ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" липня 2020 р.м. ХарківСправа № 922/1060/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавровой Л.С.

при секретарі судового засідання Пунтус Д.А.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА", м. Київ
до Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Гарант", м. Харків
про відшкодування шкоди
за участю представників:

позивача - не з`явився

відповідача - Власенко О.О.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Харківської області звернулося Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "УНІКА" з позовом до Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Гарант" та просить суд стягнути з Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Гарант" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА" заборгованість у розмірі 107678,65 грн, яка складається з: 100000,00 грн страхового відшкодування, 3949,05 грн інфляційного збільшення, 3729,60 грн 3% річних. Витрати по сплаті судового збору позивач просить стягнути з відповідача.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що 17.04.2018 р. в м. Харкові відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого в ПрАТ "Страхова компанія "Уніка" автомобіля та позивачем було виплачено страхове відшкодування відповідно до умов договору добровільного страхування, у зв`язку з чим до нього перейшло право зворотної вимоги до страховика винної особи (відповідача у справі) у сумі виплаченого страхового відшкодування, але у межах фактичних затрат із вирахуванням франшизи.

Ухвалою суду від 07.04.2020 р. прийнято позовну заяву до розгляду в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання по справі призначено на 09.06.2020 р., продовжено строк проведення підготовчого провадження та встановлено сторонам строк на подання заяв по суті справи.

09.06.2020 р. судом було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 22.06.2020 р. о 10:00.

Протокольною ухвалою від 22.06.2020 р. розгляд справи по суті було відкладено на "06" липня 2020 року о 09 годині 00 хвилин, у зв`язку із неявкою представника позивача у судове засідання.

03.07.2020 р. до суду надійшла заява представника позивача про розгляд справи без його участі (вх. 15300). Позовні вимоги позивач підтримує у повному обсязі.

У судове засідання 06.07.2020 р. представник позивача не з`явився.

Присутній представник відповідача проти позову заперечував, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши надані учасниками судового процесу докази і заяви по суті справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

24.10.2017 року між ПрАТ «СК «Уніка» та ОСОБА_1 , був укладений Договір добровільного страхування №245002/4098/0002912 (надалі - Договір страхування), предметом якого є страхування транспортного засобу «Фольксваген», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (застрахований автомобіль).

17.04.2018 року в м. Харкові, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу «ГАЗ», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 Автомобіль яким керував ОСОБА_2 належить ФОП « Михайличенко Д.С. ». Відповідно до постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.09.2018 року № 26092018, вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення ОСОБА_4 . Правил дорожнього руху України.

За Звітом № 685 від 05.07.2018 року, складеного СПД «Шаповаловим В. І. », вартість відновлювального ремонту становить 318867,24 грн, а вартість матеріального збитку складає 207316,45 грн, згідно Рахунку СТО ТОВ «Автодом Харків» № ADZN019878-02 від 25.07.2018 року та № ADZN019878-03 від 05.10.2018 року, вартість ремонту склала 268903,71 грн (Акт виконаних робіт № ADZN019878 від 25.10.2018 року).

У відповідності до умов Договору страхування (п. 1.7; 1.8; 10.1.14.2), ПрАТ «СК «Уніка», на підставі страхового Акту, здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 266513,73 грн (вартість ремонту 268903,71 грн - франшиза 2389,98 грн) на рахунок СТО (платіжне доручення № 040320, № 049167).

Позивач вказував, що відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Виплативши страхове відшкодування відповідно до умов договору добровільного страхування, ПрАТ «СК «Уніка» набуло права зворотної вимоги до страховика винної особи (відповідача у справі) у сумі виплаченого страхового відшкодування, але у межах фактичних затрат із вирахуванням франшизи.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у АТ «СК «Мега-Гарант», згідно полісу АК/7074743 (страхова сума 100000,00 грн; франшиза 0 грн). згідно Єдиної Бази МТСБУ та Довідки УПП.

