке відбулося 01.07.2020 представники позивача, відповідача та третьої особи не з`явилися, про причини неявки суд апеляційної інстанції не сповістили, хоча належним чином були повідомлені про час та місце судового засідання.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за наявними матеріалами та за відсутності представників позивача, відповідача та третьої особи.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

13.02.2009 виконавчим комітетом Львівської міської ради прийнято рішення №70 "Про оформлення права комунальної власності на нежитлові приміщення на вул. Данила Апостола, 16", яким територіальній громаді м. Львова в особі Львівської міської ради оформлено право комунальної власності на нежитлові приміщення, які закріплені на праві господарського відання за Львівським комунальним підприємством "Залізничнетеплоенерго" загальною площею 361, 6 кв.м у будівлі під літ. "Ф-2" на вул. Данила Апостола, 16 згідно з технічним паспортом. На підставі зазначеного рішення відділом приватизації державного житлового фонду Залізничного району оформлено та видано свідоцтво про право власності на зазначені нежитлові приміщення.

27.04.2009 нежитлові приміщення літ. "Ф-2" 1-го поверху від 1 по 15; 2-го поверху №16 загальною площею 361, 6 кв.м. зареєстровані за Львівським комунальним підприємством "Залізничнетеплоенерго" на праві господарського відання.

12.06.2018 державний реєстратор Обласного комунального підприємства "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" Возний Любомир Євгенович зареєстрував за Львівською обласною радою право комунальної власності Львівської обласної ради на будівлі житлової нерухомості - котельню, 2 по 16; І Ф-2, 361, 6 кв. м.; трансформаторна підстанція, Ц-1, 41, 1 кв.м.; вбиральня, Ш - 1, 22, 2 кв. м.; склад, Щ-1, 142, 1 кв.м., що розташовані за адресою Львівська область, м. Львів, вул. Апостола Д., буд. 16. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101.

Підставою виникнення права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зазначено свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 18.03.2009, видане Львівською обласною радою.

Свідоцтво про право власності на нерухоме майно б/н від 18.03.2009, видане Львівською обласною радою на підставі рішень Львівської обласної ради від 14.03.2007 № 205 та від 03.06.2008 № 584.

Враховуючи, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 19.08.2014 у справі № 813/8778/13-а визнано протиправними та скасовані рішення Львівської обласної ради № 205 від 14.03.2007 "Про оформлення права спільної власності територіальних громад Львівської області на нежитлові приміщення та споруди" в частині п. 9 додатку до рішення щодо оформлення права власності на котельню на вул. Данила Апостола, 16, площею 361, 6 кв. м. та рішення Львівської обласної ради від 03.06.2008 № 584 "Про окремі питання права спільної власності територіальних громад Львівської області" в частині п.п. 3.2. п. 3 щодо котельні, яка знаходиться у м. Львові по вул. Данила Апостола, буд. 16 площею 361, 6 кв. м., позивач вважає, що правова підстава для реєстрації права власності на котельню будівлі житлової нерухомості - котельню, 2 по 16; І Ф-2, 361, 6 кв. м.; трансформаторна підстанція, Ц-1, 41, 1 кв.м.; вбиральня, Ш - 1, 22, 2 кв. м.; склад, Щ-1, 142, 1 кв.м., що розташовані за адресою Львівська область, м. Львів, вул. Апостола Д., буд. 16 за Львівською обласною радою відсутня.

З огляду на зазначене позивач, як власник відповідного об`єкта нерухомості, звернувся до суду першої інстанції з позовом до відповідача про скасування реєстрації права власності за Львівською обласною радою на будівлю житлової нерухомості - котельню, 2 по 16; І Ф-2, 361, 6 кв. м, що розташована за адресою Львівська область, м. Львів, вул. Апостола Д., буд. 16.

Також, позивач просив місцевий господарський суд визначити порядок виконання судового рішення, вказавши, що воно є підставою для внесення змін в розділ Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 101, шляхом вилучення відомостей щодо котельні 2 по 16; І Ф- 2, площею 361, 6 кв. м. за адресою м. Львів, вул. Данила Апостола, 16.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.11.2019 позовні вимоги задоволено. Скасовано реєстрацію права власності за Львівською обласною радою на будівлю житлової нерухомості - котельню, 2 по 16; І Ф-2, 361, 6 кв. м, що розташована за адресою Львівська область, м. Львів, вул. Апостола Д., буд. 16. Визначено, що дане рішення є підставою для внесення змін в розділ Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 101, шляхом вилучення відомостей щодо котельні 2 по 16; І Ф- 2, площею 361, 6 кв. м. за адресою м. Львів, вул. Данила Апостола, 16. Стягнуто з Львівської обласної ради на користь Львівської міської ради 1762 грн судового збору.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, вивчивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Частиною 1 статі 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а згідно із пунктом 4 частини 2 статті 16 цього Кодексу одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відновлення становища, яке існувало до порушення.

