ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
"30" червня 2020 р. Справа №909/757/19
Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Галушко Н.А.
суддів Желіка М.Б.
розглянувши матеріали клопотання Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго" б/н б/д 09.06.2020 про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат
при розгляді апеляційних скарг Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" №14/4-1781-19 від 21.12.2019 та Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго" №17/1819 від 23.12.2019
на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 19.11.2019 (суддя Максимів Т.В., повний текст складено 02.12.2019, м. Івано-Франківськ)
у справі № 909/757/19
за позовом: Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
до відповідача: Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго"
про стягнення заборгованості в сумі 10 740 785,78грн

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 02.06.2020 рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 19.11.2019 у справі № 909/757/19 залишено без змін, апеляційні скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго" без задоволення.
Державним міським підприємством "Івано-Франківськтеплокомуненерго" 04.02.2020 подано заяву про розподіл витрат на професійну допомогу №11/162, в якій заявник зазначив, що відповідне клопотання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, понесених відповідачем під час розгляду господарської справи №909/757/19 в суді апеляційної інстанції та відповідні докази щодо їх розміру будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення Західним апеляційним господарським судом постанови у справі №909/757/19.
12.06.2020 на адресу Західного апеляційного господарського суду надійшло клопотання відповідача №11/586 про прийняття додаткової постанови про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 16.06.2020 у даній справі призначено до розгляду клопотання ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго" про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу у справі №909/757/19 на 30.06.2020.
ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго" подано клопотання №01/645 від 30.06.2020 про розгляд клопоагння без участі предстаника відповідача.
Позивач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, а також не скористався своїм правом, встановленим ч. 5 ст. 126 ГПК України, на подання клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу.
Розглянувши заяву Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго" про ухвалення додаткового рішення та стягнення з Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 16 930,16грн витрат на професійну правничу допомогу, колегією суддів встановлено наступне.
Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.
Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Відповідно до ч.1 ст.124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Отже, як вбачається із матеріалів справи, в ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції відповідачем подано заяву, в якій зазначено, що після завершення розгляду справи №09/757/19 судом апеляційної інстанції, він понесе витрати на правову допомогу та зазначив, що відповідні докази про оплату правничої допомоги будуть подані суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
За змістом ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
Разом із тим згідно зі ст.15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст. 16 ГПК України).
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст. 2 зазначеного Кодексу).
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);
2)визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.
3) розподіл судових витрат (ст.129 ГПК України ).
Згідно зі ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч..1, 2 ст.126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч.8 ст.129 ГПК України).
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.126 ГПК України).
Водночас за змістом ч.4 ст.126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.126 ГПК України).
У розумінні положень ч.5 ст.126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Об`єднана палата зазначає, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч.4 ст.129 ГПК України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до ч.5 ст.129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч.4 ст.129 ГПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч.4 ст.126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч..5,6 ст.126 ГПК України. (Вищенаведена правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Верховного суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19).
Як вбачається із матеріалів справи, відповідач заявив до стягнення з позивача 16 930,16грн витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції. Обґрунтовуючи ці вимоги, відповідач надав:
копію договору про надання правової допомоги №20-93 від 31.01.2020 укладенгого між адвокатом Біяном Б.Р. та відповідачем;
копії додаткових угод № 1 від 07.02.2020 та №2 від 03.06.2020 до договору про надання правової допомоги від №20-93 віщд 31.01.2020;
копію акту про надання послуг від 04.06.2020;
копії фіскальних чеків, в яких зазначено вартість палива для автомобіля адвоката, використаного для поіздок у м.Львів №2976 від 04.02.2020, №0916 від 28.04.2020, №7908 від 02.06.2020;
копії платіжних доручень №4420 від 04.06.2020 та №4421 від 04.06.2020, які підтверджують сплату відповідачем витрат та гонорару адвокату;
копії рахунків-фактури №29 від 04.06.2020 та №30 від 04.06.2020.
Вирішуючи питання щодо стягнення з позивача зазначених витрат на професійну правничу допомогу, суд апеляційної інстанції дослідив зазначені докази, надав оцінку співмірності суми витрат зі складністю справи, відповідності цієї суми критеріям реальності, розумності розміру витрат та визнав правомірним стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 16 930,16грн, оскільки таку суму фактично витратила/понесла (сплатила) сторона, що підтверджується документально (платіжними дорученнями №4420 від 04.06.2020 та №4421 від 04.06.2020).
Відносно обґрунтованості розміру заявлених витрат на професійну правничу допомогу та його (розміру) пропорційності предмету спору, апеляційний суд бере до уваги, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, п.95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015р., п.п.34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009р., п.80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006р., п.88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004р. та п.268 рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 02.06.2014р., заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Беручи до уваги викладене та зважаючи на зазначені положення законодавства, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, відсутність клопотання іншої сторони про зменшення таких витрат колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у заявленій сумі.
Відповідно до ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ст.73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Беручи до уваги викладене та зважаючи на зазначені положення законодавства, враховуючи принцип диспозитивності та змагальності, суд дійшов висновку про задоволення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 16 930,16грн з урахуванням критерію розумності розміру таких витрат, виходячи з конкретних обставин справи та обсягу наданих стороні, як клієнту, послуг правничої допомоги щодо представництва її інтересів у суді апеляційної інстанції під час розгляду справи.
Керуючись ст. 123, 126, 129, 244, 281 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд
1.Заяву Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго" б/н б/д 09.06.2020 про винесення додаткової постанови про стягнення з Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" витрат на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом апеляційним судом справи №909/757/19 задоволити.
Місцевому господарському суду видати наказ.
Додаткова постанова набирає законної сили з моменту її підписання.
Порядок оскарження додаткової постанови в касаційному порядку визначено ст.ст.286-291 ГПК України.
Повний текст постанови складено та підписано 10.07.2020.
Головуючий суддя Галушко Н.А.
Суддя Желік М.Б..
Суддя Орищин Г.В.