ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" липня 2020 р. Справа№ 910/2868/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пашкіної С.А.

суддів: Буравльова С.І.

Андрієнка В.В.

За участю секретаря судового засідання : Кулачок О.А.

представників сторін:

від позивача: не зявився;

від відповідача: Тарарук Р.Л. ( довір. №Ц/3-44/45-20 від 28.02.2020);

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард»

на рішення Господарського суду міста Києва від 04.05.2020

у справі № 910/2868/20 (суддя Удалова О.Г.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 5 507, 20 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.05.2020 у справі №910/2868/20 позов задоволено повністю. Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард» штраф у розмірі 5 507,20 грн, витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 102,00 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000,00 грн.

Рішення місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що:

- відповідачем взято на себе зобов'язання з перевезення ватажу на підставі складених залізничних накладних №№ 41985250, 41985235, 42152421, 42152397, 42152413, 42152405;

- відповідачем вантаж доставлено з простроченням доставки: за залізничними накладними №№41985250, 41985235 - на 3 дні,за залізничними накладними №№42152421, 42152397, 42152413, 42152405 - на 5днів.

Не погоджуючись з рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 04.05.2020 по справі № 910/2868/20 в частині відмови у стягненні 4 000, 00 грн. витрат на професійну правничу допомогу скасувати та прийняти у цій частині нове рішення, яким стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000, 00 грн. У решті рішенні суду першої інстанції залишити без змін.

В апеляційній скарзі позивач зазначає про те, що:

- судом не враховано, що відповідач фактично є монополістом на ринку послуг залізничного перевезення, що виключає можливість вибору іншого перевізника;

- витрати на професійну правничу допомогу, які підтверджені належними та допустимими доказами, є реальними, розумними та співмірними, понесені у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань щодо своєчасної доставки вантажу та порушенням строку розгляду заявленої позивачем претензії, натомість відповідачем жодного доказу на спростування зазначеного не надано, а тому суд першої інстанції безпідставно зменшив розмір витрат на професійну правничу допомогу.

Крім того, позивач зазначає про те, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу, які позивач поніс і які очікує понести у зв'язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції становить 2 500,00 грн, такі докази будуть надана протягом п'яти днів після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.06.2020 колегією суддів у складі головуючого судді Пашкіної С.А., судді Сітайло Л.Г., Буравльов С.І. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард», розгляд справи №910/2868/20 призначено до розгляду на 16.07.2020.

До суду 07.07.2020 від представника Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції у справі № 910/2868/20 у приміщенні Господарського суду Тернопільської області.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.07.2020 задоволено клопотання Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Від відповідача (14.07.2020) надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить залишити рішення Господарського суду міста Києва від 04.05.2020 у справі №910/2868/20 без змін, а апеляційну скаргу ТОВ «Грейнсвард» без задоволення.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає про те, що позиція суду про те, що визначений позивачем розмір витрат на послуги адвоката є завищеним, не відповідає критеріям розумності та співмірності, суперечить принципу розподілу витрат, а відтак повинен бути зменшеним до 2000,00 грн., відповідає вимогам ГПК України.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 15.07.2020 у зв'язку з виходом судді Сітайло Л.Г. у відпустку 16.07.2020, у справі № 910/2868/20 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.07.2020 у справі № 910/2868/20 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя: Пашкіна С.А., судді: Буравльов С.І., Андрієнко В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.07.2020 колегією суддів у складі головуючий суддя: Пашкіна С.А., судді: Буравльов С.І., Андрієнко В.В. прийнято до свого провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард» у справі №910/2868/20 на рішення господарського суду міста Києва від 04.05.2020.

В судове засідання апеляційного господарського суду 16.07.2020 не з'явився представник позивача.

Враховуючи те, що позивач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, явка учасників судового процесу не визнана обов'язковою, неявка представника позивача в судове засідання не перешкоджає розгляду апеляційної скарги у справі по суті, клопотань від позивача про неможливість прибути в судове засідання до суду не надходило, з урахуванням думки представника відповідача щодо можливості розгляду апеляційної скарги у відсутності представника позивача, судова колегія ухвалила розгляд апеляційної скарги у справі у відсутності представника позивача.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представника відповідача судовою колегією встановлено.

