ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" липня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/941/20

Господарський суд Одеської області у складі:

судді В.С. Петрова

секретар судового засідання Ю.Е. Рибка

за участю представників:

від позивача - не з`явився,

від відповідача - Денисенко В.І., Яременко Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом фізичної особи-підприємця Бакурова Андрія Сергійовича до Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське пароплавство" про стягнення 332247,91 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Бакуров Андрій Сергійович звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське пароплавство" про стягнення заборгованості в загальній сумі 332247,91 грн., у т.ч.: основного боргу - 272440,00 грн., пені - 50266,83 грн., 3% річних - 7634,00 грн., інфляційних втрат - 1907,08 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору № 196ТС на виконання ремонтних робіт від 25.03.2019р. щодо своєчасної оплати виконаних позивачем робіт.

Зокрема, позивач зазначає, що за умовами укладеного договору від 25.03.2019 р. № 196 ТС на виконання ремонтних робіт ПрАТ "УДП" як замовник доручив ФОП Бакурову А.С. як виконавцю виконати ремонтні роботи пасажирської зони пасажирського судна "Молдавія" згідно ремонтної відомості, яка є додатком № 1 до договору, на загальну суму 304740,00 грн.

Згідно п. 3.1 договору строк виконання ремонтних робіт виконавцем встановлено 20 календарних днів від дати початку ремонтних робіт.

За ствердженнями позивача, фактично роботи з ремонту виконавцем були виконані достроково, про що сторонами по договору було 12 квітня 2019 року складено та підписано акт виконаних ремонтних робіт до договору № 196 ТС від 25.03.2019 р.

Згідно п. 2.2 договору оплата за виконані роботи проводиться замовником на підставі виставленого рахунку виконавця протягом 30 календарних днів після виконання ремонтних робіт та підписання сторонами акту виконаних робіт.

Як зазначає позивач, виконавцем 12.04.2019 р. було виставлено замовнику рахунок № 19 на оплату виконаних робіт на суму 304740,00 грн., відповідно термін оплати рахунку за умовами договору відкладався до 12.05.2019 р. Проте, всупереч умов договору замовник не виконав свої зобов`язання за договором щодо своєчасної оплати виконаних виконавцем ремонтних робіт. Так, несвоєчасність оплати рахунку № 19 від 12.04.2019 р. відображено в акті звіряння взаємних рахунків між сторонами по договору від 23.09.2019 р., де в графі "кредит" зазначена сума 304740,00 грн.

Крім того, позивач посилається на п. 5.2 договору, згідно якого у разі порушення термінів оплати замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожний день прострочення з оплати, індекс інфляції та 3% річних.

З огляду на вказані положення договору, у зв`язку з простроченням оплати робіт на суму 304740,00 грн. з 13.05.2019 р. до 11.10.2019 р. позивачем нараховано пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що складає в сумі 43131,00 грн. Також за вказаний період позивачем нараховано 3% річних у розмірі 3782,00 грн.

До того ж позивач зазначає, що 11.10.2019 р. ПрАТ "УДП" згідно платіжного доручення LGF 952 частково сплатило вищезазначений рахунок на суму 32300,00 грн., у зв`язку з чим залишок недооплати склав 272440,00 грн., що відображено в акті звірки взаємних рахунків між сторонами по договору від 16.01.2020 р., де в графі "кредит" вказано сальдо на користь позивача у сумі 272440,00 грн. При цьому позивач додає, що сума часткової оплати у розмірі 32300,00 грн. має підтвердження у виписці з рахунку клієнта ПриватБанку ФОП Бакурова А.С. від 27.03.2020 р. за період з 01.01.2019 р. по 27.03.2020 р.

Таким чином, залишок недоплати по договору з 12.10.2019 р. по 11.11.2019 р. склав 272440,00 грн., на який позивач за вказаний період здійснив відповідно до умов п. 5.2 договору 3% річних в сумі 672,00 грн., пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ - 7135,69 грн. та індекс інфляції - 1907,08 грн. Також позивачем здійснено нарахування на вказаний залишок недоплати по договору за період з 12.11.2019 р. по 02.04.2020 р. відповідно до умов п. 5.2. договору 3% річних в сумі 3180,00 грн. Пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ не нараховувалась у зв`язку з закінченням шестимісячного терміну її нарахування, а втрати від інфляції не нараховувалися у зв`язку із їх відсутністю.

