ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" червня 2020 р. Справа№ 910/24323/16

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Копитової О.С.

суддів: Остапенка О.М.

Грека Б.М.

при секретарі судового засідання - Халько В.А.,

за участю представників:

від позивача (апелянта): не з`явився

від відповідача: не з`явився

розпорядник майна: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1

на ухвалу господарського суду міста Києва від 02.10.2019 року

та на додаткову ухвалу господарського суду міста Києва від 02.12.2019 року

у справі № 910/24323/16 (суддя Чеберяк П.П.)

за позовом ОСОБА_1

до публічного акціонерного товариства «Мостобуд»

про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, індексації заробітної плати в загальному розмірі 51003,64 грн.

в межах справи № 910/24323/16

за заявою публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк»

до публічного акціонерного товариства «Мостобуд»

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.10.2019 року у справі №910/24323/16 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з винесеною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 (надалі по тексту ОСОБА_1 , позивач, скаржник) звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив суд поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 02.10.2019 року та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвалу суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального права, а також з неправильно та неповно встановленими обставинами, що мають значення для справи. Скаржник зазначає, що відповідач розрахувався з ним по належним йому сумам при звільненні, що були присуджені до стягнення рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області у справі № 173/1177/14-ц від 19.08.2014 року в загальному розмірі 34767,64 грн. та наголошує на тому, що вказані кошти фактично надійшли на рахунок ОСОБА_1 лише 18.01.2019 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією банківської виписки, а тому строк позовної давності, встановлений ст. 233 Кодексу законів про працю України для звернення до суду з позовом позивачем не було пропущено. Крім того, апелянт зазначає, передбачений ч.1 ст. 117 Кодексу законів про працю України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу законів про працю України, при цьому визначальними є обставини невиплати належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку, а оскільки позивач звернувся до суду першої інстанції без пропуску строку встановленого на звернення, то оскаржуваної ухвалою суд помилково відмовив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні. Також, на думку скаржника основна і додаткова заробітна плата є невід`ємними складовими елементами заробітної плати як такої в цілому, а тому, сума компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, не є збитками. Крім того, скаржник зазначає, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер, а тому зазначені вимоги заявлені до стягнення мають бути задоволені.

При цьому, апелянт не погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що нарахування компенсації заробітної плати на суми несвоєчасно виплачениої суми індексації грошових доходів громадян протирічать Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001 року.

Крім того, апелянт з посиланням на правові позиції Верховного суду наголошує, що всі суми, належні до сплати працівникові мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 Кодексу законів про працю України відповідальність.

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 19.12.2019 року, зазначену апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Копитова О.С., судді: Грек Б.М., Остапенко О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.12.2019 року поновлено ОСОБА_1 строк на подання апеляційної скарги на ухвалу господарського суду міста Києва від 02.10.2019 року у справі №910/24323/16; відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору до прийняття рішення апеляційним судом; відкрито апеляційне провадження та призначено розгляд апеляційної скарги на 29.01.2020 року.

Крім того, до апеляційної інстанції ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою на додаткову ухвалу господарського суду міста Києва від 02.12.2019 року, в якій просить суд скасувати додаткову ухвалу господарського суду міста Києва від 02.12.2019 року та прийняти нове рішення, яким судові витрати покласти на відповідача. Також скаржником подано клопотання про відновлення строку на апеляційне оскарження додаткової ухвали господарського суду міста Києва від 02.12.2019 року у справі № 910/24323/16.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвалу суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального права, оскільки стягнення з позивача судового збору за розгляд поданої ним позовної заяви є передчасним, оскільки в задоволенні заявлених позовних вимог було відмовлено і зазначена ухвала оскаржується в апеляційному порядку.

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 22.01.2020 року, зазначену апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Копитова О.С., судді: Грек Б.М., Остапенко О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2020 року поновлено ОСОБА_1 строк на подання апеляційної скарги на додаткову ухвалу господарського суду міста Києва від 02.12.2019 року у справі №910/24323/16; відкрито апеляційне провадження; об`єднано апеляційні скарги ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду міста Києва від 02.10.2019 року та на додаткову ухвалу господарського суду міста Києва від 02.12.2019 року у справі №910/24323/16 в одне апеляційне провадження; розгляд апеляційних скарг призначено на 29.01.2020 року.

