ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2020 р. Справа№ 926/734/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Дідиченко М.А.

Руденко М.А.

при секретарі судового засідання Бовсуновській Ю.В.,

за участю представників:

від позивача - Рожко С.М., адвокат, довіреність №7611-К-О від 12.12.2019;

від відповідача - представник не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 08.04.2020 про відмову у відкритті провадження у справі №926/734/20 (суддя Шморгун В.В.) за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення 165 454,04 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до Господарського суду Чернівецької області з позовом до фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення 165 454,04 грн., з яких 38 738,81 грн. заборгованості зі сплати кредиту, 112 178,54 грн. заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом та 14 536,69 грн. заборгованості зі сплати комісії за користування кредитом.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором банківського обслуговування б/н від 03.11.2011, укладеного між Банком та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 шляхом приєднання останньої до «Умов та правил надання банківських послуг», Тарифів Банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua.

Як вказує позивач, 26.05.2015 відповідачем була припинена господарська діяльність, про що внесено відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, і з посиланням на положення ст.ст. 51, 52, 598-609 Цивільного кодексу України зазначає, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 03.04.2020 у справі №926/734/20 вказану позовну заяву передано за територіальною підсудністю до Господарського суду Чернігівської області.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 08.04.2020 відмовлено у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 175 Господарського процесуального кодексу України.

Так, за висновком суду, оскільки предметом позову є стягнення заборгованості за договором від 03.11.2011 з позичальника як з фізичної особи, тому такий спір за суб`єктним складом сторін підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, а не в порядку господарського судочинства.

При цьому, суд виходив з наступного:

- як вбачається з наданих банком заяви від 03.11.2011 та довідки про розміри встановлених кредитних лімітів, жодних відомостей про те, що ОСОБА_1 . підписала таку заяву як фізична особа-підприємець, і що кредитні ліміти встановлювались на поточний рахунок ОСОБА_1 як фізичної особи-підприємця, вказані документи не містять;

- позивач не надав обґрунтувань і доказів отримання від Банку на виконання договору від 03.11.2011 та використання відповідачем отриманих кредитних коштів саме для здійснення ним підприємницької діяльності як фізичною особою - підприємцем;

- згадка в Умовах та правилах надання банківських послуг норм Господарського кодексу України не може свідчити про те, що договір від 03.11.2011 є господарським, як і не може свідчити саме лише зазначення у поданих банком виписках інформації про наявність у ОСОБА_1 статусу ФОП;

- належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідний спір є таким, що виник між суб`єктами господарювання, матеріали позову не містять.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказану ухвалу та передати справу на розгляд суду першої інстанції.

Апелянт вважає оскаржувану ухвалу суду незаконною та такою, що винесена з порушенням норм процесуального та матеріального права. За доводами апелянта, враховуючи суб`єктний склад сторін правочину та зміст правовідносин, зобов`язання за якими у відповідача із втратою її статусу як фізичної особи-підприємця не припинились, спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та належить до юрисдикції господарських судів. При цьому, обґрунтовуючи свої доводи скаржник посилається на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 13.02.2019 у справі №910/8729/18.

Представник апелянта - позивача у справі в судовому засіданні підтримав вимоги за апеляційною скаргою.

В свою чергу, відповідач правом на участь свого представника не скористався, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином; ухвала суду про призначення справи до розгляду на 30.06.2020 ним отримана 22.06.2020, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Слід зазначити, що явка представників учасників справи не визнавалася обов`язковою, певних пояснень суд не витребував.

Враховуючи, що неявка відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, остання розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду - скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Відповідно до положень частини другої цієї ж статті право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

За статтею 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (як приклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Наведене свідчить про те, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З огляду на положення частини першої статті 20 ГПК України, а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 175 ГПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Наведена норма підлягає застосуванню, якщо позов подано внаслідок помилкового уявлення особи про її право на звернення до господарського суду у випадках, коли предмет спору чи суб`єктний склад його учасників не охоплюється юрисдикцією господарських судів, або коли право чи інтерес не підлягають судовому захисту.

Предметом спору у даній справі є стягнення з відповідача 165 454,04 грн. заборгованості, у зв`язку з неналежним виконанням останнім зобов`язань за договором банківського обслуговування б/н від 03.11.2011, укладеного між банком та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 шляхом приєднання останньої до «Умов та правил надання банківських послуг», Тарифів Банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції дійшов висновку, що даний спір не підпадає під юрисдикцію господарських судів, оскільки договір, на підставі якого заявлені позовні вимоги, укладався між банком та ОСОБА_1 як фізичною особою, а відтак, спір є приватноправовим та підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства. При цьому, як зазначив суд, самі лише посилання позивача на участь відповідача у спірних правовідносинах як фізичної особи-підприємця, за відсутності доказів на підтвердження цього факту, не можуть бути підставою для розгляду цього спору господарськими судами.

