ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" липня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/230/20

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань Кравець В.М.

За участю представників сторін:

Від позивача: Остапов В.В. /юрисконсульт/;

Від відповідача: Демінська К.В. на підставі ордеру;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом державного підприємства „Адміністрація морських портів України в особі Чорноморської філії державного підприємства „Адміністрація морських портів України до товариства з обмеженою відповідальністю „Виробничо-будівельна фірма „Олександр про стягнення 761 554,64 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство „Адміністрація морських портів України в особі Чорноморської філії державного підприємства „Адміністрація морських портів України (далі по тексту ДП „Адміністрація морських портів України) звернулось до господарського суду із позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю „Виробничо-будівельна фірма „Олександр (далі по тексту ТОВ „Виробничо-будівельна фірма „Олександр) про стягнення авансу у розмірі 709 200 грн. та пені у розмірі 52 354,64 грн. Позовні вимоги обґрунтовані фактом неналежного виконання відповідачем зобов`язань, прийнятих на себе за умовами договору про надання послуг з поточного ремонту фасаду будівлі №87-В-ІЛВ-18 від 03.05.2018р. в частині своєчасного виконання відповідачем робіт, визначених умовами договору. Наведене, з урахуванням закінчення строку дії договору про надання послуг з поточного ремонту фасаду будівлі №87-В-ІЛВ-18 від 03.05.2018р., за переконанням позивача, свідчить про наявність у відповідача обов`язку повернути сплачений позивачем аванс.

ТОВ „Виробничо-будівельна фірма „Олександр повністю заперечувало проти позову, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Зокрема, відповідачем під час вирішення даного спору було наголошено, що причиною невиконання робіт згідно договору №87-В-ІЛВ-18 від 03.05.2018р. стала поведінка позивача, яким не було призначено уповноваженого представника на весь час виконання робіт з метою вирішення виробничих питань, як і не було вирішено питання щодо заміни матеріалів.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення учасників судового процесу, суд встановив наступне.

03.05.2018р. між ДП „Адміністрація морських портів України (Замовник) та ТОВ "Виробничо-будівельна фірма "Олександр" (Виконавець) було укладено договір №87-В-ІЛФ-18, відповідно до умов п. 1.1 якого Виконавцем були прийняті на себе зобов`язання на свій ризик, своїми засобами та силами, у встановлені договором строки надати послуги з поточного ремонту будівлі управління порту ІФ ДП "АМПУ" (інв.№5443) відповідно до технічного завдання, а Замовником були прийняті на себе зобов`язання прийняти надані послуги та оплатити їх на умовах договору.

У відповідності до п. 2.1. договору №87-В-ІЛФ-18 від 03.05.2018р. місцем надання послуг є: м. Чорноморськ, вул. Праці, 6, будівля управління порту (інв.№5443), територія ДП "АМПУ".

Згідно п. п. 2.2, 2.3. договору №87-В-ІЛФ-18 від 03.05.2018р. строком надання послуг є 130 календарних днів з дати укладання цього договору, згідно календарного графіку (Додаток 3), що є невід`ємною частиною договору.

Додатком №3 до договору №87-В-ІЛФ-18 від 03.05.2018р. (календарний графік виконання робіт) встановлено строки виконання робіт щодо поточного ремонту управління порту ДП АМПУ, відповідно до якого Виконавець повинен закінчити виконання робіт першого етапу до 15.07.2018р., виконання останнього дев`ятого етапу повинно бути завершено Виконавцем до 15.08.2018р.

Згідно п. п. 4.1., 4.2 договору №87-В-ІЛФ-18 від 03.05.2018р. загальна вартість послуг за ним договором визначається на підставі договірної ціни (додаток №2, що є невід`ємною частиною договору), виконаної згідно ДСТУ Б.Д 1.1-1:2013 "Правила визначення вартості будівництва" (зі змінами та доповненнями) та складає: 1 970 000 грн. без ПДВ, крім того сума ПДВ 394 000 грн., всього ціна цього договору 2 364 000 грн. з ПДВ. Ціна цього договору включає всі витрати, пов`язані із наданням послуг за цим договором. Не передбачена Виконавцем вартість окремих витрат у складі послуг Замовником не оплачується (не відшкодовується), а витрати на її надання вважаються врахованими у договірній ціні.

Пунктом 4.3. договору №87-В-ІЛФ-18 від 03.05.2018р. сторони погодили, що за письмовим зверненням Виконавця Замовник має право здійснювати попередню оплату (аванс) Виконавцю у розмірі не більш 30% від договірної ціни. Передплата в узгодженому сторонами розмірі здійснюється на підставі оригіналу належним чином оформленого рахунку Виконавця.

