ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2020 р. м. Київ Справа № 911/712/20

Господарський суд Київської області у складі судді Антонової В.М., при секретарі судового засідання Денисевич К.Ю., розглянув за правилами загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Малого колективного підприємства «АНТ» (Київська обл., м. Біла Церква)

до Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» (Київська обл., Києво-Святошинський район, м. Вишневе)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер-ГТВ» (Київська обл., м. Біла Церква)

про примусове виконання обов`язку в натурі

за участю представників сторін:

від позивача: Бойчук О.Я. - ордер серії КС №553768 від 02.06.2020;

від відповідача: Васильєва О.О. - довіреність № 548 від 12.12.2019;

Кричевський В.В.- довіреність № 405 від 15.08.2019;

від третьої особи: не прибув.

Мале колективне підприємство «АНТ» (далі - позивач) подало до господарського суду позов, згідно з прохальної частини якого просить суд зобов`язати Приватне акціонерне товариство «Київобленерго» (далі - відповідач) відновити постачання позивачу електричної енергії в обсягах та із забезпеченням договірної величини потужності, визначеними згідно із вимогами договору про постачання електричної енергії №8799, укладеного 21.11.2016 між Малим колективним підприємством «АНТ» та Публічним акціонерним товариством «Київобленерго».

Ухвалою від 23.03.2020 Господарський суд Київської області залишив позовну заяву Малого колективного підприємства «АНТ» від 16.03.2020 вих. № LD-92/03-20 без руху, у зв`язку з недотриманням на момент подання позовної заяви вимог п. 9 ч. 3 ст. 162 ГПК України.

10.04.2020 на адресу Господарського суду Київської області від Малого колективного підприємства «АНТ» надійшла заява від 01.04.2020 вих. № LD-102/04-20, згідно з якою позивач усунув недоліки позовної заяви від 16.03.2020 вих. № LD-92/03-20.

Ухвалою від 13.04.2020 Господарський суд Київської області прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у даній справі, справу ухвалив розглядати за правилами загального позовного провадження, призначив справу до підготовчого засідання на 05.05.2020, встановив відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву та доказів відправки копії відзиву позивачу у строк, передбачений ч. 8 ст. 165 ГПК України протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі.

27.04.2020 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву від 23.04.2020 та заява від 23.04.2020 про залучення до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтер-ГТВ».

04.05.2020 до суду від відповідача надійшло клопотання від 29.04.2020 про відкладення розгляду справи.

Ухвалою від 05.05.2020 Господарський суд Київської області відклав підготовче засідання на 04.06.2020, залучив до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтер-ГТВ» (09100, Київська обл., місто Біла Церква, вул. Леваневського, будинок 85, ), встановив позивачу строк для подання до суду та відповідачу відповіді на відзив до 21.05.2020 включно, встановив відповідачу строк для подання до суду та позивачу заперечень на відповідь на відзив до 01.06.2020 включно, зобов`язав позивача в строк до 21.05.2020 включно надіслати копію позовної заяви та доданих до неї документів третій особі ТОВ «Інтер-ГТВ» та надати докази надсилання до суду, витребував у третьої особи пояснення по суті спору, витребувані документи ухвалив надати до суду до 01.06.2020 включно.

04.06.2020 до суду від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів направлення позовної заяви з додатками третій особі та про продовження строків для подання відповіді на відзив.

Ухвалою від 04.06.2020 Господарський суд Київської області подовжив строк підготовчого провадження, відклав підготовче засідання на 18.06.2020, продовжив учасникам провадження пропущений строк для подання відповіді на відзив, заперечень на відповідь на відзив та письмових пояснень, встановив позивачу строк для подання до суду та відповідачу відповіді на відзив до 09.06.2020 включно, встановив відповідачу строк для подання до суду та позивачу заперечень на відповідь на відзив до 16.06.2020 включно, встановив третій особі, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача строк для подання до суду письмових пояснень по суті спору до 12.06.2020 включно.

