ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" червня 2020 р.м. ХарківСправа № 922/4086/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання Васильєвій Л.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом ТОВ "Київський вентиляційний завод", м. Київ
до Приватного акціонерне товариство "Харківський котельно-механічний завод", м. Харків
про стягнення 252 874,96 грн.
за участю представників:

позивача - Михайловин Д.В., ордер серії ПТ № 176402 від 09.01.20р.;

відповідача - Приболовець А.А. (голова правління), відповідно до наказу № 264 від 19.11.13р.

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Київський вентиляційний завод", м. Київ звернулось до господарcького суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з Приватного АТ "Харківський котельно-механічний завод", м. Харків заборгованість за Договором поставки №39 від 17.07.19р. в сумі 302 874,96 грн., яка складається з: 240 816,90 грн. - основної заборгованості; 16 263,37 грн. - інфляційні втрати; 11 888,09 грн. - 3% річних; 33 906,60 грн. - 5% штрафу по договору. Судові витрати просить покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 16.12.19р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на "09" січня 2020 р. о 12:00год.

Підготовче засідання у справі №922/4086/19 було відкладено протокольною ухвалою суду на 11.02.20р. о 10:00 год., яка занесена до протоколу підготовчого засідання від 09.01.20р.

11.02.20р. від позивача надійшла заява про долучення документів до матеріалів. Дану заяву судом задоволено та долучено документи до матеріалів справи.

Підготовче засідання у справі №922/4086/19 було відкладено протокольною ухвалою суду на 20.02.20р. о 10:00 год., яка занесена до протоколу підготовчого засідання від 11.02.20р.

13.02.20р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, який долучено судом до матеріалів справи.

19.02.20р. від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій просить суд стягнути з відповідача основну заборгованість в сумі 190 816,90 грн.; інфляційні втрати в сумі 16 263,37 грн.; 3% річних в сумі 11 888,09 грн.; 5% штрафу по договору в сумі - 33 906,60 грн.

Протокольною ухвалою суду від 20.02.20р. заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог прийнято содом та задоволено.

20.02.20р. від відповідача надійшла заява про долучення документів до матеріалів. Дану заяву судом задоволено та долучено документи до матеріалів справи.

20.02.20р. в засіданні оголошено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 12 березня 2020 року о 14:10год, відповідно п.3 ч.2 ст.183 ГПК України.

11.03.20р. від позивача надішли письмові пояснення по справі, які долучено судом до матеріалів справи.

12.03.20р. від відповідача надійшли пояснення по справі, які долучено судом до матеріалів справи.

Протокольною ухвалою від 12.03.20р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 09.04.20р. о 14:00 год.

Ухвалою суду від 09.04.20р. задоволено клопотання відповідача про відкладення судового засідання, продовжено строк розгляду справи по суті на строк дії карантину, судове засідання відкладено на "14" травня 2020 р. о 10:00 год.

Ухвалою суду від 14.05.20р. судове засідання відкладено на "09" червня 2020 р. об 11:30 год.

В судовому засіданні 09.06.20р. оголошено протокольну ухвалу про перерва у судовому засіданні до 22 червня 2020 року о 10:30 год.

22.06.20р. від відповідача надійшла заява про долучення документів до матеріалів. Дану заяву судом задоволено та долучено документи до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому засіданні 22.06.20р. підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити

Представник відповідача в судовому засіданні 22.0.20р. проти позову заперечував в повному обсязі, просив суд відмовити в задоволенні позову.

Враховуючи те, що одним з принципів судочинства є свобода в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне.

17 липня 2018 року між ТОВ «Київський вентиляційний завод» (надалі також - ТОВ «КВЗ»/Позивач/ Постачальник) та АТ "ХКМЗ" (надалі також- Покупець/Відповідач) укладено договір №39 щодо поставки вентилятора ВГДН-15-3-Л-90° у кількості 1 шт, вентилятора ВГДН-15- 3-Пр-90° у кількості 1 шт., димосос ДН-15-3-Л-60° у кількості 1 шт. (надалі разом - Товар).