Згідно п. 4.5. договору №87-В-ІЛФ-18 від 03.05.2018р. передання Виконавцем результатів наданих послуг і приймання їх Замовником оформлюється актами приймання виконаних послуг за примірною формою № КБ-2в і довідками про вартість послуг за примірною формою № КБ-3, які надаються Виконавцем Замовнику в строк до 5-го числа місяця наступного за звітним.

Відповідно до п. 4.9 договору №87-В-ІЛФ-18 від 03.05.2018р. у разі припинення дії договору Виконавець протягом 15 календарних днів з дати припинення зобов`язаний повернути попередню оплату з урахуванням вартості послуг, які вже були прийняті Замовником.

Умовами п. 5.3.3 договору №87-В-ІЛФ-18 від 03.05.2018р. встановлено, що Замовник має право достроково розірвати договір у разі невиконання зобов`язань Виконавцем, повідомивши про це у строк 10 календарних днів до запланованої дати розірвання договору.

Згідно з п. п. 6.6-6.3 договору №87-В-ІЛФ-18 від 03.05.2018р. договір набирає чинності після його підписання і діє до 31.12.2018р., а в частині гарантійних зобов`язань до їх повного виконання. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Дія договору можу бути припинена достроково за згодою сторін шляхом укладення письмової угоди.

Положеннями п. 7.4 договору №87-В-ІЛФ-18 від 03.05.2018р. передбачено, що за порушення строків повернення Виконавцем попередньої оплати, Виконавець сплачує Замовнику пеню у розмірі облікової ставки НБУ, що діяла за період за який сплачується пеня від розміру неповернутого (несвоєчасно повернутого) авансу за кожний день прострочення.

Шляхом підписання додатку №1 до договору №87-В-ІЛФ-18 від 03.05.2018р. сторонами було погоджено перелік основних видів робіт, які мають бути виконанні ТОВ "Виробничо-будівельна фірма "Олександр".

03.05.2018р. ТОВ "Виробничо-будівельна фірма "Олександр" звернулось до ДП „Адміністрація морських портів України із листом №139 про перерахування авансу за договором №87-В-ІЛФ-18 від 03.05.2018р. у розмірі 709 200,00 грн.

На підставі платіжного доручення №1254 від 07.05.2018р. ДП „Адміністрація морських портів України було перераховано на рахунок ТОВ "Виробничо-будівельна фірма "Олександр" грошові кошти у розмірі 709 200,00 грн. в якості авансу за договором №87-В-ІЛФ-18 від 03.05.2018р.

30.05.2018р. між ДП „Адміністрація морських портів України та ТОВ "Виробничо-будівельна фірма "Олександр" було підписано акт-допуск на виконання поточних ремонтно-будівельних робіт на території діючого підприємства.

Листом №797/15-06.3-10-3233 від 26.07.2018р. ДП „Адміністрація морських портів України було повторно повідомлено ТОВ "Виробничо-будівельна фірма "Олександр" про розірвання позивачем договору №87-В-ІЛФ-18 від 03.05.2018р. в односторонньому порядку. Крім того, посилаючись на розірвання договору №87-В-ІЛФ-18 від 03.05.2018р. ДП „Адміністрація морських портів України вимагало протягом 15 днів з дня отримання даного листа перерахувати грошові кошти у розмірі 709 200,00 грн., сплачені позивачем у якості авансу за договором №87-В-ІЛФ-18 від 03.05.2018р.

Рішенням господарського суду від 15.10.2019р. по справі №916/2836/18, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.01.2020р. та постановою Верховного Суду від 27.04.2020р., було відмовлено у задоволенні позовних вимог ДП „Адміністрація морських портів України до ТОВ "Виробничо-будівельна фірма "Олександр" про стягнення збитків у розмірі 709 200,00 грн. Позовні вимоги ДП „Адміністрація морських портів України у межах справи №916/2836/18 були обґрунтовані фактом неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за договором підряду №87-В-ІЛФ-18 від 03.05.2018р.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Під час вирішення справи №916/2836/18 господарським судом було встановлено наступні обставини, які не потребують доведення у межах даної справи.

01.06.2018р. комісією ДП „Адміністрація морських портів України було здійснено огляд завезених відповідачем матеріалів на відповідність умовам договору, за результатами якого комісією складено акт, яким встановлено, що Виконавцем без погодження із Замовником завезено будівельний матеріал, який не відповідає технічному завданню та локальному кошторису до договірної ціни.