18.06.2020 до суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В судовому засіданні 18.06.2020 Господарський суд Київської області протокольною ухвалою відхилив клопотання позивача про відкладення розгляду справи, закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 30.06.2020.

18.06.2020 до суду від позивача надійшли заява від 17.06.2020 про долучення доказів до матеріалів справи та відповідь на відзив на позовну заяву від 17.06.2020, згідно з прохальної частини якого позивачем заявлено клопотання про поновлення строку на його подання.

26.06.2020 до суду від позивача надійшла письмова заява.

30.06.2020 до суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву від 26.06.2020, згідно з прохальної частини яких позивачем заявлено клопотання про поновлення строку на їх подання.

Розглянувши в судовому засіданні 30.06.2020 клопотання позивача про поновлення строку для надання відповіді на відзив на позовну заяву та клопотання відповідача про поновлення строку для подання заперечень на відповідь на відзив на позовну заяву, суд зазначає наступне.

У відповідності до ч. 1 ст. 113 ГПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства (ч. ч. 1, 2 ст. 114 ГПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 166 ГПК України відповідь на відзив подається в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк подання відповіді на відзив, який дозволить позивачу підготувати свої міркування, аргументи та відповідні докази, іншим учасникам справи - отримати відповідь на відзив завчасно до початку розгляду справи по суті, а відповідачу - надати учасникам справи заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті.

Згідно з ч. 4 ст. 167 ГПК України заперечення подається в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк подання заперечення, який дозволить іншим учасниками справи отримати заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті.

За приписами ч. ч. 2, 3, 6 ст. 119 ГПК України унормовано, що встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Суд встановив, що відповідь на відзив на позовну заяву від 17.06.2020 та заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву від 26.06.2020 надійшли до суду від учасників процесу з порушенням строків, встановлених судом, однак з клопотанням про їх поновлення.

Разом з тим, суд вказує, що відповідно до ст. 119 ГПК України встановлений судом процесуальний строк може бути лише продовжений, а не поновлений.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необхідність продовження з власної ініціативи процесуальних строків на подання позивачем відповіді на відзив на позовну заяву, а відповідачем - на подання заперечень на відповідь на відзив.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, відповіді на відзив на позовну заяву від 17.06.2020 та письмовій заяві від 26.06.2020.

Представники відповідача проти позову заперечили з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву від 23.04.2020 та запереченнях на відповідь на відзив на позовну заяву від 26.06.2020.

Представник третьої особи в засідання суду не прибув, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 202 ГПК України унормовано, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи, що представник третьої особи в судові засідання тричі не прибув, письмових пояснень по суті спору не подав, про причини неявки суд не повідомив, суд вважає за необхідне розглянути спір по суті з прийняттям рішення за його відсутності та за наявними в матеріалах справи документами.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши наявні в матеріали справи докази, які є достатніми для ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 21.11.2016 між Публічним акціонерним товариством «Київобленерго» (нове найменування Приватне акціонерне товариство «Київобленерго») (далі - постачальник) та Малим колективним підприємством «АНТ» (далі - споживач) був укладений договір про постачання електричної енергії № 8799 (далі - договір 1), відповідно до умов якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з дозволеною потужністю 85 кВт, а споживач сплачує постачальнику вартість використаної (купленої) ним електричної енергії та здійснює інші платежі за умовами цього договору.

Згідно з приписів п. 2.2 договору 1 постачальник зобов`язується продавати (постачати) споживачу електричну енергію, як товар з врахуванням його особливих споживчих властивостей та фізико-технічних характеристик: в межах дозволеної потужності, в обсягах, визначених відповідно до розділу 5 та з урахуванням умов розділу 6 цього договору (Додаток № 2 «Обсяги постачання електричної енергії споживачу та субспоживачу»), а відповідно до п. 3.2 договору 1 - споживач має право вимагати поновлення постачання електричної енергії в установленому порядку після усунення порушень, якщо припинення електропостачання відбулося без розірвання цього договору.