27.01.2020 року через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшли пояснення по справі в яких останній зазначає, що працював у відокремленому підрозділі ПАТ «Мостобуд» електрозварювальником з 05.05.2004 року та звільнився з роботи за згодою сторін з 29.05.2013 року. При цьому, вказує, що постійно висловлює вимоги відповідачу щодо погашення заборгованості по заробітній платі, однак відповідач вказані вимоги ігнорує з посиланням на відсутність коштів на виплату.

28.01.2020 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від арбітражного керуючого - в.о. керівника (розпорядника майна) ПАТ «Мостобуд» Кіцула С.Б. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін. Відповідач вказує, що у позивача відсутні правові підстави вимагати стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки він з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 звернувся поза межами передбаченого ст. 233 Кодексу законів про працю України строку. Крім того, відповідач зазначає про неможливість одночасного стягнення і індексації заробітної плати, і компенсації втрати її частини у зв`язку із затримкою її виплати, та наголошує, що присуджена за рішенням суду заробітна плата підлягає індексації лише у випадку, якщо ці умови настали у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішенням суду, тобто індексація починає обчислюватися з місяця, в якому рішення мало бути виконане. Також, відповідач вважає, що нарахування компенсації заробітної плати на несвоєчасно виплачені суми індексації грошових доходів громадян може нараховуватися виключно на суми несвоєчасно виплаченої заробітної плати.

29.01.2020 року представники сторін не з`явилися, хоча про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, але від арбітражного керуючого - в.о. керівника (розпорядника майна) ПАТ «Мостобуд» Кіцула С.Б. надійшло клопотання про відкладення розгляду апеляційних скарг ОСОБА_1 на іншу дату, з посиланням про участь представника в судовому засіданні в іншому суді.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2020 року розгляд справи відкладено на 11.03.2020 року та зобов`язано сторін подати пояснення та розрахунки.

10.03.2020 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника ПАТ «Мостобуд» надійшло клопотання про відкладення розгляду апеляційних скарг ОСОБА_1 на іншу дату, у зв`язку з участю представника в іншій справі в господарському суді міста Києва і відповідно неможливістю його явки в засідання суду апеляційної інстанції.

Від позивача 10.03.2020 року надійшли пояснення по справі в яких останній надає копію банківської виписки по своєму рахунку, як доказ підтвердження зарахування на його рахунок належних при звільненні сум, яке відбулося 18.01.2019 року, а також з посиланням на Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159 та Порядку про ведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 подано пояснення щодо розрахунку сум компенсації та індексації з доданням помісячного розрахунку по кожній виплаті. Розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивач вираховує виходячи із обставин встановлених рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19.08.2014 року, а також компенсацію заробітної плати за несвоєчасно виплачені суми індексації грошових доходів громадян.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2020 року розгляд справи №910/24323/16 за апеляційними скаргами ОСОБА_1 було відкладено на 08.04.2020 року.

Від позивача 31.03.2020 року надійшли пояснення по справі в яких останній повторно зазначає, що зарахування на його рахунок належних при звільненні сум відбулося 18.01.2019 року, а також з посиланням на постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2020 року просить задовольнити заявлені ним вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2020 року з метою мінімізації ризиків розповсюдження гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 та для убезпечення від ризику життя та здоров`я людей, зокрема представників учасників справи та працівників суду, судове засідання призначене на 08.04.2020 року не відбулося. При цьому, було повідомлено сторін, що після закінчення карантинних заходів про дату та час судового засідання учасників справи буде повідомлено додатково.

Враховуючи, що згідно з п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 392 від 20.05.2020 «Про встановлення Карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів», спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» карантин встановлений на всій території України продовжено до 22.06.2020 року. При цьому, з 22.05.2020 року запроваджено відповідні послаблення протиепідемічних заходів, зокрема, дозволено діяльність адвокатів, нотаріусів, аудиторів та психологів, в тому ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.06.2020 року розгляд справи № 910/24323/16 за апеляційними скаргами ОСОБА_1 було призначено на 24.06.2020 року.

Від позивача 22.06.2020 року надійшли пояснення по справі в яких останній заявляє до стягнення суми середнього заробітку, індексації та компенсації заробітної плати за наступний період затримки розрахунку при звільненні, а саме з 13.07.2018 року по 17.01.2019 року, а також з посиланням на постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2020 року просить задовольнити заявлені ним вимоги в повному обсязі.

23.06.2020 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника ПАТ «Мостобуд» надійшло клопотання про відкладення розгляду апеляційних скарг ОСОБА_1 на іншу дату, у зв`язку з перебуванням представника у відрядженні у м. Луцьк і відповідно неможливістю його явки в засідання суду апеляційної інстанції.