Листом №613/15-06.3-10-2486 від 06.06.2018р. позивач проінформував відповідача, що завезені ним 30.05.2018р., 31.05.2018р. та 01.06.2018р. без погодження із замовником будівельні матеріали не відповідають технічному завданню та локальному кошторису до договірної ціни, у зв`язку із чим, підлягають заміні у найкоротший термін.

Листом №634/15-06-3-10-2645 від 13.06.2018р. позивач ще раз звернув увагу відповідача на необхідність термінового придбання матеріалів, які передбачені локальним кошторисом до договірної ціни, а також приступити до виконання робіт та вжити заходів щодо належного їх виконання у встановлені календарним графіком строки.

Листом №170 від 15.06.2018 відповідач просив позивача узгодити заміну матеріалів.

У листі №176 від 22.06.2018р., який відповідач надіслав позивачу електронною поштою, ТОВ «Виробничо-будівельна фірма «Олександр» просило узгодити заміну матеріалів, навівши водночас порівняльну таблицю таких матеріалів та зазначивши, що матеріали ТМ «Caparol» максимально збалансовані та підібрані для найбільш ефективної сумісної роботи між собою. Крім того, відповідачем зауважено, що при заміні матеріалів ціна виконання робіт та вартість матеріалів не перевищує кошторисну вартість.

Листом від 02.07.2018р. позивач повідомив відповідача про ненадання останнім в черговий раз Замовнику всієї документації на матеріали, які планується замінити, та невиконання рішення спільної наради щодо письмового погодження до 22 червня 2018 року заміни матеріалів, у зв`язку з чим, ДП «Адміністрація морських портів України» вимушене ініціювати розірвання договору.

Листом №728/15-06.3-10-3082 від 12.07.2018р. позивач повідомив відповідача про розірвання договору в односторонньому порядку внаслідок порушення відповідачем зобов`язань за договором, оскільки станом на 12.07.2018р. підрядні роботи розпочаті так і не були.

Листом №195 від 19.07.2018р. відповідач у відповідь на лист позивача від 12.07.2018р. зазначив, що він не погоджується з позицією щодо розірвання договору, а також про наявність можливості надати обумовлені договором послуги. При цьому, підрядник зауважив, що неможливість виконання робіт в строк викликана порушенням з боку замовника своїх зобов`язань за договором, зокрема, щодо ненадання замовником виконавцю оформленого в установленому порядку акта-допуску на виробництво робіт перед початком робіт, незабезпечення точки доступу для енергоживлення засобів виконавця, не призначення повноважного представника на увесь час робіт для вирішення оперативних питань, а також непогодження заміни матеріалів. Також підрядник у вищезазначеному листі зауважив, що прохання останнього щодо внесення змін до календарного графіку шляхом перенесення строків виконання робіт на більш пізніший термін так і залишилось невирішеним.

Судом першої інстанції під час розгляду справи №916/2836/18 було призначено судову товарознавчу експертизу, на вирішення якої були поставлені питання: чи є запропонована виконавцем технологія «Caparol» із зазначеними у порівняльній таблиці №176 від 22.06.2018р. матеріалами за технічними характеристиками еквівалентом технології «Ceresit» при виконанні поточного ремонту будівлі за договором №87-В-ІЛФ-18 від 03.05.2018р., з урахуванням вимог технічного завдання, яке є додатком №1 до вказаного договору; чи відповідає якість запропонованої виконавцем технології «Caparol» із зазначеними у порівняльній таблиці №176 від 22.06.2018р. матеріалами умовам технічного завдання, яке є додатком №1 до договору №87-В-ІЛФ-18 від 03.05.2018р., а також діючій нормативній документації, зокрема, але не виключно: ДБН А.3.1-5-2009 «Організація будівельного виробництва», ДСТУ-Н Б В.2.6-212:2016 «Руководство по выполнению работ с использованием сухих строительных смесей» та іншої нормативної документації, яка діє в Україні.

