ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2020 справа № 914/2677/19

За позовом: Сільськогосподарського Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Житниця", с. Васильки Бориспільського р-ну Київської області,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецпромшина",

м. Дрогобич Львівської обл.,

про: стягнення 165' 528,00 грн. заборгованості,

Суддя Козак І.Б.

При секретарі Пришляк Ю.-М.

Представники:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: Поточняк Р.М. - директор,

Партика О.В. - представник.

На розгляд господарського суду Львівської області Сільськогосподарським Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Житниця" подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецпромшина" про стягнення 165' 528,00 грн. заборгованості.

Ухвалою суду від 24.12.2019р. залишено позов без руху. Ухвалою суду від 16.01.2020р. відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 10.03.2020р. закрито підготовче провадження. Рух справи відображено у відповідних ухвалах суду.

Позиція позивача.

У судове засідання 23.06.2020р. представник позивача не з`явився, причин неприбуття не повідомив. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідачем у порушення умов договору поставки №11 від 07.08.2019р. не здійснено поставку оплаченого товару. Тому, позивач просить стягнути з відповідача 79200, грн. вартості оплаченого, але непоставленого товару, а також 86328,00 грн. неустойки на підставі п.5.3 договору.

Позиція відповідача.

Відповідачі у судове засідання 23.06.2020р. з`явилися, проти позову заперечили з підстав, викладених у відзиві на позов (вх.№6928/20 від 10.02.2020р.). Зокрема, зазначили, що згідно п.2.1 договору постачальник поставляє товар покупцю на умовах EXW, тобто, на умовах самовивозу товару покупцем зі складу постачальника у м. Дрогобич Львівської області. Кріммі того, за усною домовленістю, з огляду на віддаленість покупця, сторонни договору погодили відправлення обумовленого договором товару (автошини вантажні) через логістичну компанію «Делівері» і відповідач (особисто ОСОБА_1 ) відправив оплачені позивачем шини поштою, що підтверджується квитанцією про прийом вантажу № від 13.08.2019р., одержувач товару - ОСОБА_2 , дружина керівника Сільськогосподарського Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Житниця". На думку відповідача, останнім вчинено всі дії для передання товару покупцю (позивачу), при цьому, укладеним між сторонами договором передбачено, що покупець зобов`язаний самостійно забирати товар зі складу продавця. Доказів вчинення будь-яких перешкод продавцем покупцю позивачем не надано. Враховуючи наведене, просять відмовити у задоволенні позову повністю.

Обставини справи.

07.08.2019р. між сторонами спору укладено договір поставки №11, відповідно до умов якого постачальник (відповідач у справі) зобов`язується передати належний йому товар у власність покупцеві (позивачу у справі), а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього на умовах договору.

Відповідно до п.2.1 договору постачальник поставляє товар на умовах EXW (само вивіз) зі складу постачальника (м.Дрогобич), якщо інше не буде зазначене сторонами у відповідній специфікації.

Перехід права власності на товар від постачальника до покупця відбувається в момент передачі товару (п.2.3 договору).

Передача товару постачальником та приймання товару покупцем здійснюється в місця здійснення поставки, визначеному в п.2.1 договору (або ж у відповідній Специфікаціі) (п.2.5 договору).

Відповідно до п.5.3 договору у випадку прострочення поставки товару постачальник, на вимогу покупця, сплачує останньому неустойку в розмірі 1% від суми вартості товару за кожен день прострочення поставки (заміни).

07.08.2019р. відповідачем виставлено позивачу рахунок №25 на суму 60000,00 грн. на оплату автошини 30,5/65R32, а 09.08.2019р. - рахунок №28 на суму 19200,00 грн. на оплату вартості автошини 18,4-24.

12.08.2019 позивач перерахував відповідачу на виконання п.3.2 договору поставки 79' 200,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №11 та №12, копії яких знаходяться в матеріалах справи. Факт повної оплати товару також визнається відповідачем.

Позивач звертався до відповідача з претензією про сплату вартості оплаченого, проте непоставленого товару, пені в розмірі 1918,16 грн. та неустойки -20592,00грн.

У матеріалах справи також міститься видаткова накладна №12 від 13.08.2019р. на загальну суму 79200,00 грн., постачальник: ТОВ «Спецпромшина», покупець: ТОВ «Агрофірма «Житниця», товар: автошини 30,5/65R32 -2 шт., сума з ПДВ 60000,00 грн., автошина 18,4-24 - 2 шт, сума з ПДВ 19200,00 грн.