24.06.2020 року представники сторін не з`явилися, хоча про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, від арбітражного керуючого - розпорядника майна ПАТ «Мостобуд» Кіцула С.Б. надійшло клопотання про розгляд апеляційних скарг без його участі за наявними в матеріалах справи доказами.

Розглянувши подане представником ПАТ «Мостобуд» клопотання про відкладення розгляду, колегія суддів відмовила в його задоволенні з підстав того, що боржником виконано вимоги ухвали суду та в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду апеляційних скарг.

В зв`язку з тим, що в судове засідання 24.06.2020 року представники сторін не з`явились, а в апеляційній скарзі позивач просив розглянути апеляційну скаргу за його відсутності, колегія суддів вважає за можливе прийняти постанову за відсутності представників сторін.

В судовому засіданні 24.06.2020 року прийнято постанову.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Згідно ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до ч.6 ст.12 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Враховуючи, що станом на день прийняття оспорюваної постанови діяв Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а Кодекс України з процедур банкрутства чинності не набув, колегія суддів при апеляційному розгляді застосовує положення вказаного закону.

Згідно ч. 4 ст. 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (який діяв під час розгляду справи судом першої інстанції) суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов`язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Наведена норма кореспондується з положеннями п. 8 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України згідно якого господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи доказів, у провадженні господарського суду міста Києва перебуває справа № 910/24323/16 за заявою ПАТ «Альфа-Банк» про банкрутство ПАТ «Мостобуд» на стадії процедури розпорядження майном, введеної ухвалою господарського суду міста Києва від 08.02.2017 року.

ОСОБА_1 12.04.2019 року, тобто після порушення справи про банкрутство боржника, звернувся до господарського суду міста Києва із позовною заявою про стягнення середнього заробітку за весь період затримки розрахунку при звільненні в сумі 12161,50 грн., компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати на суму 2826,80 грн. та індексації заробітної плати на суму 7163,04 грн., що в загальному розмірі складає 51003,64 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що з 05.05.2004 року по 29.05.2013 року працював у відокремленому підрозділі ПАТ «Мостобуд»-Мостобудівельний загін №12 ПАТ «Мостобуд» електрозварювальником, а також на той факт, що відповідач протягом тривалого періоду не сплачував йому заробітну плату та на дату звільнення утворилась заборгованість в розмірі 22 752,96 грн.(зарплата) та 12 014,68 грн. витрати на відрядження. В зв`язку з тим, що в добровільному порядку заборгованість відповідачем погашена не була, позивач звертався до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області і 19.08.2014 року судом було прийнято рішення про стягнення заборгованості в розмірі 34 767,64 грн.

З посиланням на положення ст.ст. 116 - 117 Кодексу законів про працю України , в зв`язку з непроведенням своєчасного розрахунку при звільненні позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період затримки повного розрахунку з 13.07.2018 року (наступного робочого дня за днем підписання позовної заяви від 12.07.2018 року поданої до господарського суду міста Києва) по 17.01.2019 року в розмірі 12 161,50 грн.

Також позивач просив стягнути на його користь компенсацію за невиплачену своєчасно заробітну плату, яка передбачена ст. 34 Закону України «Про оплату праці» та Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» в розмірі 2826,80 грн., а також індексацію заробітної плати у відповідності до ч. 6 ст. 95 Кодексу законів про працю України, ст. 33 Закону України «Про оплату праці», Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» в розмірі 7163,04 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.10.2019 року у справі №910/24323/16 ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Обґрунтовуючи оскаржувану ухвалу, місцевий господарський суд з посиланням на пропуск позивачем тримісячного строку на звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку в розмірі 12161,50 грн. при звільненні, передбачений ст.233 Кодексу законів про працю України, оскільки згідно наявної в матеріалах справи копії постанови Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції від 29.12.2018 року, виконавче провадження ВП № 48187982 щодо примусового виконання рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19.08.2014 у справі № 173/1177/14-ц, було закінчено в зв`язку з фактичним виконанням рішення в повному обсязі, тобто грошові кошти позивачу надійшли ще в грудні 2018 року, а із позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, індексації заробітної плати останній звернувся 12.04.2019 року.

Колегія суддів не погоджується з доводами місцевого суду в силу наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч. 1 ст. 117 зазначеного кодексу).

Відповідно до ст. 233 Кодексу законів про працю України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Тільки у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.

