ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"30" червня 2020 р. м. Вінниця Cправа № 902/171/20

Господарський суд Вінницької області у складі:

головуючий суддя Міліціанов Р.В.

при секретарі Сичук І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Малого приватного підприємства "ЕРІДОН", вул. Воздвиженська, буд. 46, с. Княжичі, Києво-Святошинський район, Київська область, 08143, код - 19420704

до: Фермерського господарства Токарчука Володимира Мефодійовича, вул. Незалежності, буд. 73, смт Теплик, Теплицький район, Вінницька область, 23800, код - 34704697

про стягнення 737 156,94 грн

за участю представників:

позивача: Боровик Богдан Миколайович, ордер КС № 650997 від 05.12.2019 року

відповідача: не з`явився

В С Т А Н О В И В :

24.02.2020 року до Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява (вих.№10-1/02-20 від 10.02.2020 року) Малого приватного підприємства "ЕРІДОН" до Фермерського господарства Токарчука Володимира Мефодійовича про стягнення 737 156,94 грн заборгованості, з яких 519 980,21 грн основного боргу, 83 478,41 грн 48% річних, 83 478,41 грн відсотків за користування товарним кредитом, 50 219,91 грн пені за договором поставки № 2261/20/50 від 04.07.2019 року.

Ухвалою суду від 02.03.2020 року відкрито провадження у даній справі; постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження; розгляд справи по суті призначено на 19.03.2020 року.

18.03.2020 на електронну адресу суду від відповідача надійшло клопотання б/н від 17.03.2020 про відкладення розгляду справи, в зв`язку з неможливістю прибуття в судове засідання.

В судовому засіданні 19.03.2020 року судом постановлено ухвалу про відкладення розгляду справи до 21.04.2020 року, яку занесено до протоколу судового засідання від 19.03.2020 року.

Ухвалою суду від 25.03.2020 року повідомлено сторін про дату наступного судового засідання.

17.04.2020 року на електронну адресу суду від представника позивача надійшла заява (вих.№ 17/04-20 від 17.04.2020 року), в якому останній просить суд проводити судове засідання за його відсутності.

Крім того, у клопотанні представник Малого приватного підприємства фірми "ЕРІДОН" просить забезпечити його участь в наступному судовому засіданні в режимі відеоконференції, визначивши відповідальним за її проведення один з судів територіально розміщених в м. Києві.

21.04.2020 року на електронну адресу суду від представника відповідача надійшла заява (вх.№ 01-34/3599/20 від 21.04.2020 року), в якій останній просить суд проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

В судовому засідання 21.04.2020 року судом постановлено ухвалу про перехід від спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче судове засідання на 19.05.2020 року. Ухвалу занесено до протоколу судового засідання від 21.04.2020 року.

Ухвалою суду від 24.04.2020 року повідомлено сторін про дату наступного судового засідання.

Крім того, даною ухвалою забезпечено проведення судового засідання, призначеного на 19.05.2020 року в режимі відеоконференції з Києво-Святошинським районним судом Київської області та Тростянецьким районним судом Вінницької області.

19.05.2020 року на електронну адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання (б/н від 18.05.2020 року), в якому останній просить суд відкласти розгляд справи на іншу дату, в зв`язку відсутністю можливості бути присутнім в судовому засіданні.

19.05.2020 року на повторно електронну адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання (б/н від 18.05.2020 року) про відкладення судового засідання.

В судовому засіданні 19.05.2020 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи № 902/171/20 для судового розгляду по суті на 10.06.2020 року на 11:00 год., яку занесено до протоколу судового засідання.

При цьому, враховуючи те, що представник позивача знаходяться у Київській області, а представник відповідача смт Теплик, Теплицький район, Вінницька область, з метою оперативності судового провадження, суд дійшов висновку про проведення наступного судового засідання, призначеного в режимі відеоконференції за участі представника позивача з використання власних технічних засобів та Тульчинським районним судом Вінницької області за участю уповноваженого представника відповідача, про що постановлено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання.

Ухвалою суду від 22.05.2020 року повідомлено сторін про дату наступного судового засідання.