Відповідачем надано копію квитанції про прийом вантажу № від 13.08.2019р., тип вантажу: шини для с/г техніки, вага 732,00 кг, к-ть місць - 4, відправник: ОСОБА_1 . Одержувач: ОСОБА_2 . Склад: Бориспіль -1. Дата прибуття 15.08.2019р.

Ухвалою суду від 14.04.2020р. та від 19.05.2020р. суд звертався до ТОВ «Делівері» з метою отримання інформації по квитанції № від 13.08.2019р., відправник: ОСОБА_1 , одержувач: ОСОБА_2 , тип вантажу: шини для с/г техніки, а саме: надати інформацію чи отримано одержувачем вантаж за цією квитанцією № від 13.08.2019р. та коли саме.

На виконання вимог ухвали суду від 19.05.2020р. ТОВ «Делівері» надіслало на електронну адресу суду лист №241-20 від 01.06.2020р. такого змісту: «згідно квитанціі від 13.08.2019р. № від відправника ОСОБА_1 , м.Дрогобич, на адресу одержувача - ОСОБА_2 , м.Бориспіль, був відправлений вантаж в кількості 4 вантажних місця, вага вантажу732,00 кг, об`єм - 5,91м3. Цінність вантажу вказана відправником - 5000,00 грн., вантаж застрахований. Тип вантажу - шини для с/г техніки. 15.08.2019р. вантаж прибув до м.Бориспіль, після його огляду вантажоодержувачем останній відмовився від отримання вантажу. Також повідомив, що до теперішнього часу послуги перевезення та зберігання не оплачені».

Станом на дату винесення рішення борг відповідачем позивачу не сплачений.

Оцінка суду.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, з врахуванням змісту Договору, відносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами законодавства, передбаченими для врегулювання договорів поставки.

Відтак, згідно ч. 1 ст. 712 ЦК за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. ст. 662, 663 ЦК, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві (ст. 664 ЦК України).

Умовами договору поставки №11 від 07.08.2019 визначено обов`язок продавця поставити товар на умовах EXW (самовивіз) м. Дрогобич склад постачальника (пункт 2.1 договору поставки №11).

Тобто, сторони погодили, що основні умови поставки товару визначаються ними відповідно до Міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів Інкотермс-2010.

Згідно з Інкотермс-2010 усі терміни для зручності в користуванні, що визначають умови поставки, поділяються на чотири групи: Е, F, C, D.

До групи Е входить термін ЕХW-EX WORKS/Франко-завод, що в перекладі означає «самовивіз». Термін «Франко-завод» означає, що продавець вважається таким, що виконав свої обов`язки з постачання, коли він надасть товар у розпорядження покупця на своєму підприємстві чи в іншому названому місці (наприклад на складі). Продавець не відповідає за завантаження товару на транспортний засіб, а також за митне очищення товару для експорту. Цей термін покладає мінімальні обов`язки на продавця, а покупець несе всі витрати і ризики у зв`язку з перевезенням товару з площ продавця до місця призначення.

Якщо покупець бажає покласти на продавця додаткові обов`язки, це має бути обумовлено в договорі купівлі-продажу.

У договорі поставки сторонами не узгоджено порядку поставки товару продавцем (відповідачем у справі), іншого порядку поставки товару у специфікації, наприклад, також не подано.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов договору та не поставку оплаченого товару. Покупець жодних дій щодо отримання (самовивозу) товару не вчинив; доказів протилежного суду не подано. Встановивши відсутність обов`язку відповідача поставляти оплачений товар, оскільки такий обов`язок продавця договором поставки №11 від 07.08.2019р. не передбачений, відсутні підстави для стягнення 79200,00 грн., а також і для стягнення нарахованої суми неустойки за порушення строку поставки товару. Враховуючи наведене, суд відмовляє у задоволенні позову повністю

Для повернення суми оплаченого, проте неотриманого товару позивачу слід вибрати інший спосіб захисту.

Судові витрати.

Сплачений позивачем судовий збір в силу вимог ст. 129 ГПК України залишається за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 219-221, 236-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Відмовити у задоволенні позову повністю.

2. Судові витрати залишити за позивачем.

3. Відповідно до ч. 1 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

4. Апеляційну скаргу на рішення суду можна подати в порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України.

5. Інформацію у справі, яка розглядається, можна отримати за такою веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua.

Повний текст рішення складено та підписано 03.07.2020 р.

Суддя І.Б. Козак