Згідно наявних в матеріалах справи доказів, зокрема копії банківської виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 . філії «Дніпропетровського обласного управління» АТ «Ощадбанк» від 18.01.2019 року, грошові кошти по належним позивачу сумам при звільненні, що були присуджені до стягнення рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області у справі № 173/1177/14-ц від 19.08.2014 року в загальному розмірі 34767,64 грн. фактично надійшли на рахунок ОСОБА_1 18.01.2019 року. Як вбачається з матеріалів справи з позовом про стягнення середнього заробітку за весь період затримки розрахунку при звільненні в сумі 12161,50 грн., компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати на суму 2826,80 грн. та індексації заробітної плати на суму 7163,04 грн., що в загальному розмірі складає 51003,64 грн., позивач звернувся 12.04.2019 року, в зв`язку з чим строк позовної давності, встановлений ст. 233 Кодексу законів про працю України для звернення до суду з позовом позивачем не було пропущено. В зв`язку з чим посилання місцевого суду на відсутність підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку в розмірі 12161,50 грн. є безпідставним.

Крім того, згідно наявних в матеріалах справи пояснень розпорядника майна в.о. голови правління ПАТ «Мостобуд» арбітражного керуючого Кіцула С.Б. від 02.10.2019 року, станом на 01.01.2019 року за підприємством рахувалась заборгованість перед ОСОБА_1 із виплати заробітної плати в розмірі 22752,96 грн. При цьому, розпорядник майна не заперечує той факт, що з огляду на наявність святкових і вихідних днів у кінці грудня 2018 року та початку січня 2019 року, грошові кошти стягнуті у межах виконавчого провадження могли дійсно надійти на рахунок ОСОБА_1 тільки в січні 2019 року.

Щодо вимог позивача про стягнення з боржника компенсації втрати частини доходів та індексації заробітної плати слід зазначити наступне.

Згідно матеріалів справи, рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19.08.2014 року у справі № 173/1177/14-ц присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 22 752, 96 грн. заборгованості по заробітній платі, несплачені кошти на відрядження в сумі 12 014, 64 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 23 106, 85 грн., моральної шкоди в сумі 1000 грн. Вимоги про стягнення з боржника компенсації втрати частини доходів та індексації заробітної плати не заявлялись.

При цьому в рішенні Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області встановлено, що згідно довідки відповідача № 757 від 23.12.2013 року заборгованість перед позивачем складає - жовтень 2012 року - 4 928,50 грн., листопад - 1636,86 грн., грудень 2012 року-3809,46 грн., лютий 2013 року - 2342,35 грн., березень 2013 року -174,24 грн., квітень 2013 року - 2622,223 грн., травень 2013 року - 6253, 29 грн., липень 2013 року - 986,03 грн. Саме на вказані суми і нараховується позивачем компенсація втрати частини доходів та індексації заробітної плати за період з дати звернення до господарського суду міста Києва у липні 2018 року по дату проведення розрахунку з позивачем за період з 26.05.2014 року по 12.07.2018 року.

Структура заробітної плати визначена ст. 2 Закону України "Про оплату праці", за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Крім того, на підставі ст. 2 Закону України "Про оплату праці" структуру заробітної плати можна визначити, беручи до уваги положення Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01. 2004 року № 5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.01. 2004 року за №114/8713 (далі - Інструкція №114/8713), розробленої відповідно до Закону України "Про державну статистику" та Закону України "Про оплату праці" з урахуванням міжнародних рекомендацій у системі статистики оплати праці й стандартів Системи національних рахунків (за змістом преамбули цієї Інструкції).

Відповідно до пункту 1.3 Інструкції №114/8713 для оцінки розміру заробітної плати найманих працівників застосовується показник фонду оплати праці. До фонду оплати праці включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат. Фонд оплати праці складається з: фонду основної заробітної плати; фонду додаткової заробітної плати; інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Відповідно пп. пп. 2.2.7 і 2.2.8 вказаної Інструкції, суми виплат, пов`язаних з індексацією заробітної плати працівників та суми компенсації працівникам втрати частини заробітної плати в зв`язку з порушенням термінів її виплати віднесено до фонду додаткової заробітної плати.

За таких обставин суми виплат, пов`язаних з індексацією заробітної плати працівників та суми компенсації працівникам втрати частини заробітної плати в зв`язку з порушенням термінів її виплати фактично є заробітною платою працівника та підлягають виплаті в загальному порядку.