10.06.2020 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву б/н від 09.06.2020 року, в якому останній просить суд поновити строк для подачі відзиву та відмовити у задоволенні позову повністю.

Також, 10.06.2020 року від представника відповідача до суду надійшло клопотання (б/н від 09.06.2020 року), в якому останній в зв`язку з введеними карантинними заходами та за відсутності можливості бути присутнім у судовому засіданні просить суд відкласти розгляд справи на іншу дату.

В судовому засідання 10.06.2020 року судом постановлено ухвалу про відкладення судового засідання на підставі ч. 2 ст. 202, ч. 1 ст. 216 ГПК України до 30.06.2020 року, яку занесено до протоколу судового засідання від 10.06.2020 року.

При цьому, у судовому засіданні 10.06.2020 року постановлено протокольну ухвалу про проведення судового засідання 30.06.2020 року в режимі відеоконференції за участю представника позивача з використання власних технічних засобів та Тульчинським районним судом Вінницької області за участю уповноваженого представника відповідача.

Ухвалою суд від 25.06.2020 року повідомлено сторін про дату наступного судового засідання.

Також, керівника відповідача повідомлено про дату, час та місце розгляду справи по суті телефонограмою, яку долучено до матеріалів справи.

30.06.2020 року на електронну адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання б/н від 29.06.2020 року (без електронного цифрового підпису) про відкладення розгляду справи на іншу дату в зв`язку з відсутністю можливості представника відповідача бути присутнім в судовому засіданні.

Відповідно до п. 1.5.17 Інструкції з діловодства в господарських судах України затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 р. № 28 документи, отримані електронною поштою без електронного цифрового підпису або каналами факсимільного зв`язку, не належать до офіційних.

У разі надсилання електронних документів без електронного цифрового підпису та факсограм необхідно надсилати також оригінал документа в паперовій формі.

Як встановлено судом, згідно довідки від 30.06.2020 року, складеної відповідальним працівником апарату Господарського суду Вінницької області, заява відповідача не містить електронного цифрового підпису.

14.02.2019 року Велика Палата Верховного Суду в рамках справи №9901/43/19 (П/9901/43/19) зазначила, що саме електронний цифровий підпис є головним реквізитом подання електронного документа. Відсутність такого реквізиту в електронному документі виключає підстави вважати його оригінальним.

Верховний суд акцентує увагу, що роздруківка електронного листування не може вважатись електронним документом (копіями електронних документів) в розумінні частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», відповідно до якої електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Відповідно до частин першої, другої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, яка використовується для ідентифікації автора та/або підписування електронного документа іншим суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершує створення електронного документа.

Тому, суд не приймає до уваги направлене 30.06.2020 року відповідачем клопотання про відкладення розгляду справи, яке не може вважатись офіційним документом, так як не скріплено електронним цифровим підписом.

Таким чином, відповідач у належний, визначений законом спосіб не повідомив про причини не прибуття у судове засідання з розгляду справи по суті.

Судове засідання 30.06.2020 року проводилося в режимі відеконференції за участю представника позивача з використання власних технічних засобів, на підставі ухвали суду від 25.06.2020 року.

У судове засідання з`явився представник позивача, представник відповідача правом участі в судовому засіданні не скористався, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, ухвалою суду, яка надсилалась рекомендованою кореспонденцією.

При цьому, суд зазнає про обізнаність представника відповідача про дату судового засідання, що підтверджується телефонограмою суду від 25.06.2020 року, яка долучена до матеріалів справи.

Отже, відповідача завчасно, з дотримання процесуальних строків, визначених ГПК України, повідомлено про розгляд справи.

Статтею 42 Господарського процесуального кодексу України визначено права та обов`язки учасників судового процесу, зокрема учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази тощо.

Також суд зазначає, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Суд нагадує, що роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Суд нагадує, що це роль національних судів - організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див.рішення Суду у справі Шульга проти України, no. 16652/04, від 02.12.2010).

До того ж організація провадження таким чином, щоб воно було швидким та ефективним, є завданням саме національних судів (див. рішення Суду у справі Білий проти України, no. 14475/03, від 21.10.2010).

Згідно із ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З огляду на положення ст.ст. 13, 74 ГПК України, якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами без явки в судове засідання представників сторін.

