ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2020 Справа № 914/2485/19

За позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях, м. Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Енергосервісна компанія Еско Україна, м. Київ

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Державного підприємства Санаторій Моршинський, м. Моршин

про стягнення 29 155, 24 грн неустойки та виселення

Суддя Галамай О.З.

Секретар судового засідання Полюхович Х.М.

За участю представників:

від позивача: Карвацька О.Р. представник;

від відповідача: не з`явився

від третьої особи: не з`явився

В С Т А Н О В И В:

На розгляд Господарського суду Львівської області Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю Енергосервісна компанія Еско Україна про стягнення 29 155, 24 грн неустойки та виселення його з орендованого державного майна площадки для господарських потреб котельні загальною площею 103,9 кв.м., що розміщено за адресою: 82482, Львівська область, Стрийський район, м. Моршин, вул. Джерельна, 5 та перебуває на балансі Державного підприємства Санаторій Моршинський.

Хід розгляду справи.

Ухвалою суду від 09.12.2019 прийнято справу до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання на 23.12.2019.

Ухвалою суду від 23.12.2019 розгляд справи в підготовчому засіданні відкладено на 16.01.2020.

Ухвалою від 16.01.2020 продовжено строк підготовчого засідання на 30 днів, продовжено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву до 10.02.2020, розгляд справи в підготовчому засіданні відкладено на 13.02.2020. Ухвалою суду від 13.02.2020 залучено до участі у справі Державне підприємство Санаторій Моршинський як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, розгляд справи в підготовчому засіданні відкладено на 04.03.2020.

Ухвалою суду від 04.03.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 02.04.2020.

Враховуючи клопотання позивача про відкладення розгляду справи, введення в Україні карантинних заходів, продовження процесуальних строків щодо розгляду справи по суті на строк дії карантину, судом відкладено розгляд справи на 30.04.2020.

У зв`язку із перебуванням судді Галамай О.З. (з 28.04.2020 по 07.05.2020) на лікарняному, судове засідання 30.04.2020 не відбулось.

Надалі ухвалою суду від 13.05.2020 судове засідання призначено на 18.06.2020.

В судовому засіданні 18.06.2020 представник позивача підтримала доводи, викладені у позовній заяві та просила їх задоволити.

Відповідач та третя особа явку повноважних представників в судове засідання вкотре не забезпечили, причини неявки суду не повідомили, хоча про час, дату та місце розгляду спору повідомлені належним чином.

Аргументи учасників справи.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем обов`язку зі звільнення спірного приміщення після закінчення строку дії договору оренди, внаслідок чого позивачем відповідно до пункту 10.11 договору нараховано неустойку в розмірі подвійної орендної плати.

Строк на подання відзиву на позов сплив 10.02.2020, тобто до вжиття карантинних заходів на Україні, однак такий відповідачем не подано. Проти позову в установленому порядку відповідач не заперечив.

Третя особа в письмових поясненнях зазначила, що неодноразово зверталась до орендаря листами, в яких повідомлялось про закінчення дії договору та необхідність звільнення орендованого майна, однак станом на 21.02.2020 акт прийому-передачі майна не підписано.

Обставини справи.

28 січня 2016 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській області (за текстом договору - орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергосервісна компанія «ЕСКО Україна» (за текстом договору - орендар) укладено договір оренди нерухомого державного майна № 11, відповідно до п. 1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - площадку для господарських потреб котельні загальною площею 103,9 кв.м., що розміщена за адресою: 82482, Львівська область, Стрийський район, м. Моршин, вул. Джерельна, 5, реєстровий номер 32418168.6.ТТЧРКО127 (далі - майно) та перебуває на балансі Державного підприємства Санаторій Моршинський (а.с. 8-10).

Вартість зазначеного орендованого майна визначена згідно з висновком про вартість майна станом на 30.11.2015 і становить за незалежною оцінкою 97 894, 00 грн без ПДВ.

Майно передається в оренду з метою встановлення котельного обладнання, що працюватиме на місцевих твердих альтернативних видах палива (інше використання нерухомого майна) (п. 1.2 договору).

Орендна плата за перший (повний) місяць оренди січень 2016 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць оренди грудень 2015 року на індекс інфляції за січень 2016 року. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць (п. 3.1, 3.3 договору).

Пунктом 3.6. договору сторони погодили, що орендна плата перераховується до державного бюджету (70%) та балансоутримувачу (30%) щомісяця, але не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним.

У разі припинення (розірвання) договору оренди орендар сплачує орендну плату до повернення майна за актом приймання-передавання включно (п. 3.11 договору).

Відповідно до п. 10.1 договору, такий укладено строком на 2 роки 360 днів, що діє з 28 січня 2016 року по 22 січня 2019 року включно.

Договір оренди продовжується за наявності письмової заяви орендаря за один місяць до закінчення терміну дії договору оренди. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, за умови відсутності попередження органу, уповноваженого управляти відповідним державним майном, до закінчення терміну дії договору оренди, щодо наміру використовувати дане державне майно для власних потреб, договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. Зазначені дії оформляються додатковим договором, який є невід`ємною частиною договору (п. 10.4 договору).

Чинність договору припиняється, зокрема, внаслідок закінчення строку, на який його було укладено (п. 10.7 договору).