У відповідності до п. 9.4 договору 1, цей договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31.12.2016. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за 30 днів до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії, або про перегляд його умов. Договір може бути розірвано і в інший термін за ініціативою будь-якої із сторін у порядку, визначеному чинним законодавством України.

Як зазначено у п. 2.4 договору 1, сторони зобов`язалися укласти договори (про спільне використання технологічних мереж, про технічне забезпечення електропостачання та інші), передбачені чинним законодавством України та ПКЕЕ, у разі обґрунтованої присутності у процесі забезпечення споживача електричною енергією третьої особи (основного споживача, електропередавальної організації).

Оскільки відповідно до Додатку № 1 до договору 1 «Загальна однолінійна схема електропостачання» вбачається, що передача електричної енергії споживачу здійснювалася через технологічні електричні мережі іншого суб`єкта господарювання, а саме ТОВ «Інтер-ГТВ», 17.03.2003 між ТОВ «Інтер-ГТВ» як споживачем та ТОВ «АНТ» як субспоживачем було укладено договір № 95 на передачу електричної енергії (далі - договір 2) зі строком дії до 31.12.2003 за умови його щорічного продовження, якщо за місяць до закінчення строку дії договору не буде заявлено однією із сторін про відмову від цього договору або його перегляд.

Згідно з п. 1 вказаного договору 2, споживач зобов`язався передавати через свої мережі електроенергію субспоживачу згідно з визначеними йому цим договором умовами та обсягами постачання електроенергії, зазначеними у додатку № 1 договору на користування електроенергією, укладеному між субспоживачем та електропостачальною організацією.

Відтак, 01.12.2011 між ТОВ «Інтер-ГТВ» як власником мереж та правопопередником відповідача (ПАТ «А.Е.С. Київобленерго») як електропостачальною організацією було укладено договір про спільне використання технологічних електричних мереж №1236 (далі - договір 3), відповідно до п. 1.1 якого власник мереж зобов`язався забезпечити технічну можливість передачі (транзиту) електричної енергії власними технологічними електричними мережами в точки приєднання електроустановок електропостачальної організації або інших суб`єктів господарювання, передачу електричної енергії яким забезпечує електропостачальна організація, а електропостачальна організація - своєчасно сплачувати вартість послуг власника мереж з утримання технологічних електричних мереж спільного використання та інші послуги відповідно до умов цього договору.

Згідно п. 1.2 договору 3, власник мереж забезпечує надійну передачу електричної енергії від межі розподілу електричних мереж з електропередавальною організацією до межі розподілу електричних мереж з електропостачальною організацією або іншими суб`єктами господарювання, передачу якої забезпечує електропостачальна організація.

Перелік об`єктів електропостачальної організації або інших суб`єктів господарювання, передачу електричної енергії яким забезпечує електропостачальна організація, що живляться від технологічних електричних мереж власника мереж та їх технічні характеристики наведені в Додатку № 2 до договору 3.

Приписами п. 2.1 договору 3 визначено обов`язок власника мереж утримувати технологічні мережі спільного використання у належному технічному стані, формувати електричну схему цих мереж відповідної пропускної здатності та забезпечувати технічну можливість для передачі електричної енергії до межі балансової належності електроустановок електропостачальної організації або інших суб`єктів господарювання, передачу електричної енергії яким забезпечує електропостачальна організація.

Разом з тим, у відповідності до п. 3.1 договору 3 передбачено право власника мереж на припинення спільного використання технологічних електричних мереж власника мереж у випадках та порядку, передбачених розділом 4 цього договору.