Судом враховано, що провадження у справі відкрито 02.03.2020 року, у справі призначено п`ять судових засідань, про які повідомлено відповідача, правом участі у судових засіданнях відповідач не скористався.

При цьому, на виконання вимог ст.1, 2, 5, 13 ГПК України судом вживалися заходи спрямовані на забезпечення реалізації відповідачем своїх прав. зокрема неодноразово за ініціативою суду призначалися відео конференції з судами наближеними до місцезнаходження відповідача, роз`яснювалось право приймати участь у засіданнях дистанційно з використанням власних технічних засобів.

Однак, відповідач наданими можливостями приймати участь у засіданнях не скористався.

Одночасно, відповідач не мав перешкод використовувати засоби електронного зв`язку для направлення 18.03.2020 року, 21.04.2020 року, 19.05.2020 року, 30.06.2020 року документів, які стосуються процесуальних питань по справі.

В силу вимог ст. 43 ГПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

10.06.2020 року представником відповідача особисто через канцелярію Господарського суду Вінницької області подано відзив на позовну заяву (вх. №01-34/5251/20) та клопотання про відкладення розгляду справи (вх. №01-34/5252/20).

Зазначені відомості спростовують позицію відповідача відносно неможливості прибути у судові засідання до м. Вінниці або прийняти участь у засідання в режимі відео конференції чи дистанційно.

Суд також враховує, що роботу транспорту у межах Вінницької області відновлено, відповідач користався правом надання відзиву.

Нормами Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-2019)" (реєстр.№3275) від 30.03.2020 року, який набрав чинності 02.04.2020 року продовжено строки вчинення сторонами процесуальних дій.

Однак. відповідач процесуальні повноваження використано шляхом надання відзиву та наявних доказів, котрі прийнято судом.

Позивач не висловив наміру надання відповіді на відзив, отже право щодо надання суду заперечень на відповідь відзив. яке кореспондує діям позивача відносно направлення такої відповіді, не виникало у відповідача.

Враховуючи наведені обставини суд не вбачає перешкод у проведення судового засідання за відсутності відповідача, якого повідомлено про дату та час розгляду справи.

Розглянувши подані документи і матеріали даної справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

24.02.2020 року до Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява (вих.№10-1/02-20 від 10.02.2020 року) Малого приватного підприємства "ЕРІДОН" до Фермерського господарства Токарчука Володимира Мефодійовича про стягнення 737 156,94 грн заборгованості, з яких 519 980,21 грн основного боргу, 83 478,41 грн 48% річних, 83 478,41 грн відсотків за користування товарним кредитом, 50 219,91 грн пені за договором поставки № 2261/20/50 від 04.07.2019 року.

В якості підстави позовних вимог позивач посилається на укладення між Малим приватним підприємством фірмою "ЕРІДОН" (Постачальник) та Фермерським господарством Токарчука Володимира Мефодійовича (Покупець) договору поставки № 2261/20/50 від 04.07.2019 року, відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується поставити Покупцю продукцію виробничо-технічного призначення (товар), а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити вартість такого товару.

У зв`язку з невиконанням Фермерським господарством Токарчука Володимира Мефодійовича грошових зобов`язань за договором поставки № 2261/20/50 від 04.07.2019 року, позивачем заявлено про стягнення 519 980,21 грн основного боргу, 83 478,41 грн 48% річних, 83 478,41 грн відсотків за користування товарним кредитом, 50 219,91 грн пені за договором поставки № 2261/20/50 від 04.07.2019 року.

У відзиві на позов відповідач зазначає про порушення принципу розумності і справедливості при нарахуванні штрафних санкцій, тотожність вимог про стягнення пені та відсотків річних, визнання боргу в сумі 231 518,75 грн та 12 181,38 грн.. не врахування позивачем акту звірки розрахунків від 30.09.2019 року, зменшення розміру пені.

Тому, відповідач просить відмовити у задоволенні позову.

Із наявних у справі та досліджених судом доказів слідує, що 04.07.2019 року між Малим приватним підприємством фірмою "ЕРІДОН" (Постачальник) та Фермерським господарством Токарчука Володимира Мефодійовича (Покупець) укладено договір поставки № 2261/20/50 (а.с. 13 - 18, т. 1).