АТ «Укрзалізниця» на замовлення ТОВ «Грейнсвард» було виконане перевезення вантажу залізничним транспортом від станції Черноморська (для ОПЗ) ОД до станції Козова Льв, що підтверджується залізничними накладними №№ 41985250, 41985235, 42152421, 42152397, 42152413, 42152405.

З вищевказаних залізничних накладних вбачається, що вантаж:

- за накладними №№ 41985250, 41985235 був відправлений зі станції Черноморська (для ОПЗ) ОД 20.08.2019 , а прибув на станцію призначення та був виданий вантажоодержувачу - 29.08.2019;

- за накладними №№ 42152421, 42152397, 42152413, 42152405 був відправлений зі станції Черноморська (для ОПЗ) ОД 24.08.2019, а прибув на станцію призначення та був виданий вантажоодержувачу - 04.09.2019.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею 909 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

В силу приписів статті 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень. Вантажовідправник і перевізник у разі необхідності здійснення систематичних впродовж певного строку перевезень вантажів можуть укласти довгостроковий договір, за яким перевізник зобов`язується у встановлені строки приймати, а вантажовідправник - подавати до перевезення вантажі у погодженому сторонами обсязі. Залежно від виду транспорту, яким передбачається систематичне перевезення вантажів, укладаються такі довгострокові договори: довгостроковий - на залізничному і морському транспорті, навігаційний - на річковому транспорті (внутрішньому флоті), спеціальний - на повітряному транспорті, річний - на автомобільному транспорті. Порядок укладення довгострокових договорів встановлюється відповідними транспортними кодексами, транспортними статутами або правилами перевезень. Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Відповідно до ч.1 ст.919 Цивільного кодексу України перевізник зобов`язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.

Перевізник зобов`язаний доставити вантаж до пункту призначення у строк, передбачений транспортними кодексами, статутами чи правилами. Якщо строк доставки вантажів у зазначеному порядку не встановлено, сторони мають право встановити цей строк у договорі (ч. 1 ст. 313 Господарського кодексу України).

Згідно зі статтею 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 затверджено Статут залізниць України (далі - Статут), який визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Статтею 6 Статуту передбачено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Частинами 1, 2, 5 ст. 23 Статуту передбачено, що відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Форма накладної і порядок її заповнення, а також форма квитанції затверджуються Мінтрансом.

Таким чином, відповідачем взято на себе зобов`язання з перевезення вантажу на підставі складених залізничних накладних №№ 41985250, 41985235, 42152421, 42152397, 42152413, 42152405.

Відповідно до ст. 41 Статуту залізниць України залізниці зобов`язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць. Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення. Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки. У разі затримки подачі вагонів (контейнерів) під вивантаження внаслідок зайнятості вантажного фронту або з інших причин, залежних від одержувачів, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо він прибув на станцію призначення до закінчення встановленого терміну доставки.

Згідно з пунктами 1.1, 1.2. Правил обчислення термінів доставки вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 (із змінами та доповненнями), зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 № 644 (далі - Правила), термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата.

Відповідно до підпункту 1.1.1. Правил обчислення термінів доставки вантажів (статті 41, 116 Статуту залізниць України) у разі перевезення вантажною швидкістю залізниці надається термін доставки вантажу: одна доба на кожні повні та неповні 320 км щодо маршрутних відправок, та одна доба на кожні повні та неповні 200 км щодо вагонних відправок.

Обчислення терміну доставки починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах. При прийманні від відправника вантажу до перевезення раніше дня, на який призначено навантаження, термін доставки обчислюється з 24-ї години того дня, на який призначено навантаження, про що в накладній робиться відмітка в графі «Навантаження призначено на ____число _____місяць» (п. 2.1. Правил).