За змістом частини 4 статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За правилами частини 1 статті Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частиною 1 статті 317 Цивільного кодексу України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

У відповідності до приписів статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У даному випадку спір у даній справі стосується правомірності реєстрації за відповідачем права власності на майно на підставі правовстановлюючого документу, виданого згідно нечинного рішення Львівської обласної ради.

Колегією суддів встановлено, що позивач не може реалізувати своє право власності на спірне майно у зв`язку з існуванням документа, що посвідчує таке право за іншою особою - відповідачем, тому права та інтереси позивача підлягають захисту у спосіб, що визначений останнім, а саме шляхом скасування реєстрації права власності за відповідачем. При цьому, порушення, невизнання або оспорювання права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням способу захисту відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, та за частиною 3 якої суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" загальними засадами державної реєстрації прав є: 1) гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; 2) обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; 2- 1) одночасність вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва та державної реєстрації прав; 3) публічність державної реєстрації прав; 4) внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом; 5) відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав.

Статтею 22 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Не розглядаються документи з підчищеннями або дописками, закресленими словами та іншими не обумовленими в них виправленнями, заповнені олівцем, з пошкодженнями, що не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст, а також оформлені з порушенням вимог законодавства. Відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, якщо інше не встановлено судом.

За правилами ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться, зокрема, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката.

Колегією суддів встановлено, що підставою виникнення права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зазначено свідоцтво про право власності на нерухоме майно б/н від 18.03.2009, видане Львівською обласною радою.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до правової позиції Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеній, зокрема, у постановах від 29.01.2020 у справі № 922/900/19, від 13.01.2020 у справі № 910/24473/16, від 17.04.2019 у справі № 916/641/18, від 12.06.2019 у справі № 916/1986/18 та від 10.04.2018 у справі № 927/849/17 свідоцтво про право власності на нерухоме майно лише посвідчує наявність відповідного права, і не породжує, не змінює і не припиняє певні права та обов`язки, тобто не є правочином.

Отже, свідоцтво видається на підтвердження існування права, яке виникло внаслідок певного правочину і такий посвідчуваний документ є чинним, якщо є дійсною правова підстава його видачі. Чинність документа, в даному випадку свідоцтва є показником, який характеризує його юридичну силу, тобто якщо правова підстава (правочин), у зв`язку з якою був виданий документ, визнана недійсною, то такий правочин не породжує у його сторін прав, а відтак свідоцтво як посвідчувальний документ втрачає свою юридичну силу і не може підтверджувати право, яке вже відсутнє.

Водночас, підставою видачі свідоцтва про реєстрацію права власності на нерухоме майно - котельню, 2 по 16; І Ф-2, 361, 6 кв. м., що розташоване за адресою м. Львів, вул. Апостола Д., буд. 16, за Львівською обласною радою було рішення Львівської обласної ради №205 від 14.03.2007 "Про оформлення права спільної власності територіальних громад Львівської області на нежитлові приміщення та споруди" в частині п.9 додатку до рішення щодо оформлення права власності на котельню на вул. Данила Апостола, 16 площею 361,6 кв.м. та рішення Львівської обласної ради від 03.06.2008 року №584 "Про окремі питання права спільної власності територіальних громад Львівської області", про що прямо зазначено у відповідному свідоцтві.

При цьому, рішення Львівської обласної ради № 205 від 14.03.2007 "Про оформлення права спільної власності територіальних громад Львівської області на нежитлові приміщення та споруди" в частині п. 9 додатку до рішення щодо оформлення права власності на котельню на вул. Данила Апостола, 16, площею 361, 6 кв. м. та рішення Львівської обласної ради від 03.06.2008 № 584 "Про окремі питання права спільної власності територіальних громад Львівської області" в частині п.п. 3.2. п. 3 щодо котельні, яка знаходиться у м. Львові по вул. Данила Апостола, буд. 16 площею 361, 6 кв. м. визнані протиправними та скасовані постановою Львівського окружного адміністративного суду від 19.08.2014 у справі № 813/8778/13-а.