Так, згідно з розділу 4 договору 3 спільне використання технологічних електричних мереж може бути припинено або обмежено власником мереж: без попередження у разі виникнення аварійних ситуацій в електроустановках власника мереж на час, що не перевищує визначеного ПУЕ для струмоприймачів відповідної категорії надійності об`єктів електропостачальної організації та інших суб`єктів господарювання, електроустановки яких приєднані до технологічних мереж власника мереж; з повідомленням електропостачальної організації не пізніше ніж за 10 хвилин у разі перевищення суб`єктами господарювання, електроустановки яких приєднані до технологічних електричних мереж власника мереж, договірної граничної величини електричної потужності в години максимуму навантаження протягом 30 хвилин і більше; з повідомленням електропостачальної організації не пізніше ніж за три робочих дні у разі: несплати електропостачальною організацією за використання електричних мереж власника мереж у встановлений термін з дотриманням процедури, передбаченої ПКЕЕ; використання технологічних електричних мереж власника мереж електропостачальною організацією після закінчення строку дії цього договору; на виконання припису державних органів, на які покладені відповідні обов`язки згідно з законодавством, у зазначені в приписі терміни; у разі відсутності резервного живлення з повідомленням електропостачальної організації не пізніше ніж за 10 днів для проведення планових ремонтних робіт в електроустановках електропередавальної організації (постачальника електричної енергії), власника мереж або для приєднання нових споживачів; на вимогу постачальника електричної енергії у зазначені в цій вимозі терміни.

Відповідно до п. 7.4 договору 3, цей договір укладається на строк до 31.12.2012, набирає чинності з дня його підписання та вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення цього терміну не буде заявлено однією із сторін про відмову від цього договору або його перегляд. Договір може бути розірвано і в інший термін за ініціативою будь-якої із сторін у порядку, визначеному законодавством. У разі переходу права власності (права господарського відання) на технологічні електричні мережі до іншої особи цей договір втрачає чинність.

На виконання умов договору 3, сторонами було погоджено кошторис витрат на утримання технологічних мереж спільного використання ТОВ «Інтер-ГТВ» а також Додатком №2 до договору 3 встановлено перелік об`єктів власника мереж та об`єктів електропостачальної організації або інших суб`єктів господарювання, передачу електричної енергії яким забезпечує електропостачальна організація, що живляться від мереж власника мереж. Серед таких об`єктів визначено лічильник № 74670 з дозволеною потужністю до споживання електроенергії у 85 кВт, що належить ТОВ «АНТ».

Звертаючись до суду з позовом у даній справі, позивач зазначає, що відповідач порушив свої договірні зобов`язання, визначені умовами договору 1, в частині постачання електричної енергії в обсягах, погоджених між сторонами.

На підтвердження обставин відсутності електричного струму в мережі позивача, останнім в якості доказу подано до справи копію звіту про перевірку наявності напруги в електромережах МКП «АНТ», складеного інженером-електриком Л.Л. Кузнєцовою.

Оскільки жодних письмових повідомлень, претензій, вимог або будь-яких інших документів щодо припинення постачання електричної енергії МКП «АНТ», розірвання договору, тощо, позивач від відповідача не отримував, заборгованість за споживання електричної енергії у позивача відсутня, останній зазначає, що через неналежне виконання відповідачем договірних зобов`язань щодо постачання електричної енергії належного обсягу та якості, його виробничі приміщення знеструмлені, в результаті чого нормальна господарська діяльність позивача не здійснюється і він зазнає збитків.

Відповідач у відзиві на позовну заяву вказує, що забезпечення надійної передачі електричної енергії та відповідальність за безпечну передачу електричної енергії позивачу покладено на третю особу відповідно до укладеного між нею та відповідачем договору 3.

Зокрема відповідач зазначає, що у відповідності до акту розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін від 19.12.2007, укладеного між позивачем та третьою особою, об`єкти позивача заживлені від електричних мереж третьої особи, в районі розміщення виробничої бази позивача відсутні будь-які електромережі, що належать відповідачу, а отже немає технічної можливості підключити позивача до мереж відповідача для постачання електроенергії.

В свою чергу, третя особа не зважаючи на договірні відносини з позивачем та відповідачем в одноосібному порядку прийняла рішення про припинення передачі електричної енергії через свої технологічні електричні мережі субспоживачам, що живляться від її мереж, в тому числі і позивачу.