Згідно з п. 2.4. наведених Правил, терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1, збільшуються, зокрема, на одну добу на операції, пов`язані з відправленням і прибуттям вантажу.

Відповідно до п. 2.10. Правил, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.

Згідно зі ст. 23 Закону України «Про залізничний транспорт» у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань за договором про організацію перевезень вантажів перевізники несуть відповідальність за неповну і несвоєчасну подачу вагонів і контейнерів для виконання плану перевезень, а вантажовідправники - за невикористання наданих транспортних засобів у порядку та розмірах, що визначаються Статутом залізниць України. Перевізники також несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України.

Згідно зі статтею 22 Статуту залізниць України за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату.

Статтею 23 Статуту залізниць передбачено, що дата приймання і видачі вантажу засвідчується на накладній календарним штемпелем станції. Календарний штемпель станції містить: дату, місяць, рік, найменування станції і найменування залізниці, до якої належить станція.

Відповідно до ст. 116 Статуту залізниць України за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі:

10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби;

20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби;

30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб.

Згідно з роз`ясненнями, наведеними у інформаційному листі Вищого господарського суду України «Про обчислення термінів доставки залізницею вантажів та визначення розміру штрафу за порушення цих термінів» № 01-06/420/2012 від 04.04.2012, встановлений статтею 116 Статуту штраф застосовується у разі прострочення доставки вантажу на дві доби (більше ніж на 48 годин), на три доби (більше ніж на 72 години) і на чотири доби (більше ніж на 96 годин). Якщо прострочення доставки вантажу допущено залізницею менш, як на дві доби (не більше 48 годин), що обчислюється з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення, то підстави для нарахування передбаченого статтею 116 Статуту штрафу відсутні.

Господарським судом міста Києва встановлено, що відстань перевезення зазначена у графі 30 залізничних накладних та складає 712 км. Отже, термін доставки вантажу повинен становити 4 доби, згідно розрахунку: 712 км : 200 км = 3,56 = 4 доби + 1 доба на операції, пов`язані з відправленням вантажу = 5 діб або 120 годин.

Разом з тим, судом встановлено, що :

- вантаж за накладними №№ 41985250, 41985235 був відправлений 20.08.2019, а прибув на станцію призначення лише 29.08.2019, про що одержувача вантажу повідомлено 29.08.2019 о 14 год. 00 хв. та здійснено відповідну відмітку у накладних. Отже, загальний термін доставки становить 8 діб 14 год. 00 хв. (або 210 год.). Таким чином, судом встановлено, що термін доставки вантажу за договором перевезення - залізничними накладними №№ 41985250, 41985235, не дотриманий залізницею (договірним перевізником), перевищення терміну доставки вантажу становить 90 годин (210 годин - 120 годин) або 3 повні доби (90 годин / 24 години = 3,75 доби), що відповідачем не спростовано. Отже, застосуванню підлягає штраф за ставкою 20%. Розмір штрафу за порушення строку виконання перевезення необхідно обраховувати від розміру провізної плати, яка відповідно до вказаних залізничних накладних становить 6 884,00 грн (3 442,00 + 3 442,00) (графа накладної № 34). Таким чином, розмір штрафу становить 1 376,80 грн (6 884,00 грн * 20%);

- вантаж за накладними №№ 42152421, 42152397, 42152413, 42152405 був відправлений 24.08.2019, а прибув на станцію призначення лише 04.09.2019, про що одержувача вантажу повідомлено 04.09.2019 о 02 год. 10 хв. та здійснено відповідну відмітку у накладних. Отже, загальний термін доставки становить 10 діб 2 год. 10 хв. (або 242 год. 10 хв). Таким чином, судом встановлено, що термін доставки вантажу за договором перевезення - залізничними накладними №№ 42152421, 42152397, 42152413, 42152405, не дотриманий залізницею (договірним перевізником), перевищення терміну доставки вантажу становить 122 годин (242 годин - 120 годин) або 5 повних діб (122 годин / 24 години = 5,08 доби), що відповідачем не спростовано. Отже, застосуванню підлягає штраф за ставкою 30%. Розмір штрафу за порушення строку виконання перевезення необхідно обраховувати від розміру провізної плати, яка відповідно до вказаних залізничних накладних становить 13 768,00 грн (3 442,00 + 3 442,00 + 3 442,00 + 3 442,00) (графа накладної № 34). Таким чином, розмір штрафу становить 4 130,40 грн (13 768,00 грн * 30%).