Пунктом 1.1. Договору №39 від 17.07.2018 визначено, що Постачальник зобов`язується поставити, а Покупець прийняти та сплатити Товар, кількість, вага і технічні характеристики, якого визначені в доданих Специфікаціях №1-4 і Додатках № 1-6, які підписані договірними Сторонами та є невід`ємними частинами Договору.

Відповідно до Специфікації №1 від 17.07.2018, яка є невід`ємною частиною договору №39 від 17.07.2018 (надалі - Специфікація №1), загальна вартість Товару становить 1729182,00 грн. з ПДВ.

У пункті 1.2. Договору, сторони визначили мету використання обладнання, а саме обладнання буде використовуватись для забезпечення роботи Зміївської ТЕС, що є підрозділом ПАТ «Центренерго».

Поставка товару згідно п. 2.4. Договору здійснюється на умовах FСА (в редакції Інкотермс 2010 року) за адресою: Київська область, Бровари, вул. Металургів, 17. Поставка на умовах РСА означає, що обов`язок з передачі товару вважається виконаним, коли Постачальник доставить вантаж, зазначеному Покупцем перевізнику до названого місця.

Виходячи з п. 2.4 Договору, обов`язок ТОВ «КВЗ» з поставки товару полягав виключно в передачі обладнання перевізнику АТ «ХКМЗ» на складі ТОВ «КВЗ» за адресою Київська область, Бровари, вул. Металургів, 17.

Порядок оплати сторони визначили в п. 3.4. договору та Специфікації №1, а саме:

п. 3.4. Оплата Товару здійснюється Покупцем шляхом перерахування на поточний рахунок Постачальника грошової суми в розмірі 40% ціни Товару протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту отримання від продавця рахунки-фактури, за наступними банківськими: реквізитами Постачальника: одержувач коштів: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КИЇВСЬКИЙ ВЕНТИЛЯЦІЙНИЙ ЗАВОД » р/с НОМЕР_1 в АТ« Про Кредит Банк »в м Київ, МФО 320984, або за іншими банківськими реквізитами, вказаними Постачальником в рахунку-фактурі.

п. 3.4.1. Платіж в розмірі 10% від вартості продукції, що відвантажується (партії Товару) Покупець здійснює протягом 10 календарних днів з моменту підписання Сторонами Акту відповідності Товару частині технічних вимог (п.п.4; 7-17;) і узгодженої конструкторської документації (Додаток № 3 до цього Договору) на заводі-виробнику, до відвантаження партії товару.

п. 3.4.2. Оплата в розмірі 10% від загальної вартості Товару, зазначеної в Додатку №1,2, здійснюється Покупцем протягом 15 (п`ятнадцяти) робочих днів з дати поставки всього обсягу Товару на склад Покупця і проходження приймально-здавальних випробувань на Зміївській ТЕС.

п. 3.4.3. Оплата в розмірі 20% від загальної вартості Товару, зазначеної в Додатку №1,2, здійснюється Покупцем протягом 15 (п`ятнадцяти) робочих днів з дати підписання акта виконаних монтажних робіт КБ-2В на Зміївській ТЕС, не пізніше 30 січня 2019.

п. 3.4.4. Оплату решти 20% від загальної вартості Товару, зазначеної в Додатку №1,2, Покупець здійснює протягом 15 (п`ятнадцяти) робочих днів після виконання комплексного випробовування обладнання в роботі і підписання відповідного акта, до 28 лютого 2019 р.

Оплата за цим Договором проводиться Покупцем відповідно Специфікації №1 (Додаток №1 до цього Договору).

На виконання умов договору №39 від 17.07.2019 Покупець 22 серпня 2018 року перерахував на поточний рахунок Постачальника попередню оплату у розмірі 691672,80 грн., тобто 40% від вартості товару, згідно Специфікації №1.