Наразі позивач вказує, що з метою добровільного врегулювання спору письмово звертався до відповідача ПрАТ "УДП" з претензією про погашення боргу та сплати пені, на яку отримав письмову відповідь за вих. № ЧМ-218 від 18.03.2020 р. з відмовою у задоволенні претензії, так як позивачем не наведені докази обґрунтування претензії. Однак, позивач вважає вказану відповідь відповідача на претензію такою, що не відповідає дійсним обставинам справи, так як у нього наявні всі первинні документи по господарсько-фінансовим взаємовідносинам між сторонами, а саме: договір на виконання ремонтних робіт, ремонтна відомість, акт виконаних робіт, рахунок на оплату, докази часткової оплати, два акти звірки розрахунків тощо.

Таким чином, невиконання відповідачем зобов`язань за договором виконання ремонтних робіт, та несплата останнім в добровільному порядку заборгованості стали підставою для звернення позивача до суду із заявленим позовом про примусове стягнення заборгованості з відповідача.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 08.04.2020 р. позовну заяву фізичної особи-підприємця Бакурова Андрія Сергійовича прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/941/20, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження, при цьому підготовче засідання призначено на 15.05.2020 р.

15.05.2020 р. від позивача надійшла на електронну адресу господарського суду заява про закінчення підготовчого провадження за відсутності позивача, в якій позивач вказує про неможливість бути присутнім у підготовчому засіданні через запровадження на території України карантину постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" (із змінами).

Також 15.05.2020 р. від відповідача на електронну адресу господарського суду надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з запровадженням карантину.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 15.05.2020 р. у справі № 916/941/20 підготовче засідання відкладено на 09 червня 2020 р.

09.06.2020 р. від позивача надійшла на електронну адресу господарського суду заява про закінчення підготовчого провадження за відсутності позивача, в якій позивач вказує про неможливість бути присутнім у підготовчому засіданні через запровадження на території України карантину постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" (із змінами).

Також 09.06.2020 р. від відповідача на електронну адресу господарського суду надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з запровадженням карантину.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 09.06.2020 р. у справі № 916/941/20 підготовче засідання відкладено на 23.06.2020 р. з огляду на неявку сторін.

22.06.2020 р. від позивача надійшла на електронну адресу господарського суду заява про закінчення підготовчого провадження за відсутності позивача, в якій позивач просить суд розглянути справу по суті на підставі наявних матеріалів у справі та задовольнити позовні вимоги.

22.06.2020 р. від відповідача на електронну адресу господарського суду надійшов відзив на позов (а.с. 61-63), в якому останній просить відмовити у задоволені позовних вимог ФОП Бакурова А.С. В обґрунтування заперечень відповідач зазначає, що 25 березня 2019 р. між ПрАТ "УДП" та ФОП Бакуровим А.С. було укладено договір № 196 ТС на виконання ремонтних робіт, згідно якого ФОП Бакуров А.С. прийняв на себе зобов`язання виконати ремонт пасажирської зони т/х "Молдавія". Наразі відповідач вказує, що п. 2.2 договору передбачено, що оплата за виконані роботи проводиться замовником на підставі виставленого рахунку виконавця протягом 30 календарних днів після ремонтних робіт та підписання сторонами акту виконаних робіт. Тобто, як стверджує відповідач, подією у даному договорі є виставлення рахунку виконавцем та підписання акту виконаних робіт сторонами. При цьому відповідач зауважує, що акт виконаних робіт був підписаний сторонами 12.04.2020 р., однак рахунок, про який стверджує ФОП Бакуров А.С. у своїй позовній заяві, та наявність якого є обов`язковою умовою для оплати, про що прямо вказано в договорі, ПрАТ "УДП" не отримував. Тим самим ПрАТ "УДП" вважає, що позивач не виконав у повному обсязі вимоги договору № 196 ТС від 25.03.2020 р., а тому у відповідача не виникло обов`язку з приводу оплати виконання ремонтних робіт.