Отже, місцевим господарським судом встановлено, що загальний розмір штрафу становить 5 507,20 грн.

Відповідно до ст.130 Статуту залізниць України пред`явленню залізниці позову, який випливає із цього Статуту, може передувати пред`явлення до неї претензії. Право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів мають у разі прострочення доставки вантажу - одержувач за умови пред`явлення накладної.

З накладних №№ 41985250, 41985235, 42152421, 42152397, 42152413, 42152405 вбачається, що позивач одночасно є і вантажовідправником і вантажоодержувачем.

За приписами ч. 2 ст. 116 Статуту залізниць України штраф за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів не сплачується, якщо вантаж не було вивезено одержувачем із станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу або якщо в цей же термін одержувач не розкредитує перевізні документи на вантаж, що прибув.

З накладних №№ 41985250, 41985235, 42152421, 42152397, 42152413, 42152405 вбачається, що дата календарного штемпеля видачі вантажу співпадає з датою календарного штемпеля його прибуття на станцію призначення, а також з датою відмітки про повідомлення одержувача вантажу щодо прибуття такого вантажу.

Отже, місцевий господарський суд дійшов до висновку, що підстави для звільнення відповідача від сплати штрафу, визначені ч.2 ст.116 Статуту залізниць України, відсутні.

Крім того, відповідачем було подано клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій на 50%.

Відповідно до ч.3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Положенням ст.233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Визначені наведеними нормами положення з урахуванням приписів Господарського процесуального кодексу України щодо загальних засад господарського судочинства та щодо обов`язку суду сприяти учасникам судового процесу в реалізації їхніх прав дає право суду зменшити розмір штрафних санкцій за умови, що він значно перевищує розмір завданих допущеним порушенням збитків.

Статтею 546 Цивільного кодексу України неустойка (штраф, пеня) віднесена до переліку видів забезпечення виконання зобов`язань.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Отже, неустойка має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Враховуючи, що відповідачем в обґрунтування своїх вимог та заперечень не надано суду доказів щодо свого майнового становища, поважності причин неналежного виконання зобов`язань та причинних наслідків, винятковості даного випадку та невідповідності розміру штрафу наслідкам порушення, судом першої інстанції зазначено про відсутність підстав для зменшення розміру штрафу.

За таких обставин, Господарський суд міста Києва дійшов висновку про задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення штрафу у розмірі 5 507,20 грн.

Як слідує з тексту апеляційної скарги позивача у цій справі, рішення суду першої інстанції позивачем оскаржується лише в частині часткового задоволення вимог про стягнення на його користь витрат на професійну правничу допомогу, а відтак, враховуючи, що рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача штрафу в сумі 5 507,20 грн. не оскаржується, згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України в цій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не переглядається.

Щодо вимог в частині, що переглядається судом апеляційної інстанції, слід зазначити таке.

Частково задовольняючи заяву позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції зазначив про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним із складністю справи, ціною позову та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), з часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) та з обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Такий висновок колегія суддів вважає обґрунтованим з огляду на наступне.

Частиною 3 ст.123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За приписами ч.ч. 3 - 5 ст.126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження понесених ним витрат відповідач долучив до матеріалів справи: ордер на надання правничої (правової) допомоги № 1002411 від 20.02.2020, виданий позивачем на ім'я адвоката Накоп'юка Ярослава Володимировича; копію свідоцтва Накоп'юка Я.В. на право зайняття адвокатською діяльністю серії ЧК № 001243 від 16.12.2019; копію договору про надання правової допомоги № 01-02 від 03.02.2020, укладений між позивачем та адвокатом Накоп'юком Я.В.; акт виконаних робіт (наданих послуг) № 01-02/25 від 20.02.2020 на суму 4 000,00 грн з наведенням переліку наданих послуг та кількості витраченого часу; платіжне доручення № 375 від 20.02.2020 на суму 4 000,00 грн.