Після отримання попередньої оплати Постачальник приступив до виконання замовлення Покупця і 06 листопада 2018 року передав димосос ДН-15-3-Л-60° у кількості 1 шт., що підтверджується підписаною сторонами Видатковою накладною №4248 від 06.11.2018.

06 листопада 2018 року Покупець сплатив Постачальнику 172918,20 грн. та 06 грудня 2018 року - 86 459,10 грн.

01 лютого 2019 року Постачальник передав, а Покупець прийняв Товар на загальну суму 1181304,00 грн., що підтверджується Видатковою накладною №4616, підписаною сторонами.

На виконання умов договору №39 від 17.07.2019 Покупець 22 серпня 2018 року перерахував на поточний рахунок Постачальника попередню оплату у розмірі 691672,80 грн., тобто 40% від вартості товару, згідно Специфікації №1.

Після отримання попередньої оплати Постачальник приступив до виконання замовлення Покупця і 06 листопада 2018 року передав димосос ДН-15-3-Л-600 у кількості 1 шт., що підтверджується підписаною сторонами Видатковою накладною №4248 від 06.11.2018.

06 листопада 2018 року Покупець сплатив Постачальнику 172918,20 грн. та 06 грудня 2018 року - 86 459,10 грн.

01 лютого 2019 року Постачальник передав, а Покупець прийняв Товар на загальну суму 1181304,00 грн., що підтверджується Видатковою накладною №4616, підписаною сторонами.

26 лютого 2019 року за отриманий Товар Покупець перерахував 100000,00 грн.

Крім того після отриманої Претензії Відповідач здійснив наступні платежі, а саме:

- 02.08.2019р. - 100000,00 грн.,

- 13.08.2019р. - 68000,00 грн.,

- 20.08.2019р. - 168000,00 грн.,

- 05.09.2019р. - 50500,00 грн.,

- 05.11.2019р. - 50815,00 грн.,

- 19.12.2019р. 50000,00 грн. (після звернення позивача до суду).

Під час приймання Товару уповноважений представник здійснив огляд Товару та підтвердив відсутність недоліків по якості та кількості, оскільки жодний Акт приймання-передачі з виявленими недоліками товару не укладався.

При передачі кожної партії Товару Постачальник надав всі документи, які передбачені п. 2.5. Договору.

Претензій щодо якості, кількості, комплектності Товару чи відсутності будь-яких документів Постачальник не отримував.

Таким чином, ТОВ «КВЗ» виконало усі Вимоги положень договору №39 від 17.07.2018, що створило обов`язок для АТ "ХКМЗ" провести розрахунки за отриманий товар.

В позовній заяві позивач вказує про те, що відповідно до п. 3.4. договору та п. 2 Специфікації №1 Покупець зобов`язаний був здійснити оплату за поставлений Товар в строк до 28 лютого 2019 року, обов`язок який так і не був виконаний.

З метою досудового врегулювання спору позивач надіслав вимогу АТ "ХКМЗ" №15/03-1 від 15.03.2019 року, однак відповіді від Відповідача не отримано.

Позивач направив 19.06.2019р. Претензію №1 від 19.06.2019р. по Договору №39 від 17.07.2019р. на суму 678131,90 грн., яку Відповідач отримав 24.06.2019р.

Після отримання Претензії №1 від 19.06.2019р. Відповідач перерахував 02.08.2019р. - 100000,00 грн., 13.08.2019р. - 68000,00 грн., 20.08.2019р. - 168000,00 грн., 05.09.2019р. - 50500,00 грн., 05.11.2019р. - 50815,00 грн., 19.12.2019р. 50000,00 грн. (після звернення позивача до суду).

Крім того Позивач направив ще одну претензію від 31.10.2019р., яку Відповідач повністю проігнорував (копія опису вкладення та чеку Укрпошти додаються).