Відповідно п. 1.1. Договору Постачальник зобов`язується поставити Покупцю продукцію виробничо-технічного призначення (Товар), а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити вартість такого Товару.

Згідно п. 1.2. Договору найменування, асортимент та кількість Товару, який підлягає поставці за договором, зазначаються в Додатках, які є його невід`ємною частиною.

Ціна Товару в національній валюті та її еквівалент в іноземній валюті (долар США або Євро), зазначається у Додатках до цього договору (п. 2.1. Договору).

Ціна Товару в національній валюті є орієнтовною та остаточно визначається на дату фактичної оплати Товару на умовах цього Договору. Еквівалент ціни Товару в іноземній валюті, який зазначено в Додатку до цього Договору, є незмінним на весь період дії цього Договору (п. 2.2. Договору).

Згідно п. 2.3. Договору загальна вартість Товару, що постачається за договором (ціна договору), визначається Додатками та видатковими накладними, з врахуванням пункту 3.2. Договору. У випадку розбіжності даних у Додатках та у видаткових накладних щодо кількості, асортименту, ціни Товару, перевагу має видаткова накладна.

Вартість тари та упаковки, в якій постачається Товар, входить до ціни Товару (п. 2.4. Договору).

За змістом п. 3.1 Договору оплата Товару здійснюється Покупцем в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Постачальника в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором та Додатками до нього. У випадку поставки Товару на умовах попередньої оплати, допускається оплата та поставка Товару на підставі Рахунку на попередню оплату, що містить істотні умови поставки, без укладення Додатків до цього Договору. Датою оплати Товару вважається день зарахування грошових коштів на банківський рахунок Постачальника.

Сторони погодили, шо визначення ціни та загальної вартості Товару, шо підлягає оплаті Покупцем, здійснюється в національній валюті України, виходячи із курсу продажу долару США або Євро до гривні, встановленому на Міжбанківській валютній біржі на момент закриття торгів у день, що передує даті оплати Товару (надалі - «курс Міжбанку»). Для визначення «курсу Міжбанку» Сторони використовують дані, розміщені на веб-сайті http://minfin.com.ua/currencу/mb/archive/, якщо інші джерела визначення курсу іноземних валют не зазначені в Додатках до цього Договору (надалі «Джерело курсу іноземних валют») (п. 3.2 Договору).

Оплата Товару, який постачається на умовах попередньої оплати, здійснюється Покупцем на підставі Рахунку на оплату, сформованого Постачальником, з врахуванням умов пунктів 3.1. та 3.2. Договору. Термін дії Рахунку на оплату складає 3 (три) банківських дні, включаючи дату його оформлення, якщо інше не буде погоджено Сторонами. В разі порушення строків оплати, визначених Рахунком на оплату, зарахування платежів здійснюється Постачальником, виходячи з курсу Міжбанку, встановленого на момент надходження грошових коштів на банківський рахунок Постачальника.

Оплата Товару, який постачається на умовах відстрочення оплати чи з використанням вексельного способу розрахунків, здійснюється Покупцем, з дотриманням умов пунктів 3.2 та 3.5 цього Договору (п. 3.3. Договору).

Оформлення видаткових накладних на Товар, який постачається на умовах попередньої оплати, здійснюється за цінами, зазначеними в Рахунку на оплату. У разі недотримання Покупцем строків оплати Товару, встановлених Рахунком на оплату, оформлення видаткової накладної здійсняється за цінами, визначеними з дотриманням умов пунктів 3.2. цього Договору, на момент надходження грошових коштів на банківський рахунок Постачальника (п. 3.4. Договору).

Відповідно п. 3.6. Договору товар, що був отриманий Покупцем, в межах цього договору тільки за видатковими накладними (підписання Додатку та без здійснення попередньої оплати), підлягає повній оплаті з дотриманням умов пунктів 3.1, 3.3. Договору, не пізніше 10 (десяти) банківських днів з моменту його отримання.