Колегія суддів вважає наведений висновок суду помилковим, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

Згідно із частиною першою статті 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідач - ОСОБА_1 26.04.2005 була зареєстрована як фізична особа-підприємець, про що внесено відповідний запис №0003096 та 26.05.2015 внесено запис №7003096 про припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі поданої до ПАТ КБ «Приватбанк» заяви від 03.11.2011, ОСОБА_1 приєдналась до «Умов та правил надання банківських послуг», що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua, тим самим погодившись із умовами договору банківського обслуговування від 03.11.2011.

Крім того, згідно вказаної заяви та у відповідності до договору банківського обслуговування від 03.11.2011, ОСОБА_1 було відкрито у банку поточний рахунок НОМЕР_1.

В свою чергу, порядок ведення рахунків бухгалтерського обліку банків України, визначення характеристики і короткого призначення рахунків для відображення інформації за типовими операціями регулюється Інструкцією про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 17.06.2004 №280.

Відповідно до Розділу «Класи, рахунки та їх призначення» Інструкції (чинної на час виникнення правовідносин), рахунки класу 260 призначені для обліку коштів на вимогу суб`єктів господарювання, зокрема, рахунки 2600 - є активно-пасивними (АП) та мають наступну характеристику: «Кошти на вимогу суб`єктів господарювання. Призначення рахунку: облік вкладів (депозитів) на вимогу суб`єктів господарювання (крім небанківських фінансових установ), у тому числі поточні рахунки суб`єктів господарювання та розрахунки за ними; надані кредити овердрафт. На цьому рахунку також обліковуються суми, що перераховуються клієнтами для формування статутного капіталу до їх реєстрації як юридичних осіб. За дебетом рахунку проводяться суми перерахувань, виплат за розпорядженням власників рахунків згідно з режимом роботи рахунків; суми коштів, що підлягають примусовому стягненню відповідно до законодавства України; суми, що обумовлені договором між банком та клієнтом - власником рахунку; надані кредити овердрафт. За кредитом рахунку проводяться суми, що надходять у встановленому порядку на рахунки клієнтів згідно з режимом роботи рахунків; суми залишків кредитів овердрафт, що перераховані на рахунки простроченої заборгованості.».

Отже, виходячи з викладеного, рахунок НОМЕР_1 про який містяться відомості у заяві та виписках банку, був відкритий виключно для обліку коштів відповідача як суб`єкта господарювання, задля здійснення ним своєї підприємницької діяльності.

Окрім того, доказом використання відкритого поточного рахунку саме для ведення господарської діяльності є підписана фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 анкета-заява від 13.07.2012 на підключення до послуги «Еквайринг», в якій вказано вид діяльності відповідача «Роздрібна торгівля», назва торгової точки «Наталі+», поточний рахунок для відшкодування коштів за розрахункове обслуговування операцій - НОМЕР_1.

Відтак, встановлені судом обставини, а також аналіз змісту та підстав поданого позову свідчать про те, що спір між сторонами виник з господарських правовідносин щодо стягнення заборгованості за договором, укладеним між суб`єктами господарювання - АТ КБ «Приватбанк» та ФОП ОСОБА_1

При цьому, подання заяви ОСОБА_1 без зазначення її статусу як фізичної особи-підприємця не спростовує наведеного, так як у даному випадку суттєве значення має призначення відкритого поточного рахунку - облік коштів відповідача як суб`єкта господарювання, здійснення ним господарської діяльності та зміст взятих на себе договірних зобов`язань.

За частиною першою статті 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

Згідно положень статті 51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Відповідно до статті 52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

За змістом статей 51, 52, 598-609 ЦК України, статей 202-208 ГК України, частини восьмої статті 4 Закону України від 15 травня 2003 року №755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» у випадку припинення підприємницької діяльності ФОП (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Отже, позивач, звертаючись до господарського суду, обґрунтовано визначив належність спору до господарської юрисдикції відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як ФОП не припинились.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №910/8729/18.

Таким чином, при винесенні оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті провадження у справі, з підстав визначених положеннями пункту 1 частини першої статті 175 ГПК України, що призвело до прийняття неправомірної ухвали.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За наведених обставин, апеляційна скарга Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала від 08.04.2020 - скасуванню з передачею справи №926/734/20 на розгляд до Господарського суду Чернігівської області.

Підпунктом в) п. 4 ч. 1 ст. 282 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 4.8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 №7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду, з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами Господарського процесуального кодексу України.

Отже, під час розподілу судових витрат після розгляду даної справи по суті суд першої інстанції повинен вирішити питання щодо розподілу судового збору, сплаченого скаржником за подання апеляційної скарги, з урахуванням вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 08.04.2020 про відмову у відкритті провадження у справі №926/734/20 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 08.04.2020 про відмову у відкритті провадження у справі №926/734/20 скасувати.

3. Справу №926/734/20 передати на розгляд до Господарського суду Чернігівської області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 06.07.2020 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Дідиченко

М.А. Руденко