Позивач вказував, що 19.09.2018 р. звернувся до відповідача із заявою (вих. № 7322) про відшкодування витрат в порядку Суброгації та на умовах ст. 35 Закону, яку той отримав 27.09.2018 року. Граничний строк для здійснення страхової виплати за полісом було 27.12.2018 року. Однак, позивач зазначав, що відповідач взяті зобов`язання в межах страхової суми 100000,00 грн не виконав, що і стало підставою для звернення з позовом до суду.

Також, враховуючи невиконання грошового зобов`язання у встановлений строк, позивачем було здійснено нарахування на суму грошового зобов`язання інфляційних втрат (3949,05 грн) і 3% річних (3729,60 грн) відповідно до ст. 625 ЦК України.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач вказував, що вищезазначена заява позивача про виплату страхового відшкодування за вих. № 7322 від 19.09.2018 р. на його адресу не надходила, тому в силу п. 37.1 ст. 37 Закону Україну "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика наявне право відмови у виплаті страхового відшкодування.

Відповідач зазначав, що Заява № 23082 на виплату страхового відшкодування від 19.09.2018 р. була надіслана па адресу позивача: місто Харків, вул. Сумська, буд. 39, яка 26.04.2018 р. була змінена на адресу: 61057, місто Харків, вул. Донця-Захаржевського, буд. 6/8, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань № (станом на 24.02.2020 р.), в якому на сторінці 11 вказано про те, що 26.04.2018 р. відбулася державна реєстрація зміни місцезнаходження відповідача. Окрім того, у відповідності з вимогами п. 1 Розділу XVIII Положення про Державний реєстр фінансових установ, затверджений розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг від 28.08.2003 р. №41, АТ "СК "МЕГА-ГАРАНТ" інформувало Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про те, що відбулися зміни щодо місцезнаходження юридичної особи.

Згідно з положеннями статті 11 ЦК України заподіяння внаслідок ДТП шкоди зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обов`язком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов`язок покладається також і на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов`язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків. Так, потерпілий виступає кредитором стосовно винуватця та страховика за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, які зі свого боку є боржниками у відповідному зобов`язанні згідно з визначеними законодавством межами їх відповідальності.

Визначаючи обов`язок страховика за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів виплатити страхове відшкодування законодавцем у положеннях статті 37 Закону про ОСЦПВ було передбачено випадки, з настанням яких страховик набуває правових підстав для відмови у здійсненні такої виплати, зокрема, у випадку, коли потерпілим чи особою, яка має право на отримання відшкодування, не було протягом року з моменту скоєння ДТП подано заяви про виплату страхового відшкодування. Тобто право кредитора (потерпілого) на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП. Така позиція підтверджується рішенням Великої палати Верховного Суду у Постанові від 05 червня 2018 року, справа № 910/7449/17.

Відповідно до п. 37.1.4. статті 37 Закону Україну "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Враховуючи зазначене, відповідач наголошував, що в силу приписів статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора (потерпілого) у відповідному зобов`язанні саме на тих умовах, які існували в останнього, що в цьому випадку полягає в набутті права отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань, проте, виключно за умови подання йому у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) та пов`язаного з цим ризику, який полягає у можливості реалізації страховиком наданого йому положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме - права на відмову у виплаті страхового відшкодування у разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків.

З огляду на викладене, відповідач вважає, що оскільки позивачем було надіслано Заяву № 23082 на виплату страхового відшкодування від 19.09.2018 р. на іншу адресу, аніж та, яка міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, у зв`язку з чим ним порушено річний строк для подання цієї заяви у рамках здійснення страхової виплати за відповідним договором, тобто підстави для задоволення позовної заяви, на думку відповідача, відсутні.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно з положеннями статті 11 ЦК України заподіяння внаслідок ДТП шкоди зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обов`язком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу) ОСЦПВВНТЗ, яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов`язок покладається також і на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов`язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків.

У такому випадку потерпілий виступає кредитором стосовно винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, які зі свого боку є боржниками у відповідному зобов`язанні згідно з визначеними законодавством межами їх відповідальності.

При цьому, визначаючи обов`язок страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ виплатити страхове відшкодування законодавцем у положеннях статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було передбачено випадки, з настанням яких страховик набуває правових підстав для відмови у здійсненні такої виплати, зокрема, у випадку, коли потерпілим чи особою, яка має право на отримання відшкодування, не було протягом року з моменту скоєння ДТП подано заяви про виплату страхового відшкодування.