Згідно висновку експерта №19-2050/2051 від 26.07.2019р., складеного на виконання ухвали суду по справі №916/2836/18, за результатом експертного дослідження по першому питанню експертом встановлено, що системи «Ceresit» та «Caparol» - є аналогічними системами, які використовуються для утеплення та оздоблення будинків та споруд. Обидві мають застосування утеплювача, армування, штукатурки та фарбування за необхідністю. Таким чином, експертом зроблено висновок, що системи утеплення «Ceresit» та «Caparol» є аналогом, проте не є ідентичними. По другому питанню експертом встановлено, що якість запропонованої виконавцем технології «Caparol» відповідає зазначеними у порівняльній таблиці №176 від 22.06.2018р. матеріалами умовам технічного завдання, яке є додатком №1 до договору №87-В-ІЛФ від 03.05.2018р. При використанні якісних будівельних матеріалів та дотриманні технологічних процесів замовник може отримати обумовлений результат. Що стосується дотримання вимог ДБН та ДСТ-Н Б В.2.6-212:2016, експертом зазначено, що відповідно до ДБН А.3.1-5-2016 «організація будівельного виробництва»: п. 4.5. «на кожному об`єкті будівництва організація будівельних робіт має здійснюватись на підставі розробленої проектної документації» в даному випадку «Технічне завдання». Також експерт звернув увагу суду на те, що згідно ДСТУ-Н Б В.2.6-212:2016 «Настанова з виконання робіт із застосуванням сухих будівельних сумішей»: п.6.4. Заміна сумішей, передбачених проектом виконання робіт, допускається за узгодженням з проектною організацією і замовником.

Відмовляючи у задоволенні заявлених ДП „Адміністрація морських портів України у межах справи №916/2836/18 позовних вимог до ТОВ "Виробничо-будівельна фірма "Олександр" про стягнення збитків у розмірі 709 200,00 грн., господарський суд виходив з того, що порушення умов договору зі сторони Підрядника були обумовлені діями самого Замовника, що виключає наявність вини відповідача у простроченні виконання робіт і, як наслідок, можливість стягнення збитків на підставі частини 2 статті 849 Цивільного кодексу України.

Звертаючись до господарського суду із позовними вимогами до ТОВ "Виробничо-будівельна фірма "Олександр" у межах даної справи про стягнення авансу та пені, позивачем було наголошено, що строк дії договору закінчився 31.12.2018р., а, отже, ТОВ "Виробничо-будівельна фірма "Олександр" зобов`язано повернути суму сплаченого авансу на підставі п. 4.9 договору №87-В-ІЛФ-18 від 03.05.2018р.

Вирішуючи питання про правомірність та обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд виходить із наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Варто зауважити, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, у зв`язку з чим, суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підстав позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

При цьому, особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) від 04.11.1950р. передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Для виконання окремих видів робіт, встановлених законом, підрядник (субпідрядник) зобов`язаний одержати спеціальний дозвіл.

Згідно зі ст. 875 ЦК України за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта. До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Положеннями ст. 849 ЦК України врегульовано, що замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника. Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника. Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Враховуючи обґрунтування заявлених у межах даної справи позовних вимог фактом закінчення строку дії договору №87-В-ІЛВ-18 від 03.05.2018р. як на підставу для повернення ТОВ "Виробничо-будівельна фірма "Олександр" авансу у розмірі 709 200,00 грн. згідно п. 4.9 договору, господарський суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з п. 4.9 договору №87-В-ІЛФ-18 від 03.05.2018р. у разі припинення дії договору Виконавець протягом 15 календарних днів з дати припинення зобов`язаний повернути попередню оплату з урахуванням вартості послуг, які вже були прийняті Замовником.

Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Частинами 1, 2 ст. 598 ЦК України врегульовано, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч. 7 ст. 180 Господарського кодексу України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов`язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Стаття 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов`язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов`язання; у разі поєднання управненої та зобов`язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами. Господарське зобов`язання припиняється також у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду. До відносин щодо припинення господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

З огляду на вищенаведені положення чинного законодавства, господарський суд доходить висновку, що зобов`язання, яке не було виконане належним чином, продовжує існувати, незважаючи на закінчення строку дії договору, оскільки чинне законодавство не передбачає такої підстави для припинення зобов`язання як закінчення строку дії договору. Наведене дозволяє суду дійти висновку, що зобов`язання, яке існувало на момент дії договору, однак залишилось невиконаним, підлягає виконанню незалежно від того, що термін дії договору закінчився. Позиція господарського суду із даного питання відповідає висновкам, до яких дійшов Верховний Суд у постанові від 09.04.2020р. по справі № 910/4962/18 та у постанові Верховного Суду від 19.03.2019р. по справі №916/626/18.

Згідно п. 4.5. договору №87-В-ІЛФ-18 від 03.05.2018р. передання Виконавцем результатів наданих послуг і приймання їх Замовником оформлюється актами приймання виконаних послуг за примірною формою № КБ-2в і довідками про вартість послуг за примірною формою № КБ-3, які надаються Виконавцем Замовнику в строк до 5-го числа місяця наступного за звітним.