Щодо розміру витрат на оплату послуг адвоката колегія суддів зазначає таке.

Частина 4 ст. 126 ГПК України встановлює, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Судом першої інстанції враховано те, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю; суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Разом з тим, для включення всієї суми гонору у відшкодування за рахунок відповідача відповідно до положень ст.126 Господарського процесуального кодексу України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов'язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.

Як слідує з матеріалів справи:

- справа не є складною, оскільки стосується стягнення штрафних санкцій згідно шести накладних та не містить велику кількість документів, які необхідно було б вивчити при здійсненні підготовчої роботи;

- до розміру судових витрат позивачем, серед іншого, включено копіювання документів, проте такі витрат не можуть бути віднесені до жодного з видів правничої допомоги, які передбачені ст.ст. 1, 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а тому витрати на здійснення вказаних видів робіт не можуть бути відшкодовані як витрати на професійну правничу допомогу (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 04.11.2019 у справі № 9901/264/19);

- справа сторін є малозначною та потребує лише наявності базових знань у сфері цивільного та господарського законодавства України, а відтак, вивчення судової практики у даній категорії спору не є необхідним;

- з відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень слідує, що у період з 01.01.2020 було ухвалено більше 50 судових рішень за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард» до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення штрафу за несвоєчасну доставку вантажу у кожній з яких позивачем було заявлено до стягнення і витрати на професійну правничу допомогу надану двома адвокатами - Накоп'юк Ярославом Володимировичем та Драченко Владиславом Вікторовичем. Вказані обставини свідчать про те, що позивач у цій справі не потребував консультації щодо порядку стягнення з відповідача штрафу за несвоєчасну доставку вантажу оскільки такий порядок вочевидь є йому відомий, а вказані адвокати при наданні юридичних послуг у цій справі не потребували багато часу для підготовчої роботи при складенні позовної заяви, зокрема аналізу законодавства та судової практики, а також для складання позовної заяви.

Вказані вище обставини свідчать про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та ціною позову, а відтак, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката у цьому випадку має бути зменшений до 2 000,00 грн.

Щодо посилань позивача на те, що понесення ним додаткових судових витрат обумовлено діями відповідача щодо невиплати спірного штрафу у позасудовому порядку, колегія суддів зазначає про те, що вказані обставини, не є підставою для стягнення всієї суми заявлених позивачем до стягнення витрат на правову допомогу. Так само такою підставою не є і те що, за згодою позивача та адвоката вартість послуг вже була зменшена до 4 000,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард» задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду міста Києва від 04.05.2020 у справі № 910/2868/20 в оскаржуваній частині відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам, матеріалам справи і залишається без змін, оскільки підстав для його скасування не вбачається.

Щодо витрат відповідача на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в сумі 2 500,00 грн. (попередній/орієнтовний розрахунок) слід зазначити, що вказані витрати не можуть бути віднесені до витрат позивача на професійну правничу допомогу, оскільки позивач не оскаржує рішення, прийняте за наслідками розгляду заявлених позивачем позовних вимог по суті спору.

За таких обставин та враховуючи відмову судом у апеляційній скарзі, у задоволенні вимог про стягнення з відповідача витрат позивача на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в сумі 2 500,00 грн. колегією суддів відмовляється.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 273-279, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард» залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.05.2020 у справі №910/2868/20 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/2868/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

В разі проголошення вступної та резолютивної частини постанови суду апеляційної інстанції зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 16.07.2020

Головуючий суддя С.А. Пашкіна

Судді С.І. Буравльов

В.В.Андрієнко