З метою спонукання третьої особи до виконання нею умов договору 3, відповідач звернувся до суду з позовом про зобов`язання ТОВ «Інтер-ГТВ» забезпечити ПрАТ «Київобленерго» технічну можливість передачі (транзиту) електричної енергії технологічними мережами відповідно до умов договору про спільне використання технологічних електричних мереж №1236 від 01.12.2011.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що згідно умов укладеного між ПрАТ «Київобленерго» як електропостачальною організацією та ТОВ «Інтер-ГТВ» як власником мереж договору про спільне використання технологічних електричних мереж №1236 від 01.12.2011, ТОВ «Інтер-ГТВ» зобов`язалося забезпечити технічну можливість передачі (транзиту) електричної енергії власними технологічними електричними мережами в точки приєднання електроустановок електропостачальної організації або інших суб`єктів господарювання, передачу електричної енергії яким забезпечує ПрАТ «Київобленерго». Додатком 2 до договору сторони погодили перелік об`єктів власника мереж та об`єктів ПрАТ «Київобленерго» та інших суб`єктів господарювання, які живляться від мереж власника мереж. ПрАТ «Київобленерго» стверджував, що вказаний договір є чинним. Разом із тим, ТОВ «Інтер-ГТВ» 01.10.2018 звернувся до ПрАТ «Київобленерго» та всіх субспоживачів з листом, у якому повідомив про припинення електропостачання субспоживачів 05.10.2018 та відключення трансформаторних підстанцій, причиною якого зазначив звільнення оперативно-ремонтного персоналу. Актами обстеження мереж субспоживачів було підтверджено факт відсутності електропостачання. З огляду на те, що ТОВ «Інтер-ГТВ» всупереч пунктам 2.5.2, 5.1.7, 5.5.6 Правил роздрібного ринку електричної енергії не узгоджував з ПрАТ «Київобленерго» як оператором системи припинення електропостачання субспоживачів, а також те, що договір про спільне використання технологічних електричних мереж №1236 від 01.12.2011 не розірвано та не визнано недійсним, ПрАТ «Київобленерго» просив суд зобов`язати ТОВ «Інтер-ГТВ» належно виконувати умови договору та забезпечити йому можливість транзиту електроенергії мережами ТОВ «Інтер-ГТВ».

Рішенням від 11.02.2019, яке набрало чинності 13.03.2019, Господарський суд Київської області зобов`язав ТОВ «Інтер-ГТВ» забезпечити ПрАТ «Київобленерго» технічну можливість передачі (транзиту) електричної енергії власними технологічними електричними мережами відповідно до умов договору про спільне використання технологічних електричних мереж №1236 від 01.12.2011. Однак не зважаючи на дане рішення суду, ТОВ «Інтер-ГТВ» не відновило передачу (транзит) електричної енергії ПрАТ «Київобленерго» власними електричними мережами, внаслідок чого наразі постачання електричної енергії МКП «АНТ» через схему приєднання, а саме через ТП 62, не відбувається.

Відповідач стверджує, що саме у зв`язку з технічною неможливістю забезпечити передачу (транзит) електричної енергії поза технологічними електричними мережами третьої особи, він не може виконати вимоги договору 1 в частині постачання електричної енергії позивачу.

Окрім іншого, відповідач зазначає, що договір 1 втратив чинність з 01.01.2019 та зобов`язання по поставці електроенергії перед позивачем у відповідача відсутні, оскільки з 01.01.2019 останньому було анульовано ліцензію на право провадження господарської діяльності з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами та ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом, натомість відповідач отримав ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії у межах місць провадження господарської діяльності. Тобто відповідач не має ліцензії та не здійснює діяльність з постачання електричної енергії на території Київської області. Тому, на думку відповідача, посилання позивача на пункти договору 1, які втратили чинність з 01.01.2019, не відповідають належному способу захисту своїх прав з боку позивача.

Надаючи, з урахуванням вищевикладеного, правову кваліфікацію відносинам, що стали предметом спору, суд виходить з наступного.

