СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2020 р. Справа № 917/668/20

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В.І., суддя Терещенко О.І. , суддя Слободін М.М.

за участю секретаря судового засідання Пархоменко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу першого відповідача (вх. 1369 П/1-7) на ухвалу господарського суду Полтавської області від 24.04.2020 року, постановлену у приміщенні вказаного суду суддею Паламарчуком В.В., повний текст якої складено 24.04.2020 року, у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит", м. Київ,

до:

1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста", 04080, м. Київ,

2) Приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Ганночка Валентини Михайлівни, м. Кременчук,

3) Приватного виконавця Скрипник Володимира Леонідовича, м. Кременчук,

про визнання недійсним та скасування акту, скасування запису про право власності, скасування свідоцтв про право власності на нерухоме майно

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 24.04.2020 року заяву про вжиття заходів забезпечення позову - задоволено.

Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту, із забороною його відчуження, на нерухоме майно:

- земельну ділянку кадастровий номер: :07:002:0784, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 104;

- земельну ділянку кадастровий номер: :07:002:0783, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 104;

- цілісний майновий комплекс ПАТ "Кременчукм`ясо", Код , дата проведення державної реєстрації підприємства: 14.07.1998. Адреса: Полтавська обл., м. Кременчук, провулок Героїв Бреста, будинок 48 Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 04;

- земельну ділянку кадастровий номер: :07:002:0728, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 04;

- земельну ділянку кадастровий номер: :07:002:0729, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 04.

Перший відповідач із вказаною ухвалою місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить цю ухвалу скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову відмовити.

В судовому засіданні представник першого відповідача підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі, просив її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення.

Представники другого та третього відповідачів в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином.

Частиною 1 статті 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 p. і набула чинності в Україні 11 вересня 1997 p.

З прийняттям у 2006 році Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України передбачено застосування судом Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах Ryabykh v.Russia від 24.07.2003 року, Svitlana Naumenko v. Ukraine від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G. B. проти Франції»), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.

Точкою відліку часу розгляду цивільної справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.

Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

З огляду на викладене та зважаючи, що на думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, а також те, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, ознайомитись із матеріалами справи, зняти з них копії, надати нові докази тощо), подальше відкладення розгляду справи суперечитиме вищезгаданому принципу розгляду справи впродовж розумного строку.

Згідно зі статтею 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 269 ГПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Вивченням матеріалів справи встановлено, що позивач, Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та кредит", звернувся до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою до відповідачів: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста", 2) Приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Ганночка Валентини Михайлівни; 3). Приватного виконавця Скрипник Володимира Леонідовича; про:

1. Визнання недійсним та скасування акту про реалізацію предмета іпотеки від 07.02.2020р., складений приватним виконавцем Скрипником В.Л.;

2. Скасування запису про право власності ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: №35589495 від 20.02.2020, №35588204 від 20.02.2020, №35587433 від 20.02.2020, №35588634 від 20.02.2020, №35587844 від 20.02.2020, вчинені приватним нотаріусом Ганночка В.М. на підставі акта про реалізацію предмета іпотеки від 07.02.2020, складеного приватним виконавцем Скрипником В.Л.. на іпотечне майно, що раніше належало іпотекодавцю ПАТ "Кременчукм`ясо", за новим власником - ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста»;

3. Скасування Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане 20.02.2020 приватним нотаріусом Ганночка В.М., серія та номер: р. № 332; Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане 20.02.2020 приватним нотаріусом Ганночка В.М., р. № 331; Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане 20.02.2020 приватним нотаріусом Ганночка В.М., серія та номер: р. № 328; Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане 20.02.2020 приватним нотаріусом Ганночка В.М., серія та номер: р. № 329; Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане 20.02.2020 приватним нотаріусом Ганночка В.М., серія та номер: р. № 330.

Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову, в якій заявник просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту, із забороною його відчуження, на нерухоме майно:

- земельну ділянку кадастровий номер: :07:002:0784, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 104;

- земельну ділянку кадастровий номер: :07:002:0783, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 104;

- цілісний майновий комплекс ПАТ "Кременчукм`ясо", Код , дата проведення державної реєстрації підприємства: 14.07.1998. Адреса: Полтавська обл., м. Кременчук, провулок Героїв Бреста, будинок 48 Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 04;

- земельну ділянку кадастровий номер: :07:002:0728, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 04;

- земельну ділянку кадастровий номер: :07:002:0729, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 04.

В обґрунтування вказаної заяви позивач посилався на те, що у нього є побоювання щодо того, що майно, на момент подання даної заяви, може зникнути, зменшитись за кількістю, погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 24.04.2020 року заяву про вжиття заходів забезпечення позову - задоволено.

Задовольняючи заяву позивача, місцевий господарський суд зазначив про те, що вказане у заяві майно може бути відчужене Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА", тому суд, з урахуванням фактичних обставин справи, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів всіх учасників судового процесу, враховуючи, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі, вважав за доцільне задовольнити заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги перший відповідач зазначає, що висновок про незаконність набуття ним права власності на спірні об`єкти нерухомості є передчасними, що, на думку апелянта, свідчить про необґрунтованість та безпідставність вжиття заходів до забезпечення позову.

Вирішуючи питання про наявність правових підстав для задоволення апеляційної скарги та переглядаючи справу в межах, встановлених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п.1 ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Зі змісту цієї норми вбачається, що під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на майно або грошові кошти, суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватись та розпоряджатись грошовими коштами або майном, а тому може застосуватись у справі, у якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів.

При цьому піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватись майна, що належить до предмета спору.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 4 ст. 137 ГПК України).

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При цьому, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав, або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та виходячи з приписів статей 13, 15, 74 ГПК України (змагальність сторін та пропорційність у господарському судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів), господарський суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, зокрема, у вигляді арешту грошових коштів або майна відповідача з урахуванням, зокрема того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову (у вигляді арешту тощо) права цього учасника (відповідача), а відповідно чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову у разі, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом.

Виходячи з аналізу вищевказаних норм, підставами для вжиття судом заходів забезпечення позову є імовірність того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, окрім цього, для вжиття заходів забезпечення позову суду необхідно встановити необхідність застосування таких заходів виходячи з принципів розумності, обґрунтованості і адекватності, крім цього, суд повинен встановити зв`язок між наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги.

Предметом даної справи є вимоги про визнання недійсним та скасування акту про реалізацію предмета іпотеки від 07.02.2020, скасування запису про право власності ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, скасування Свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Підставою позову є неправомірні дії державного виконавця.

З матеріалів справи вбачається, що заходи забезпечення позову, які просить вжити позивач, відповідають процесуальним нормам, що регулюють спірні правовідносини, зокрема вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу. Крім того, наявний зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги.

За викладених обставин, враховуючи, що вказане майно може бути відчужене Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА", з урахуванням фактичних обставин справи, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів всіх учасників судового процесу, враховуючи, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про доцільність у даному випадку задовольнити заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині того, що оскільки, на думку першого відповідача, висновок про незаконність набуття ним права власності на спірні об`єкти нерухомості є передчасним, то вжиття заходів до забезпечення позову єнеобґрунтованимм та передчасним, колегія суддів зазначає наступне.

Так, законність набуття першим відповідачем права власності на спірні об`єкти нерухомості наразі досліджується місцевим господарським судом, при цьому, у даному випадку позов забезпечується на стадії судового розгляду з метою уникнути в майбутньому ситуації коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Щодо інших аргументів сторін, колегія суддів зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться в постанові суду, позаяк не покладаються судом в основу цього судового рішення, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обгрнутовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, рішення від 10.02.2010).

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв`язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду слід залишити без змін.

Керуючись статтями 269, 270, 271, 275, 277, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Полтавської області від 24.04.2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки її оскарження визначені у статтях 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 02.07.2020

Головуючий суддя В.І. Сіверін

Суддя О.І. Терещенко

Суддя М.М. Слободін