Відповідної позиції притримується і Велика Палата Верховного Суду в постанові по справі № 910/4518/16 від 30.01.2019 року.

В своєму рішенні №1-18/2013 від 15.10.2013 року Конституційний Суд України дійшов висновку що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Щодо строків звернення з позовом до суду за стягненням вказаних сум, які визначені ст. 233 Кодексу законів про працю України, Конституційний Суд України у зазначеному рішенні визначив, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Розрахунок компенсації частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати провадиться відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001 року «Порядок проведення компенсації громадянам частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати» (надалі по тексту Порядок).

Згідно п.2 Порядку компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплат проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01.01.2001року.

Пунктом 3 Порядку визначено, що заробітна плата підлягає компенсації.

Згідно п.4 Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці за який виплачується дохід по розрахунку не включаються. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Позивачем при розрахунку суми компенсації використані показники щодо величини приросту індексу споживчих цін для обрахунку розміру суми компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати, що розміщено в Інформаційно-аналітичній системі «Ліга», які розраховані станом на дату проведення розрахунку суми компенсації (січень 2019 року). Судом досліджені вказані показники та встановлено, що вони повністю збігаються з опублікованими показниками Держкомстату в офіційних періодичних виданнях.

Розрахунок компенсації відповідно викладених вище положень діючого законодавства відбувається наступним чином. Якщо, нарахований але не виплачений грошовий дохід за жовтень 2012 року (4928,5 грн.) виплачується в січні 2019 року, то відповідно компенсація розраховується =4928,5 грн.*152,4 (приріст індексу споживчих цін за період невиплати грошового доходу, у відсотках розрахований шляхом множення щомісячних індексів споживчих цін з листопада 2012 року (наступний місяць після місяця в якому утворилась заборгованість) до грудня 2018 року (місяць, що передує виплаті доходу):100= 7511,03 грн.

Враховуючи той факт, що відповідачем станом на день звернення до суду присуджена рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області заробітна плата виплачена була в січні 2019 року, суд вважає правомірним здійснення нарахування компенсації по наступний період подання позову, який визначений позивачем, а саме січень 2019 року.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2020 року по справі №910/24353/16 було стягнуто на користь позивача компенсації частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати (по дату подання попереднього позову, а саме липень 2018 року) в розмірі 31 765,3 грн..

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку щодо обґрунтованості вимог позивача про стягнення з відповідача компенсації частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати в розмірі 2826,80 грн. вважає їх законними та обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідності до ч.6 ст.95 Кодексу законів про працю України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Стаття 33 Закону України «Про оплату праці» визначає, що в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

Згідно зі ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексації підлягають грошові доходи населення, зокрема, оплата праці, у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до п.4 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003року №1078 (надалі по тексту Порядок № 1078) частина грошових доходів, яка перевищує прожитковий мінімум, встановлений для відповідних соціальних і демографічних груп населення, індексації не підлягає.

Згідно з п.1-1 Порядку №1078, індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка.

Відповідно до п.4 Порядку №1078, сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Позивачем при розрахунку суми індексації використані коефіцієнти (суми) індексації заробітної плати у 2019 році, що розміщено в Інформаційно-аналітичній системі «Ліга», які розраховані станом на дату проведення розрахунку суми індексації (січень 2019 року) (відповідні таблиці в матеріалах справи).

Відповідач проти розрахунків позивача заперечував, однак своїх розрахунків ні на вимогу суду першої інстанції, ні на вимогу суду апеляційної інстанції не надав. Відповідачем жодним чином не доведено, що за вказаний період на заборгованість перед позивачем нараховувалась індексація.

Індексація заробітної плати є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. Проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Невиплата індексації заробітної плати є обмеженням права позивача на майно, що є незаконним.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 8 листопада 2015 року у справі «Кечко проти України» висловив правову позицію, що поняття «власності», яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу N Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права», і, таким чином, як «власність» в цілях вказаного положення.

На вимогу суду апеляційної інстанції позивачем подано детальний помісячний розрахунок суми індексації заробітної плати.

Судом досліджено розрахунок зроблений позивачем, перевірено коефіцієнти та рівень прожиткового мінімуму на відповідний період, перераховано вказані суми у відповідності до встановленого порядку та з урахуванням наявних в матеріалах справи документів, (зокрема щодо визначення базового місяця для нарахування). Суд погоджується з поданим розрахунком позивача.