Господарський суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження передання Виконавцем результатів наданих послуг і приймання їх Замовником, які мають бути оформлені шляхом підписання актів та довідок про вартість послуг. Разом з тим, як було встановлено судом під час вирішення справи №916/2836/18, порушення умов договору зі сторони ТОВ "Виробничо-будівельна фірма "Олександр" обумовлено діями самого ДП „Адміністрація морських портів України, яким не було вжито належних та достатніх заходів для сприяння Підряднику у виконанні підрядних робіт згідно умов договору.

Згідно зі ст. 538 ЦК України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту. Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов`язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону. У разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі. Якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених частиною четвертою статті 545 цього Кодексу. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Підсумовуючи вищевикладене, господарський суд дійшов висновку, що роботи згідно договору №87-В-ІЛФ-18 від 03.05.2018р. не були виконанні ТОВ "Виробничо-будівельна фірма "Олександр" з вини ДП „Адміністрація морських портів України. Наведене дозволяє господарському суду дійти висновку, що зобов`язання сторін за договором №87-В-ІЛФ-18 від 03.05.2018р., які існували на момент дії договору, є невиконаними.

Господарський суд зауважує, що правовим наслідком виконання зобов`язання за договором є припинення зобов`язання сторін. Таким чином, невиконання зобов`язання за договором №87-В-ІЛФ-18 від 03.05.2018р. дозволяє суду дійти висновку, що правовідносини сторін не припинились, а, отже, у ДП „Адміністрація морських портів України відсутні правові підстави вимагати у ТОВ "Виробничо-будівельна фірма "Олександр" повернення авансу на підставі п. 4.9 договору №87-В-ІЛФ-18 від 03.05.2018р.

При цьому, господарський суд зазначає, що питання про наявність у ДП „Адміністрація морських портів України права на розірвання договору №87-В-ІЛФ-18 від 03.05.2018р. на підставі ст.849 ЦК України було предметом дослідження у межах справи №916/2836/18, за результатами розгляду якої суди дійшли висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог ДП „Адміністрація морських портів України. Крім того, суд звертає увагу позивача, що отриманий відповідачем аванс був використаний останнім на придбання будівельних матеріалів, в тому числі, для технології «Caparol», з приводу застосування якої між сторонами з 2018 року відбувався судовий спір. При цьому, позивачем, в межах даної справи, ставиться питання про повернення авансу у повному обсязі без врахування понесених відповідачем затрат.

За таких обставин господарський суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні заявлених ДП „Адміністрація морських портів України до ТОВ "Виробничо-будівельна фірма "Олександр" позовних вимог про стягнення 709 200,00 грн.

Положеннями п. 7.4 договору №87-В-ІЛФ-18 від 03.05.2018р. передбачено, що за порушення строків повернення Виконавцем попередньої оплати, Виконавець сплачує Замовнику пеню у розмірі облікової ставки НБУ, що діяла за період за який сплачується пеня від розміру неповернутого (несвоєчасно повернутого) авансу за кожний день прострочення.

Враховуючи висновки суду про відсутність у ДП „Адміністрація морських портів України права на повернення авансу у розмірі 709 200,00 грн. на підставі п. 4.9 договору №87-В-ІЛФ-18 від 03.05.2018р., господарський суд доходить висновку про необхідність відмови у задоволення заявлених ДП „Адміністрація морських портів України позовних вимог про стягнення пені, які є похідними від позовних вимог про стягнення авансу у розмірі 709 200,00 грн.

У п. 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 "Справа "Серявін та інші проти України"" (Заява N 4909/04) зазначено, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", №37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Окрім того, господарський суд, при вирішення даної справи враховує висновки, наведені Європейським судом з прав людини у справі "Проніна проти України", яким було вказано, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З урахуванням висновків, до яких дійшов суд при вирішенні даного спору, суду не вбачається за необхідне надавати правову оцінку кожному із доводів наведених сторонами в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх оцінка не може мати наслідком спростування висновків, до яких дійшов господарський суд під час вирішення даного спору про необхідність відмови у задоволенні заявлених позовних вимог.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Разом з тим, ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи вищезазначене, господарський суд доходить висновку щодо необхідності відмови у задоволенні заявлених державним підприємством „Адміністрація морських портів України в особі Чорноморської філії державного підприємства „Адміністрація морських портів України до товариства з обмеженою відповідальністю „Виробничо-будівельна фірма „Олександр позовних вимог про стягнення авансу у розмірі 709 200 грн. та пені у розмірі 52 354,64 грн.

Судові витрати зі сплати судового збору покладаються судом на позивача відповідно до приписів ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 236 238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції до Південно-Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту рішення суду.

Повний текст рішення складено 20 липня 2020 р.

Суддя С.П. Желєзна