Станом на 04.12.2019р. Відповідач не виконав в повному обсязі покладені на себе зобов`язання, що і стало підставою для звернення позивача до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію доказам які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності із ст.173 ГК України та ст.509 ЦК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт господарювання (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вичинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб`єкту (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язків.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.7 ст.179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1,2 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

В позовній заяві позивач посилається на те, що відповідно до п. 3.4. договору та п. 2 Специфікації №1 Покупець зобов`язаний був здійснити оплату за поставлений Товар в строк до 28 лютого 2019 року, обов`язок який так і не був виконаний.

Заперечуючи проти позову, відповідач вказує про те, що термін сплати згідно з умовами договору №39 від 17.07.2018р., а саме додатку №1, специфікація №1, з посиланням на ч.1 ст. 530 ЦК України, не можливо визначити, а саме позивачем не надані документи визначені у п.2, п.3.4.2, п.3.4.3,3.4.4 Додатка №1, Специфікації №1 до Договору №39 від 17.07.2018р., у зв`язку з чим вважає, що вимоги для остаточного розрахунку, а також нарахування штрафних санкцій ТОВ «КИЇВСЬКИЙ ВЕНТИЛЯЦІИНИИ ЗАВОД» до Акціонерного товариства «Харківський котельно-механічний завод» є такими, які не підлягають задоволенню.

Проте, суд не погоджується з такими твердженнями відповідача у зв`язку з наступним.

Так, зокрема, у пунктах 3.4.3. та 3.4.4. Договору визначено, що що оплата 20% загальної вартості товару здійснюється протягом 15 робочих днів з дати підписання акта виконаних монтажних робіт КБ-2В на Зміївській ТЕС, але не пізніше 30 січня 2019 року (п.3.4.3.), а оплата 20% загальної вартості товару здійснюється протягом 15 робочих днів після виконання комплексного опробовування в роботі і підписання відповідного акта, але до 28 лютого 2019 року (п.3.4.4.).

Тобто, до 28 лютого 2019 року АТ «ХКМЗ» (Відповідач) повинен був повністю оплатити вартість поставленого товару.

28 лютого 2019 року - є кінцевою календарною датою виконання зобов`язань з оплати товару.

Це обґрунтовується конструкцією п. 3.4.4. Договору, яка побудована таким чином, що остання частина, яка визначає дату виконання зобов`язання, містить прийменник «ДО» та календарну дату «28 лютого 2019 року».

Верховний Суд (КГС) у постанові від 08.10.2018 по справі № 927/490/18 зробив висновок, що прийменник «до» з календарною датою вживають на позначення кінцевої календарної дати чинності включно або виконання чого-небудь.

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 803/350/17 та у справі № 815/4720/16, від 13.06.2018 у справі № 815/1298/17, від 14.08.2018 у справі № 803/1387/17, від 28.08.2018 у справі № 814/4170/15.

Отже, останнім днем, коли Відповідач повинен був здійснити оплату за поставлене обладнання є 28 лютого 2019 року, незалежно від підписання чи не підписання актів. Такі умови були узгоджені сторонами і є обов`язковими для виконання.

Так, з матеріалів справи вбачається та не заперечується відповідачем, що товар у встановлені договором строки не був оплачений.

Щодо тверджень відповідача про те, що позивачем не надані документи визначені у п.2, п.3.4.2, п.3.4.3,3.4.4 Додатка №1, Специфікації №1 до Договору №39 від 17.07.2018р., суд зазначає про те, що за умовами договору № 39 від 17 липня 2018 року, який укладений між позивачем та підповідачем - будівельні чи монтажні роботи не входять до предмету договору.

Тобто, Акт монтажних робіт за формою КБ-2В, який фіксував вартість монтажних робіт та Акт комплексного випробування, який фіксував належне виконання монтажних робіт устаткування, згідно із стандартами, проектом, технічними умовами тощо, та готовність устаткування до експлуатації (виконання робіт чи надання послуг) не могли бути підписаний ТОВ "Київський вентиляційний завод", оскільки позивач за умовами договору № 39 не виконує будь-які будівельні, підрядні чи монтажні роботи.