Згідно п. 3.7. Договору здійснюючи оплату Товару, Покупець зобов`язаний зазначати у платіжному дорученні за яким саме Додатком до цього договору та/або Рахунком на оплату, та/або видатковою накладною, а також, у разі необхідності, за який саме Товар здійснюється оплата. У разі відсутності такої інформації, а також у разі порушення Покупцем грошових зобов`язань за цим Договором, отриманий платіж зараховується Постачальником на власний розсуд.

Умови та строки поставки Товару зазначаються у Додатках до цього Договору або у Рахунку на оплату, який містить істотні умови поставки (п. 5.1. Договору).

Відповідно п. 5.2 Договору поставка Товару здійснюється за умови дотримання Покупцем строків та порядку оплати Tовару передбачених договором. В разі порушення Покупцем строків чи порядку оплати Товару, Постачальник має право притримати поставку Товару по Договору в цілому до моменту усунення таких порушень. При порушенні Покупцем порядку здійснення попередньої оплати на строк більше 14 календарних днів Постачальник залишай за собою право відмовити Покупцю в поставці Товару умови попередньої (часткової) оплати якого були порушені Покупцем.

За змістом п. 5.3 Договору перехід права власності на Товар від Постачальника до Покупця, а також приймання Товару по кількості та якості, здійснюється в момент передачі Товару за видатковою накладною. Датою передачі Товару є дата оформлення видаткової накладної, яка підписується представником Покупця. Підпис представника Покупця у видатковій накладній може бути завірений відтиском печатки Покупця та свідчить про отримання Товару Покупцем: по кількості - відповідно до кількості (одиниць виміру), вказаної у видатковій накладній; по якості- відповідно до показників та характеристик, зазначених у документах про якість та походження Товару.

За порушення умов цього Договору винна сторона відшкодовує спричинені цим збитки в порядку, передбаченому чинним законодавством та з урахуванням умов цього договору (п. 6.1 Договору).

Крім відповідальності, встановленої п.6.1 цього Договору Покупець, зокрема: за несвоєчасну оплату Товару сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості неоплаченого Товару за кожний день прострочення.

Згідно п. 6.7. Договору в разі невиконання Покупцем зобов`язань щодо оплати Товару, Покупець, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, сплачує на користь Постачальника 48% річних. Річні нараховуються на загальну суму простроченої оплати. Дія уникнення непорозумінь, Сторони погодили, що сплата коштів, передбачених цим пунктом, є особливим видом цивільно-правової відповідальності, передбаченим ст. 625 Цивільного кодексу України, та не відноситься до неустойки (штрафу чи пені).

Відповідно п. 9.2. договір вступає в силу з моменту його підписання вповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін та діє до 31.12.2020 року, а в частині проведення розрахунків за поставлений Товар - до моменту проведення остаточних розрахунків. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору.

На виконання умов договору № 2261/20/50 від 04.07.2019 року між сторонами підписано ряд додатків, які є його невід`ємними частинами.

Так, сторонами підписано Додаток № 2261/20/50/3-ВН від 04.07.2019 р., згідно п.2 вказаного Додатку загальна вартість товару за цим Додатком включаючи ПДВ становить 188 800,13 грн. В пункті 3 сторони домовилися, що оплата повної вартості Товару, який постачається на умовах цього Додатку, здійснюється Покупцем з дотриманням умов пунктів 3.2. 3.3. Договору поставки не пізніше 27 календарних днів з моменту отримання товару.

Сторони також погодили сплату товарного кредиту у розмірів 48% річних на вартість отриманого, але не оплаченого товару понад 15 календарних днів (а.с. 19, 20).

Також, сторонами підписано Додаток № 2261/20/50/1-ВН від 29.07.2019 р. на суму 38 280,00 грн з відстрочення платежу на 13 календарних днів та сплатою товарного кредиту у розмірів 48% річних на вартість отриманого, але не оплаченого товару понад 30 календарних днів; Додаток № 2261/20/50/2-ВН від 31.07.2019 р. на суму 238 000,08 грн з відстрочення платежу на 20 календарних днів та сплатою товарного кредиту у розмірів 48% річних на вартість отриманого, але не оплаченого товару понад 30 календарних днів; Додаток № 2261/20/50/4-ВН від 30.09.2019 р. на суму 54 900,00 грн з відстрочення платежу на 28 календарних днів та сплатою товарного кредиту у розмірів 48% річних на вартість отриманого, але не оплаченого товару понад 15 календарних днів (а.с. 22-30).