Тобто право кредитора (потерпілого) на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП.

За змістом статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, установлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 993 Цивільного кодексу України та стаття 27 Закону України «Про страхування» передбачають, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Отже, з виконанням страховиком на підставі договору добровільного майнового страхування свого обов`язку з відшкодування на користь потерпілого завданої йому внаслідок ДТП шкоди відповідно до приписів статті 512 ЦК України відбувається фактична заміна кредитора у таких зобов`язаннях: у деліктному зобов`язанні винуватця; у зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ здійснити відшкодування завданої шкоди, адже відповідні права потерпілого як кредитора переходять до страховика за договором добровільного майнового страхування.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05 червня 2018 року по справі № 910/7449/17 зазначала, що в такому випадку перехід прав кредитора від потерпілого до страховика за договором добровільного майнового страхування не зумовлює виникнення нових зобов`язань винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, а відбувається виключно заміна кредитора як сторони у вже існуючих правовідносинах (в існуючих зобов`язаннях з відшкодування завданої шкоди: деліктному зобов`язанні винуватця; зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ).

Відтак, у силу приписів статі 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора (потерпілого) у відповідному зобов`язанні саме на тих умовах, які існували в останнього, що в цьому випадку полягає в набутті права отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань виключно за умови подання йому у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) та пов`язаного з цим ризику, який полягає у можливості реалізації страховиком наданого йому положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» права на відмову у виплаті страхового відшкодування в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків. При цьому, закріплюючи в положеннях указаної норми відповідні правові наслідки, законодавець не ставив їх настання в залежність від суб`єкта звернення із заявою до страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ про здійснення страхового відшкодування, а навпаки, презюмував те, що з відповідною заявою має звернутися потерпілий або інша особа, яка має право на отримання відшкодування, що закріплено в положеннях статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

З огляду на викладене вбачається, що закріплене в положеннях підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» право страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про виплату страхового відшкодування не залежить від суб`єкта звернення з відповідною заявою, тобто підлягає застосуванню, в тому числі у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданого внаслідок пошкодження належного йому транспортного збитку на підставі договору добровільного майнового страхування.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження факту звернення позивача до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, позивачем надано копію заяви № 23082 на виплату страхового відшкодування (вих. 7322 від 19.09.2018 р.) та копію Рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 76). Відповідно до вказаного повідомлення, поштове відправлення було оформлено за адресою м. Харків, вул. Сумська, 39 та вручено 27.09.2018 р. Однак, матеріали справи не містять опису вкладення поштового відправлення, що унеможливлює встановлення тої обставини, що вручене 27.09.2018 р. поштове відправлення містило саме заяву позивача № 23082 на виплату страхового відшкодування.

Окрім того, згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань юридична адреса відповідача була змінена з 26.04.2018 р. на адресу: 61057, місто Харків, вул. Донця-Захаржевського, буд. 6/8 і позивачем не було надано доказів направлення заяви про виплату страхового відшкодування за офіційною юридичною адресою відповідача.

З огляду на викладене, оскільки позивачем не було надано доказів направлення за офіційною юридичною адресою відповідача заяви про виплату страхового відшкодування і з наданої копії поштового повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 76) неможливо встановити які саме документи було вручено, суд вважає, що позивачем не надано належних та достатніх доказів звернення позивача до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, у зв`язку з чим ним порушено річний строк для подання цієї заяви у рамках здійснення страхової виплати за відповідним договором, а тому підстави для задоволення позовної заяви відсутні.

Враховуючи викладене, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА" не підлягають задоволенню з огляду на їх необґрунтованість.

З урахуванням відмови в задоволенні позову та приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору по даній справі не підлягають покладенню на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 2, 5, 7, 11, 13, 14, 15, 73, 74, 80, 86, 129, 238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення його повного тексту. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається в строки та в порядку визначеному ст.ст. 256, 257 ГПК України з врахуванням п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено "08" липня 2020 р.

Суддя Л.С. Лаврова