Підставою виникнення спору між позивачем та відповідачем стало питання щодо можливості зобов`язання відповідача відновити постачання позивачу електричної енергії в обсягах та із забезпеченням договірної величини потужності, визначеними згідно із вимогами договору про постачання електричної енергії №8799 від 21.11.2016.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду із вимогою про примусове виконання обов`язку в натурі (ч. ч. 1 та 2 ст. 16 ЦК України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Отже, виходячи із приписів ст. 4 ГПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин.

Згідно з приписами ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Частиною 1 ст. 173 ГК України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

В силу ст. 179 ГК України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

За умовами ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу наразі встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".

Як встановлено судом, укладений між позивачем та відповідачем договір 1 став належною підставою виникнення у сторін за цим договором господарського зобов`язання відповідно до ст. ст. 173, 174 ГК України (ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Щодо доводів відповідача про необґрунтованість застосування до спірних правовідносин положень договору 1, суд зазначає наступне.

11.06.2017 набув чинності Закон України «Про ринок електричної енергії», пунктом 23 розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» якого визнано таким, що втратив чинність, Закон України «Про електроенергетику», крім: визначення термінів «енергогенеруючі компанії», «енергопостачальними», «оптовий ринок електричної енергії України», «учасники оптового ринку електричної енергії України», «граничні показники», «поточні рахунки із спеціальним режимом використання оптового ринку електричної енергії», «алгоритм оптового ринку електричної енергії», «оптове постачання електричної енергії», «уповноважений банк», передбачених статтею 1, які втрачають чинність з дати початку дії нового ринку електричної енергії; статті 9, яка втрачає чинність через 12 місяців з дня набрання чинності цим Законом; абзаців першого і другого частини другої статті 12, які втрачають чинність з дати початку дії нового ринку електричної енергії; статей 15, 15-1, 17, які втрачають чинність з дати початку дії нового ринку електричної енергії; Закон України «Про засади функціонування ринку електричної енергії України».

Пунктом 13 розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ринок електричної енергії» передбачено, що ліцензії на провадження господарської діяльності з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами та постачання електричної енергії за регульованим тарифом підлягають анулюванню з 01.01.2019. До анулювання зазначених ліцензій діяльність з розподілу та постачання електричної енергії провадиться на підставі чинних ліцензій, що були видані до дня набрання чинності цим Законом.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №1382 від 08.11.2018 анульовано Приватному акціонерному товариству "Київобленерго" з 01.01.2019 ліцензію на право провадження господарської діяльності з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами, видану відповідно до постанови Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України №44 від 21.08.1996, та ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом, видану відповідно до постанови Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України №149 від 09.10.1996, на підставі пункту 13 розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ринок електричної енергії».

Водночас на підставі п. 1 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №1382 від 08.11.2018 відповідачу видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії у межах місць провадження господарської діяльності, а саме: на території Київської області в межах розташування системи розподілу електричної енергії, що перебуває у власності Приватного акціонерного товариства "Київобленерго", та електричних мереж інших власників, які приєднані до мереж ліцензіата (з якими укладені відповідні договори згідно з законодавством). Даний пункт постанови набув чинності з 01.01.2019.

В силу п. 2 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №312 від 14.03.2018 «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії» укладення договорів між споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії відповідно до вимог Правил роздрібного ринку електричної енергії здійснюється шляхом приєднання споживачів до публічних договорів приєднання (договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, відповідних договорів про постачання електричної енергії) на умовах чинних договорів про постачання електричної енергії та про користування електричною енергією, укладених з відповідними постачальниками електричної енергії за регульованим тарифом, шляхом подання заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку до цієї постанови.