На виконання умов договору позивачем поставлено, а відповідачем отримано товар на загальну суму 519 980,21 грн., що підтверджується видатковими накладними №88758 від 27.09.2019 року, №82930 від 03.09.2019 року, №83688 від 03.09.2019 року, №89933 від 03.10.2019 року (а.с. 21, 24, 27, 30).

За вказаний товар оплата відповідачем не здійснювалась.

Враховуючи викладене, борг відповідача перед позивачем складає 519 980,21 грн., що підтверджується письмовими доказами та не спростовано відповідачем.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

З моменту укладення сторонами договором поставки між ними виникли майново - господарські зобов`язання.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст. 632 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України)

Відповідно до ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання, згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зокрема, стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідачем не спростовано наявності основної суми боргу, наданий акт звірки розрахунків (а.с. 102) не містить посилань на укладений сторонами договір поставки, вказує суму заборгованості станом на 30.09.2019 року.

Однак, предметом позовних вимог є стягнення боргу. який виник з 01.11.2019 року, тому суду не доведено належність вказаного засобу доказування.

Тому, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення основної суми боргу у розмірі 519 980,21 грн., тому задовольняє їх у повному обсязі.

Також судом розглянуто вимоги про стягнення 83 478,41 грн 48% річних, 83 478,41 грн відсотків за користування товарним кредитом, 50 219,91 грн пені.

Згідно з приписами частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді відсотків річних та відсотків за користування товарним кредитом виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Відповідно до ч. 2 статті 625 ЦКУ боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приписи ст. 625 Цивільного кодексу України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так сторони погодили, згідно п 6.7. Договору, що в разі невиконання Покупцем зобов`язань щодо оплати Товару чи невиконання зобов`язань передбачених Пунктами 3.2. та 3.3. цього Договору, Покупець, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, сплачує на користь Постачальника 48% річних. Річні нараховуються на загальну суму простроченої оплати. Для уникнення непорозумінь, сторони погодили, що сплата коштів, передбачених цим пунктом, є особливим видом цивільно-правової відповідальності, передбаченим ст. 625 Цивільного кодексу України, та не відноситься до неустойки (штрафу чи пені).

За змістом ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нарахування процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Статтею 536 Цивільного кодексу України, передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

В силу ч. 5 ст. 694 Цивільного кодексу України, якщо покупець прострочив оплату товару, На прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати. Договором купівлі-продажу може бути передбачений обов`язок покупця сплачувати проценти на суму, що відповідає ціні товару, проданого в кредит, починаючи від дня передання товару продавцем.

Відповідно до п. 4, 5. Додатків до договору поставки Сторони встановили, у разі порушення Покупцем зобов`язань щодо оплати отриманого Товару на строк понад 30 календарних днів, Покупець, відповідно до вимог ст. 536 та ч. 5 ст. 694 Цивільного кодексу України, зобов`язаний сплатити на користь Постачальника плату за користування товарним кредитом (користування чужими грошовими коштами) у розмірі 48% річних, нараховану на вартість отриманого, але неоплаченого Покупцем Товару. Нарахування відсотків за користування товарним кредитом здійснюється від дня, коли Товар підлягав оплаті за умовами цього Додатку та закінчується днем повної оплати вартості отриманого Товару.

Отже, проценти, визначені ст. 536 Цивільного кодексу України є платою за користування чужими грошовими коштами, яка, за відсутності іншої домовленості сторін, сплачується боржником за весь період користування грошовими коштами, у тому числі після настання терміну їх повернення.

Правомірність вимог позивача в аспекті нарахування та стягнення товарного кредиту підтверджується позицією Верховного Суду у справах №908/24/18 (постанова від 10.09.2018 року), №908/639/18 (постанова від 18.12.2018 року).

Таким чином, вимоги про стягнення товарного кредиту, які не підлягають зменшенню, задовольняються судом у повному обсязі.