Окрім цього, відповідач зазначає, що ФОП Бакуровим А.С. була пред`явлена претензія про оплату робіт та сплату пені, сума якої складає 348489,00 грн., у відповідь на яку було зазначено, що ПрАТ "УДП" не має можливості розглянути дану претензію, оскільки претензія не оформлена відповідно вимогам законодавства України. Проте, як вказує відповідач, сума заборгованості претензії про оплату робіт та сплату пені (складає 348489,00 грн.) відрізняється від суми заборгованості у позовній заяві, що складає 337231,63 грн., у т.ч. сума основного боргу 272440,00 грн., 3% річних 7634,00 грн., пеня 50266,83 грн., інфляційні втрати 1907,08 грн., судовий збір 4983,72 грн., з різницею на 11257,37 грн.

01.07.2020 року позивачем було подано до господарського суду відповідь на відзив (а.с. 78-79), згідно якої позивач підтримує позовні вимоги у повному обсязі. Наразі позивач вважає безпідставними ствердження відповідача про неотримання ним від позивача рахунку на оплату виконаних робіт за № 19 від 12.04.2019 р., оскільки вказаний рахунок 12.04.2019 р. був вручений відповідачу після складання та підписання сторонами по договору акту виконаних робіт. При цьому термін оплати рахунку за умовами договору відкладався до 12.05.2019 р., однак всупереч умов договору замовник не виконав свої зобов`язання за умовами договору щодо своєчасної оплати виконаних виконавцем ремонтних робіт. До того ж позивач зазначає, що несвоєчасність оплати рахунку № 19 від 12.04.2019 р. відображено в акті звіряння взаємних рахунків між сторонами по договору від 23.09.2019 р., де в графі "кредит" зазначена сума 304740,00 грн., а також в акті звірки взаємних рахунків між сторонами по договору від 16.01.2020 р., де вбачається у графі "кредит" сальдо на користь позивача ФОП Бакуров А.С. у сумі 272440,00 грн. Крім того, позивач зазначає, що 11.10.2019 р. відповідач частково за платіжним дорученням LGF 952 здійснив оплату рахунку № 19 від 12.04.2019 р. на суму 32300,00 грн., про що свідчить виписка ПриватБанку, де у графі призначення платежу відповідач посилається на рахунок № 19 позивача. Наразі позивач зауважує, що твердження представника відповідача про невідповідність цифрових показників суми, заявленої позивачем у претензії про оплату робіт і пені, та у позовній заяві не відповідають дійсності, оскільки, крім справи № 916/941/20, в провадженні господарського суду Одеської області перебуває ще одна справа № 916/950/20 (суддя Щавинська Ю.М.) за позовом ФОП Бакуров А.С. до ПрАТ "УДП" про стягнення пені, 3% річних та інфляційних витрат за ремонт т/х "Волга", а тому зазначена сума в претензії більше за суму позову.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 23.06.2020 р. у справі № 916/941/20 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті в засіданні суду на 09 липня 2020 р.

У судовому засіданні 09.07.2020 р. представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог.

Заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.

25 березня 2019 року між фізичною особою-підприємцем Бакуровим Андрієм Сергійовичем (виконавець) та Приватним акціонерним товариством "Українське Дунайське пароплавство" (замовник) було укладено договір № 196 ТС на виконання ремонтних робіт, відповідно до п. 1.1, 1.2 якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання виконати ремонт пасажирської зони т/х "Молдавія". Перелік і вартість робіт визначається відповідно до ремонтної відомості, яка є додатком № 1 до цього договору.

За умовами п. 2.1 договору вартість робіт і матеріалів за цим договором становить 304704, 00 грн. без ПДВ, відповідно до ремонтної відомості. Виконавець працює на єдиному податку.

В п. 2.2. договору встановлено, що оплата за виконані роботи проводиться замовником на підставі виставленого рахунку виконавця протягом 30 календарних днів після виконання ремонтних робіт та підписання сторонами акту виконаних робіт.