Згідно з п. 4 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №312 від 14.03.2018 «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії» операторам систем розподілу (далі - ОСР) доручено укласти договори про надання послуг з розподілу електричної енергії, які укладаються зі споживачем, з усіма споживачами, електроустановки яких приєднані на території діяльності ОСР. Договір розробляється ОСР на основі істотних умов, визначених Кодексом систем розподілу, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №310 від 14.03.2018, та типової форми, встановленої Правилами роздрібного ринку електричної енергії, і розміщується на сайті ОСР, у засобах масової інформації і в пунктах обслуговування споживачів ОСР. ОСР шляхом безпосереднього вручення персоналом ОСР або з рахунком, або поштовим відправленням надає споживачу заяву-приєднання до зазначеного договору, яка формується за базами даних вертикально інтегрованого суб`єкта господарювання та містить ЕІС-коди точок комерційного обліку об`єкта споживача. Надання такої заяви-приєднання є пропозицією споживачу про приєднання до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії на умовах діючого договору про користування або постачання електричної енергії (індивідуальні характеристики об`єкта, потужність, клас надійності, ідентифікаційні коди, особливості обліку тощо). Договір вважається укладеним з дати підписання споживачем заяви-приєднання до договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, яка повертається споживачем на адресу ОСР, та/або сплати за рахунком (квитанцією), який надсилається (надається) одночасно з договором споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, та/або з дати, указаної у заяві-приєднанні, якщо споживач протягом указаного в заяві-приєднанні терміну не звернувся до ОСР із запереченнями щодо укладення договору в цілому або щодо окремих умов договору та спожив будь-який обсяг електричної енергії.

Пунктом 6 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №312 від 14.03.2018 «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії» визначено, що до укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, який укладається зі споживачем, договірні відносини між споживачем та суб`єктом господарювання, що провадить діяльність з розподілу електричної енергії на підставі ліцензії з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами (або ОСР як правонаступником за договорами про користування електричною енергією та договорами про постачання електричної енергії), урегульовуються окремими положеннями діючих договорів про користування електричною енергією або договорів про постачання електричної енергії (у частині взаємовідносин споживача і електророзподільної організації), які не суперечать вимогам чинного законодавства у сфері електроенергетики. Зокрема, сторони керуються вимогами діючих договорів про користування електричною енергією (про постачання електричної енергії) з питань потужності, якості електроенергії, окремих процедурних питань тощо. У разі виникнення суперечності між нормами діючих договорів про користування електричною енергією (про постачання електричної енергії) та нормами законодавства про електроенергетику сторони керуються вимогами чинного законодавства. Після укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії договори про користування електричною енергією та договори про постачання електричної енергії продовжують свою дію в частині регулювання відносин щодо заборгованості/переплати за цими договорами з відповідними правами та обов`язками, пов`язаними з такою заборгованістю/переплатою, а також щодо нарахування пені, неустойки, обмеження та припинення постачання електричної енергії тощо. До укладення договору про надання послуг із забезпечення перетікань реактивної електричної енергії відповідно до Правил відносини між ОСР/ОСП та споживачем щодо розрахунків за перетікання реактивної електричної енергії регулюються договорами про постачання електричної енергії та договорами про технічне забезпечення електропостачання споживача між основним споживачем та субспоживачем. В іншій частині договори про користування електричною енергією та договори про постачання електричної енергії припиняють свою дію.

Судом встановлено, а сторонами в процесі розгляду справи не спростовано з посиланням на належні докази та чинне законодавство, що станом на момент подання позову до суду відносини сторін по постачанню позивачу електричної енергії залишаються врегульованими лише договором 1, в процесі виконання якого і виник спір. Докази укладення між сторонами публічного договору про надання послуг з розподілу електричної енергії в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у рахуванням вищевикладеного, договір 1 не припинив свою дію.

Посилання відповідача на те, що договір 1 припинив свою дію з 01.01.2019 судом до уваги не приймаються, оскільки зазначені твердження ґрунтуються на невірному тлумаченні відповідачем положень п. 6 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №312 від 14.03.2018, яким чітко передбачено, що навіть після укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії договори про користування електричною енергією та договори про постачання електричної енергії продовжують свою дію не лише в частині регулювання відносин щодо заборгованості/переплати, нарахування пені, неустойки за цими договорами, а також в частині регулювання відносин щодо обмеження та припинення постачання електричної енергії.