Поряд з цим, за порушення виконання грошового зобов`язання на боржника покладається відповідальність відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, яка полягає у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового обов`язку у вигляді відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проценти за користування грошовими коштами на умовах товарного кредиту та відсотки річні мають різну правову природу, оскільки їх сплата передбачена різними пунктами Договору, ґрунтується на різних нормах законодавства, проценти є компенсацією за користування чужими коштами, а відсотки в розумінні ст. 625 ЦК України - відповідальністю за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача 48 % річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України є правомірними та обґрунтованими, оскільки відповідають вимогам чинного законодавства України.

Перевіркою правильності розрахунку судом не виявлено помилок.

Крім того, судом розглянуто вимогу щодо стягнення 50 219,91 грн пені за договором поставки № 2261/20/50 від 04.07.2019 року.

Крім відповідальності, встановленої п. 6.1 цього Договору Покупець, зокрема: за несвоєчасну оплату Товару сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості неоплаченого Товару за кожний день прострочення (п. 6.2. Договору).

Тобто, сторонами погоджено розмір, підстави та строк нарахування пені за прострочення виконання грошових зобов`язань.

У відповідності до п.3 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ч.1 ст.550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Відповідно до п.п. 1, 2 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно до ч.ч. 4, 6 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Таким чином, позивачем обґрунтовано заявлено до стягнення 50 219,91 грн пені. Визначений позивачем період нарахування даної суми відповідає умовам договору та вищевказаним нормам Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

При вирішенні питання щодо остаточних сум стягнення пені та відсотків річних, з урахуванням позиції відповідача відносно наявності підстав для їх зменшення, суд враховує наступне.

Частина 3 ст.551 ЦК України встановлює, що розмір неустойки може бути меншений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При застосуванні частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України приймається до уваги, що поняття "значно" та "надмірно" є оціночними конкретизуються судом у кожному конкретному випадку.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо (абз.1 п.3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011).

Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ст. 3 ЦК України).

Також слід зазначити, що за своєю правовою природою штрафні санкції, виконують стимулюючу функцію, спонукаючи боржника до належного виконання своїх зобов`язань під загрозою застосування до нього цього виду відповідальності, та стягується в разі порушення такого зобов`язання.

Відповідачем не надано доказів на підтвердження скрутного матеріального становища, існування обставин, які можуть свідчити про необхідність зменшення нарахованої позивачем пені.

Суд вважає суму пені співмірною з розміром основного боргу (нарахована пеня становить близько 10% від суми заборгованості) та з огляду на тривалий термін невиконання основного зобов`язання (більше трьох місяців), ступінь виконання грошових зобов`язань, які станом на дату ухвалення рішення не виконуються навіть частково протягом восьми місяців, не вбачає підстав для її зменшення.

Таким чином, вимоги позову про стягнення пені підлягають задоволенню у повному обсязі.

Однак, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Також, у справі №902/417/20 (Постанова ВП ВС від 18.03.2020 року) велика палата виключила мотиви судів попередніх інстанцій щодо ототожнення понять пені та відсотків річних, тому доводи відповідача у цій частині відхиляються судом.

Дослідивши матеріали даної справи, суд враховує, захищеність майнових інтересів позивача внаслідок нарахування 48% річних та сум товарного кредиту (48% річних за умовами Додатків до Договору поставки).

Одночасне стягнення пені (на рівні від 22% до 31% річних), товарного кредиту (у розмірі 48% річних) та 48% річних відповідальності згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України у повному обсязі створить нерівність у правовідносинах сторін, призведе до невиправданого та надмірного збагачення позивача.

Таким чином, суд вважає, що наведене вище у своїй сукупності є винятковими обставинами, які є підставою для застосування положення ст. 551 ЦК України, ст. 233 ЦК України та зменшення відсотків річних з урахуванням зазначених висновків Великої Палати Верховного Суду.

Суд доходить висновку, з урахуванням засад добросовісності, справедливості, пропорційності та розсудливості, про наявність достатніх правових підстав для зменшення відсотків річних на 70% пені, стягнення на користь позивача 25 043,52 грн грн, що з урахуванням відсотків за користування товарним кредитом (83 478,41 грн) та пені (50 219,91 грн) сукупно становитиме 30,53% від суми боргу за увесь період прострочення, отже за переконанням суду у достатній мірі компенсуватиме майнові втрати позивача від знецінення грошових коштів, понесених втрат щодо несвоєчасного отримання розрахунку, відповідатиме діловим звичаям та нормальній діловій практиці, забезпечить дотримання розумного балансу також і інтересів відповідача.