У разі припинення або розірвання цього договору майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем балансоутримувачу. Майно вважається поверненим балансоутримувачу з моменту підписання орендарем та балансоутримувачем акта приймання-передавання, один примірник якого протягом трьох днів орендарем скеровується орендарю. Обов`язок щодо складання акта приймання-передавання про повернення майна покладається на орендаря (п. 10.10, 10.9 договору).

Згідно з п. 10.11. договору якщо орендар не виконує обов`язку щодо повернення майна, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки в розмірі подвійної орендної плати за весь час користування майном за час прострочення.

На виконання умов договору 28.01.2016 сторонами договору та балансоутримувачем (ДП Санаторій Моршинський) підписано акт приймання-передавання державного нерухомого майна № 11.

29.01.2019 позивачем надіслано відповідачу заяву про припинення договору оренди нерухомого державного майна, що належить до державної власності № 11 від 28.01.2016, в якій вказав, що договір оренди припинив свою чинність 22 січня 2019 року та зазначав про необхідність повернення майна (а.с. 14).

19.07.2019 позивачем скеровано відповідачу претензію, в якій пропонував в 20-ти денний термін з моменту її отримання сплатити заборгованість з орендної плати та неустойку за неповернення майна.

Відповіді на претензію матеріали справи не містять.

Враховуючи припинення договору та неповернення відповідачем орендованого майна, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення 29 155, 24 грн неустойки та виселення відповідача.

Норми права та мотиви, якими суд керувався при прийнятті рішення, висновки суду.

Щодо правонаступництва орендодавця.

Згідно з пунктом 1 наказу Фонду державного майна України № 232 від 06.03.2019 "Про реорганізацію регіональних відділень Фонду державного майна України" утворено Регіональне відділення Фонду державного майна по Львівській, Закарпатській та Волинській областях як юридичну особу публічного права, що розташоване у м. Львові, реорганізувавши шляхом злиття Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській області, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Волинській області.

Пунктом 2 наказу Фонду державного майна України № 232 від 06.03.2019 "Про реорганізацію регіональних відділень Фонду державного майна України" встановлено, що регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях є правонаступником майна, прав та обов`язків Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області, Регіонального відділення Фонду державного майна по Закарпатській області, Регіонального відділення Фонду державного майна по Волинській області.

Пунктом 1 наказу Фонду державного майна України № 459 від 15.05.2019 "Про визначення дня початку роботи Регіонального Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях" визначено днем початку роботи Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях 15.05.2019.

Щодо суті позовних вимог.

Між сторонами у справі виникло цивільно-правове зобов`язання за договором найму (оренди) в силу статті 11 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Положення частини 1 статті 785 Цивільного кодексу України встановлюють, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до частини 1 статті 27 Закону України "Про оренду державного і комунального майна" у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов`язаний повернути орендодавцеві об`єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Згідно з п. 10.9 договору у разі припинення цього Договору, майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем балансоутримувачу.

Положення частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України встановлюють, що якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач не звертався до позивача з метою продовження договору оренди, додатковий договір сторонами не укладався, оцінка об`єкта оренди не проводилась, в той час як останній повідомив відповідача про припинення договору оренди, скерувавши 29.01.2019 відповідну заяву.

Врахувавши правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19, суд вважає, що факт наявності заяви орендодавця про припинення договору та доказів її належного надсилання орендарю свідчить про добросовісне звернення орендодавця до орендаря, а відтак і про припинення договірних відносин між сторонами відповідно до приписів чинного законодавства.

Протилежних доказів відповідачем не додано.

Отже, чинність договору оренди припинилась у зв`язку з закінченням строку, на який його було укладено. Однак об`єкт оренди не повернуто.

Зважаючи на зазначені положення законодавства та умови договору, суд вважає вимоги позивача про стягнення неустойки за період з 26.01.2019-31.10.2019 обґрунтованими. Перевіривши розрахунок неустойки позивача, суд погоджується з таким. Отже, позовні вимоги про стягнення 29 155, 24 грн є такими, що підлягають до задоволення.

Встановивши факт припинення строку дії договору, відсутність підстав для користування відповідачем об`єктом оренди, позовні вимоги про виселення відповідача з об`єкта оренди також підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 77 ГПК України).

Згідно зі статтею 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 ГПК України).

Судові витрати.

В силу приписів статті 129 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись статтями 73, 74, 129, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Енергосервісна компанія Еско Україна (місцезнаходження: 03680, м. Київ, вул. Святошинська, будинок 34, корпус 26, 3 поверх, офіс 15, ідент. код: 39825320) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях (місцезнаходження: 79007, місто Львів, вул. Січових Стрільців, будинок 3, ідент. код: 42899921) 29 155, 24 грн неустойки та 3 842, 00 грн на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

3. Виселити Товариство з обмеженою відповідальністю Енергосервісна компанія Еско Україна (місцезнаходження: 03680, м. Київ, вул. Святошинська, будинок 34, корпус 26, 3 поверх, офіс 15, ідент. код: 39825320) з орендованого державного майна площадки для господарських потреб котельні загальною площею 103,9 кв.м., що розміщено за адресою: 82482, Львівська область, Стрийський район, м. Моршин, вул. Джерельна, 5 та перебуває на балансі Державного підприємства Санаторій Моршинський.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в строки, визначені ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 30.06.2020.

Суддя Галамай О.З.