З урахуванням вищевикладеного, суд доходить висновку про те, що підписання вказаних актів не залежало від волі чи дій Позивача. Натомість, підписання цих документів безпосередньо залежало від АТ «ХКМЗ» (Відповідача) та ПАТ «Центренерго» в особі Зміївської ТЕС, які між собою перебувають у договірних відносинах.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15,16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з положеннями ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України).

Враховуючи, що відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, статей 193, 198 Господарського кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно вимогам закону, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, приймаючи до уваги викладені обставини, та враховуючи те, що відповідач не надав суду жодного документу, який би підтверджував сплату заборгованості за договором у сумі 190 816,90 грн., суд вважає позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 190 816,90 грн. заборгованості, правомірні та обґрунтовані, такі, що не спростовані відповідачем, тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 статті 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено законом або договором.

Нормою частини 2 статті 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилось неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до змісту частин 1-3 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючі інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених ГК України, іншими законами або договором. Застосування господарських санкцій до суб`єкта, який порушив зобов`язання, не звільняє цього суб`єкта від обов`язку виконати зобов`язання в натурі.

Згідно статям 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

У відповідності до п. 8.5. Договору №39 від 17.07.2018, в разі прострочення платежу (окрім авансових платежів) Покупець сплачує Постачальнику пеню у розмірі 0,1% від суми простроченої частини платежу, а якщо прострочення складає більше 30 календарних днів - штраф в розмірі 5% суми платежу.

Перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування відповідачу штрафу в розмірі 5% від суми заборгованості

Позивачем обґрунтовано нараховано відповідачу штраф в розмірі 5% від суми заборгованості у розмірі 33906,60 грн., розрахунок штрафу перевірено судом з урахуванням вимог діючого законодавства.

Наведені законодавчі приписи та установлені фактичні дані, зокрема й щодо вини в невиконанні взятих на себе зобов`язань по сплаті грошових коштів у строк, встановлений договором, дають підстави для висновку суду про стягнення на користь позивача штрафу в сумі 33906,60 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 11888,09 грн. та інфляційних втрат в розмірі 16263,37 грн., суд зазначає таке.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Суд, перевіривши розрахунок Позивача, перевіривши період нарахування останнім вказаної суми 3% річних, дійшов висновку про те, що відповідний розрахунок є вірним, та відповідає нормам чинного законодавства, а тому підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі в сумі 11888,09 грн.

Що стосується заявленої вимоги позивача про стягнення з відповідача 16263,37 грн. суми інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97р). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

В силу приписів статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних втрат визнав їх вірно розрахованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, та стягненню підлягає сума інфляційних втрат в розмірі 16263,37 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 129 ГПК України. Судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином судові витрати покладаються на відповідача в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 526, 546, 548, 549, 610-612, 623-625, 629, 631 Цивільного кодексу України; ст.ст. 173, 174, 179, 218, 224, 225 Господарського кодексу України; ст.ст. 1, 2, 4, 5, 12, 13, 14, 15, 73, 74, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 256, 257, 259 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Харківський котельно-механічний завод" (, 61036, м. Харків, вул. Енергетична, 11) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський вентиляційний завод" (, 03040, м. Київ, вул. Бубнова, 11/8, кв. 135) основну заборгованість в сумі 190 816,90 грн.; інфляційні втрати в сумі 16 263,37 грн.; 3% річних в сумі 11 888,09 грн.; 5% штрафу по договору в сумі - 33 906,60 грн.; судовий збір в сумі 3793,13 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку для оскарження. Зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, або до суду першої інстанції відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України.

У відповідності до ч. 4 Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) строк апеляційного оскарження продовжено на строк дії такого карантину.

Повний текст рішення складено та підписано 02.07.20р.

Суддя Л.В. Шарко