Разом з тим, згідно з приписами ст. 610 ЦК України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до ст. 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Суд вбачає, що в матеріалах справи відсутні та позивачем до суду не подано жодного доказу на підтвердження того, що порушення відповідачем обов`язку, передбаченого умовами договору 1, щодо постачання позивачу електричної енергії в обсягах та із забезпеченням договірної величини потужності, погодженої між сторонами, сталося з вини відповідача, оскільки відсутність (припинення) електропостачання в мережі позивача є наслідком неправомірних дій третьої особи від електричних мереж якої заживлені його об`єкти електромережі.

Як зазначено у п. 4.3 договору 1, сторони не несуть відповідальності за повне або часткове невиконання своїх зобов`язань за цим договором, якщо воно є результатом дії обставин надзвичайної і непереборної сили (форс-мажорні обставини). До форс-мажорних обставин відносяться: надзвичайна і непереборна за наявних умов сила, захист від дії якої не передбачено в проектній та іншій нормативній документації, дію якої неможливо попередити застосуванням високопрофесійної практики персоналу, дія якої може бути викликана: винятковими погодними умовами і стихійним лихом (ураган, буря, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, землетрус, пожежа, просідання і зсув ґрунту); непередбаченими ситуаціями, викликаними діями сторони, що не є стороною відповідного договору (страйк, локаут, дія суспільного ворога, оголошена та неоголошена війна, загроза війни, терористичний акт, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, громадська демонстрація, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух); умовами регламентованими відповідними органами виконавчої влади, а також пов`язаними з ліквідацією наслідків, викликаних винятковими погодними умовами і непередбаченими ситуаціями, що перешкоджають виконанню договірних зобов`язань у цілому або частково. Термін виконання зобов`язань за цим договором у такому разі відкладається на строк дії обставин непереборної сили.

Суд критично оцінює доводи позивача про неотримання ним повідомлень від відповідача про припинення постачання електричної енергії, адже в матеріалах справи міститься лист відповідача від 25.11.2019 вих. № 357, адресований позивачу на його звернення від 25.10.2019 вих. № 1670, про причини відсутності електроенергії в мережі позивача, в якому, зокрема було повідомлено, що відповідальність за наслідки, пов`язані з припиненням електропостачання на його об`єкті, несе третя особа.

Також позивач був залучений третьою особою у справі № 911/2644/18, яка розглядалася Господарським судом Київської області, в якій були встановлені обставини порушення виконання третьою особою договірних зобов`язань за договором про спільне використання технологічних електричних мереж №1236 від 01.12.2011 в частині протиправного припинення нею електропостачання субспоживачів, в тому числі ТОВ «АНТ», через належні їй ТП.

Приписами ч. 1 ст. 13 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи вищевикладене, суд зазначає, що позивач не довів належними та допустимими доказами заявлені в суді позовні вимоги щодо наявності підстав для зобов`язання відповідача по виконанню обов`язку в натурі по відновленню позивачу постачання електричної енергії в обсягах та із забезпеченням договірної величини потужності, визначеними згідно із вимогами договору про постачання електричної енергії №8799 від 21.11.2016, оскільки неможливість вчинення відповідачем цих дій обумовлено протиправними діями третьої особи, а можливість задоволення позовних вимог перебуває у прямій залежності від наявності (доведеності) позивачем того факту, що порушення його певного суб`єктивного права або інтересу відбулося саме з боку відповідача. Відсутність (недоведеність) вказаного унеможливлює задоволення заявлених в суді позовних вимог.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 13, 73-74, 76-80, 86, 129, 232-233, 237-238, 240-241 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

В задоволені позову Малого колективного підприємства «АНТ» до Приватного акціонерного товариства «Київобленерго», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер-ГТВ», про примусове виконання обов`язку в натурі відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: (http://court.gov.ua/fair/).

Повне рішення складено: 09.07.2020

Суддя В.М. Антонова