Отже, суд відмовляє у задоволенні позову в частині стягнення 58 434,89грн - 48% річних.

За змістом ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. 2 ст. 14 ГПК України).

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Виходячи з наведеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, у зв`язку із зменшенням розміру відсотків річних.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що згідно із ч.1 ст. 130 ГПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

У відзиві на позов відповідачем зазначено про визнання вимог на суму 243 700,13 грн, тому поверненню позивачу за подачу позову підлягає судовий збір в сумі 1 827,75 грн, сплачених згідно платіжного доручення № 419576 від 07.02.2020 року.

Вирішення судом питання щодо зменшення розміру відсотків річних не впливає на розподіл судових витрат в частині відмови у задоволенні позову з цих підстав.

Тому. на відповідача слід покласти витрати зі сплати судового збору в сумі 9 229,61 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 3, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 86, 91, 113, 118, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фермерського господарства Токарчука Володимира Мефодійовича (вул . Незалежності , буд. 73, смт Теплик, Теплицький район, Вінницька область , 23800 , код - 34704697 ) на користь Малого приватного підприємства фірми "ЕРІДОН" (вул. Воздвиженська, буд. 46, с. Княжичі, Києво-Святошинський район, Київська область, 08146, код - 19420704) 519 980,21 грн - заборгованості за поставлений товар за Договором поставки №2261/20/50 від 04.07.2019 року; 83 478,41 грн - процентів за користування товарним кредитом, нарахованих за період з 01.11.2019 по 10.02.2020 рр.; 25 043,52 грн - 48% річних, нарахованих за період прострочення сплати основної суми боргу з 01.11.2019 по 10.02.2020 рр.; 50 219,91 грн - пені, нарахованої за період прострочення сплати основної суми боргу з 01.11.2019 по 10.02.2020 рр.; 9 229,61 грн - відшкодування судових витрат зі сплати судового збору.

3. Відмовити у задоволенні позову Малого приватного підприємства фірми "ЕРІДОН" (вул. Воздвиженська, буд. 46, с. Княжичі, Києво-Святошинський район, Київська область, 08146, код - 19420704) до Фермерського господарства Токарчука Володимира Мефодійовича (вул. Незалежності, буд. 73, смт Теплик, Теплицький район, Вінницька область, 23800, код - 34704697) в частині стягнення 58 434,89грн - 48% річних.

4. Повернути Малому приватному підприємству фірмі "ЕРІДОН" (вул. Воздвиженська, буд. 46, с. Княжичі, Святошинський район, Київська область, 08143, код - 19420704) з Державного бюджету України 1 827,75 грн - судових витрат зі сплати судового збору, сплачених згідно платіжного доручення № 419576 від 07.02.2020 року (оригінал наявний у матеріалах справи).

5. Засвідчений гербовою печаткою суду примірник даного рішення є підставою для повернення Малому приватному підприємству фірмі "ЕРІДОН" (вул. Воздвиженська, буд. 46, с. Княжичі, Святошинський район, Київська область, 08143, код - 19420704) з Державного бюджету України судового збору в розмірі 1 827,75 грн.

6. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

7. Копію судового рішення направити сторонам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Північно - західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Вінницької області.

Роз`яснити, що згідно положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-2019)" (реєстр.№3275) від 30.03.2020 року, який набрав чинності 02.04.2020 року, строк апеляційного оскарження продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на запобігання поширення коронавірусної хвороби (COVID-19).

Повний текст судового рішення буде складено 03 липня 2020 р.

Суддя Міліціанов Р.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2,3 - позивачу (вул. Воздвиженська, буд. 46, с. Княжичі, Києво-Святошинський район, Київська область, 08143; а/с 50, м. Київ, 03191)

4 - відповідачу (вул. Незалежності, буд. 73, смт Теплик, Теплицький район, Вінницька область, 23800)