В постанові від 19.08.2014 у справі № 813/8778/13-а Львівський окружний адміністративний суд встановив, що: нежитлові приміщення котельні на вул. Данила Апостола, 16 є комунальною власністю, розташованою в межах адміністративно-територіальної одиниці - міста Львова; Львівська міська рада на пленарних засіданнях не вирішувала жодних питань щодо передачі комунального майна - приміщення котельні на вул. Данила Апостола, 16 у м. Львові, чи прав щодо нього, не погоджувала питання передачі цього майна до комунальної власності іншої територіально-адміністративної одиниці - Львівської області, не доручала вирішення таких питань іншому органу; саме рішенням Львівської обласної ради від 03.06.2008 №584 "Про окремі питання права спільної власності територіальних громад Львівської області" оформлено право спільної власності територіальних громад Львівської області на приміщення котельні на вул. Данила Апостола, 16 у м. Львові площею 361, 6 кв.м.

Статтею 75 Господарського процесуального кодексу України врегульовано, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4).

Доводи відповідача щодо дійсності свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18.03.2009, виданого Львівською обласною радою, в частині що стосується права власності на котельню, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи спростовані матеріалами справи, зокрема, рішенням суду в іншій адміністративній справі, яке має в даній справі преюдиційне значення.

Твердження відповідача, стосовно необґрунтованості позовних вимог, з огляду на те, що до повноважень Львівської обласної ради не належить скасування державної реєстрації речових прав, оскільки рішення про реєстрацію права власності прийнято державним реєстратором, колегію суддів відхиляються, з огляду на наступне.

За змістом статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Колегія суддів зазначає, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію, а тому після внесення такого запису скасування зазначеного рішення не може бути належним способом захисту права та інтересу позивача. За певних умов таким належним способом може бути скасування запису про проведену державну реєстрацію права (постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц, від 04.09.2018 № 915/127/18, від 22.08.2018 у справі №925/1265/16). Під час вирішення тотожних спорів суди мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17).

Водночас у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 № 915/127/18 зазначено, що у разі, коли суд установить, що суб`єкт державної реєстрації прав правомірно прийняв рішення про державну реєстрацію права (зокрема, для державної реєстрації подані всі необхідні документи, які вимагаються відповідно до закону, та немає встановлених законом підстав для відмови у державній реєстрації права), це не є перешкодою для задоволення позову про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, якщо наявність такого запису порушує право або інтерес позивача. Тому за позовом про скасування запису про проведену державну реєстрацію відповідного права відповідачем є не суб`єкт державної реєстрації прав, а особа, щодо права якої здійснено такий запис.

Колегія суддів звертає увагу на те, що з предмета та підстав позову, викладених у позовній заяві, вбачається, що позивач звернувся до місцевого господарського суду з позовом на захист порушеного права власності на вказану ним будівлю до відповідача, як до особи, за якою зареєстровано право власності на ту ж саму будівлю, тобто спір, який виник із майнових відносин приватноправового характеру, та існування якого не залежить від додержання вимог законодавства при здійсненні запису про реєстрацію права суб`єктом державної реєстрації прав.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з правомірним висновком суду першої інстанції про те, що між сторонами наявний спір про право, і відповідно позовні вимоги пред`явлені до належного відповідача.

Стосовно посилання відповідача на застосування строків позовної давності щодо вимог позивача, як підставу для відмови у позові, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не пропущено строк позовної давності для звернення з позовом у даній справі, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом ст. 267 Цивільний кодекс України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Позивачем заявлені вимоги щодо скасування реєстраційних дій проведених в червні 2018 року, з позовною заявою у даній справі позивач звернувся до суду першої інстанції - 26.12.2018. Відтак, позивач звернувся до місцевого господарського суду за захистом його порушеного права в межах строку позовної давності, а отже відсутні підстави для застосування строку позовної давності, як підстави для відмови у задоволенні позовних вимог.

Стосовно посилань відповідача на те, що позивачу ще з 2009 року було відомо про зареєстроване право власності на будівлі за адресою м. Львів, вул. Д. Апостола, 16 за Львівською обласною радою, то відповідний довід позивача ніяким чином не спростовує обставин звернення до суду позивачем в межах строку позовної давності з вимогами щодо скасування реєстрації, проведеної в червні 2018 року.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів за наслідками розгляду справи в апеляційному порядку дійшла висновку про те, що позовні вимоги про скасування реєстрації права власності - є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Таким чином, доводи скаржника по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції.

Інші аргументи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують наведене вище.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки за результатами апеляційної скарги

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 19.11.2019 у даній справі прийняте з повним з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у даній справі судового рішення не вбачається.

Судові витрати

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Львівської обласної ради залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 19.11.2019 у справі № 910/7461/18 - без змін.

Матеріали справи № 910/7461/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 13.07.2020.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді К.В. Тарасенко

Т.І. Разіна