З урахуванням викладених обставин колегія суддів вважає правомірними вимоги позивача про стягнення з відповідача суми індексації заробітної плати, розрахованої станом на січень 2019 року. При цьому, задоволенню підлягає сума індексації в розмірі визначеному при поданні позову до господарського суду, а саме 7163,04 грн.

За викладених вище обставин, колегія суддів приходить до висновку щодо обґрунтованості вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати на суму 2826,80 грн. та індексації заробітної плати на суму 7163,04 грн.

При цьому, позивачем заявлено до стягнення суми компенсації за несвоєчасну виплату суми індексації грошових доходів громадян в розмірі 28852,30 грн. Дані вимоги задоволенню не підлягають, оскільки нарахування компенсації заробітної плати на суми несвоєчасно виплаченої суми індексації приписам Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», а також Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України №159 від 21.02.2001 року, не передбачено,

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Згідно ч. 1, 2 ст. 277 Господарського процесуального кодексу підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Таким чином, враховуючи викладене, ухвала господарського суду міста Києва від 02.10.2019 року по справі № 910/24323/16 підлягає скасуванню в частині відмови у стягненні 12161,50 грн. - середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні, 2326,80 грн. компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати та 7163,64 грн. індексації заробітної плати, як така, що прийнята при неповному з`ясуванні обставин справи.

Відповідно до ч. 14 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як убачається з матеріалів справи розподіл судових витрат було здійснено господарським судом міста Києва відповідно до ст. 244 Господарського процесуального кодексу України в додатковій ухвалі від 02.12.2019 року наступним чином 1921,00 грн. присуджено до стягнення на користь Державного бюджету України з ОСОБА_1

Враховуючи той факт, що апеляційним судом ухвала господарського суду міста Києва від 02.10.2019 року скасовується частково то ухвала господарського суду міста Києва від 02.12.2019 року стосовно розподілу судових витрат підлягає зміні.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Судовий збір від сплати якого позивач звільнений у встановленому законом порядку стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Керуючись статтями 129, 267-270, 273, 275, 277, 281-285 Господарського процесуального кодексу України, Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Ухвалу господарського суду міста Києва від 02.10.2019 року у справі № 910/25323/16 скасувати в частині відмови у стягненні 12161,50 грн. .- середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні, 2326,80 грн. компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати та 7163,64 грн. індексації заробітної плати .

3. Прийняти в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_1 про стягнення з публічного акціонерного товариства «Мостобуд» заборгованості в розмірі 21651,34 грн., з яких 12161,50 грн. - середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні, 2326,80 грн. компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати та 7163,64 грн. індексації заробітної плати задовольнити.

4. Стягнути з публічного акціонерного товариства «Мостобуд» (01033, м. Київ, вул. Паньківська, буд. 5; ідентифікаційний код 01386326) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 21651 (двадцять одна тисяча шістсот п`ятдесят одна) грн. 34 коп., з яких 12161 (дванадцять тисяч сто шістдесят одна) грн. 50 коп.. - середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні, 2326 (дві тисячі триста двадцять шість) грн. 80 коп. компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, індексацію заробітної плати на суму 7163 (сім тисяч сто шістдесят три) грн. 04 коп.

5. В іншій частині ухвалу залишити без змін.

6. Додаткову ухвалу господарського суду міста Києва від 02.12.2019 року у справі №910/243232/16 змінити, виклавши резолютивну частину додаткової ухвали в такій редакції:

«Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Державного бюджету України 1105 (одна тисяча сто п`ять) грн. 50 коп.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Мостобуд» (01033, м. Київ, вул. Паньківська, буд. 5; ідентифікаційний код 01386326) на користь Державного бюджету України 815 (вісімсот п`ятнадцять) грн. 50 коп.».

7. Стягнути з публічного акціонерного товариства «Мостобуд» (01033, м. Київ, вул. Паньківська, буд. 5; ідентифікаційний код 01386326) на користь Державного бюджету України 1223 (одна тисяча двісті двадцять три) грн. 25 коп. за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

8. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Державного бюджету України 1658 (одна тисяча шістсот п`ятдесят вісім) грн. 25 коп. за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

9. Доручити господарському суду міста Києва видати відповідні накази.

10. Матеріали справи № 910/24323/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає негайному виконанню.

Cторони мають право оскаржити постанову до Верховного суду в порядку, передбаченому ст.ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 02.07.2020 року.

Головуючий суддя О.С. Копитова

Судді О.М. Остапенко

Б.М. Грек