Відповідно до п. 3.1 договору строк виконання робіт виконавцем встановлюється 20 календарних днів від дати початку ремонтних робіт.

В п. 3.2 договору зазначено, що виконавець гарантує якість виконаних робіт протягом одного року від дати підписання акту виконаних робіт.

Згідно з п. 4.1 договору виконавець зобов`язується: приступити до виконання робіт на т/х "Молдавія" після підписання цього договору (п. 4.1.1); виконати роботи в повному обсязі і в строки, передбачені цим договором, з відповідною якістю і передати їх замовнику (п. 4.1.2); після виконання робіт виконавець зобов`язаний підписати акт виконаних робіт у двох примірниках для кожної сторони і передати їх замовнику для підписання. Дата акту виконаних робіт є датою закінчення робіт (п. 4.1.3); виконавець має право виконати даний договір достроково (4.1.4).

В п. 4.2. договору передбачено, що замовник зобов`язується прийняти виконані роботи і здійснити оплату відповідно до пункту 2.2 договору (п. 4.2.1); після прийняття виконаних робіт передати виконавцю підписаний акт виконаних робіт (п. 4.2.2).

Згідно п. 5.2 договору у разі порушення термінів оплати замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожний день прострочення в оплаті плюс індекс інфляції та 3% річних.

Відповідно до п. 7.1 договору останній набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2019 року, але в будь-якому випадку - до повного виконання всіх умов сторонами своїх зобов`язань за ним.

В п. 7.2 договору сторони погодили, що всі зміни і доповнення до даного договору оформляються додатковими угодами у двох примірниках для кожної сторони.

Згідно з п. 7.3 договору при розірванні договору сторони зобов`язані виконати свої зобов`язання до дати припинення договору і зробити взаєморозрахунки.

Пунктом 8.2 договору встановлено, якщо розбіжності не можуть бути вирішені шляхом переговорів сторін, то вони передаються на розгляд господарського суду відповідно до законодавства України.

Наразі до вказаного договору №196 ТС про виконання ремонтних робіт від 25.03.2019 року сторонами оформлено додаток № 1 "Ремонтна відомість на виконання ремонту пасажирської зони т/х "Молдавія", відповідно до якої перелік вартість робіт з матеріалами становить загалом 304740,00 грн.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Ч. 1 ст. 173 ГК України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 ст. 174 ГК України встановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Так, укладений між сторонами по справі договір № 196 ТС про виконання ремонтних робіт від 25.03.2019 р. є підставою для виникнення у сторін за цим договором відповідних господарських зобов`язань згідно зі ст.ст. 173, 174 ГК України (ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України), і є обов`язковим для виконання його сторонами у відповідності з положеннями ст. 629 ЦК України.

При цьому з огляду на зміст правовідносин суд зазначає, що вказаний договір за своєю суттю відповідає зобов`язальним правовідносинам, що виникають з договорів підряду.

Так, за змістом ч. 1, 2 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Проводячи аналіз змісту вказаних статей ЦК, можна зробити висновок, що легальне визначення договору підряду вміщує лише його основні ознаки: 1) виконання таких робіт здійснюється за завданням замовника; 2) на ризик підрядника; 3) результати робіт передаються замовнику; 4) замовник повинен прийняти та оплатити результати виконаної робити.

Натомість згідно ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Розмежування договору підряду і надання послуг проводять за таким головним критерієм: навіть якщо в результаті надання послуги створюється певний матеріальний об`єкт, він не може бути самостійним об`єктом цивільних правовідносин на відміну від результатів підрядних робіт. Як правило, підрядником створюється або нова індивідуально визначена річ з притаманними тільки їй ознаками або досягається конкретний, матеріальний, корисний результат відносно індивідуально визначеної речі - покращення її якості, зміна властивостей, кольору, форми тощо.

Послуги полягають у тому, що по-перше, це нематеріального характеру, а по-друге - вони нероздільно пов`язані з особистістю послугонадавача. У зобов`язаннях про надання послуг результат діяльності виконавця не має уречевленого змісту. При послугах продається не сам результат, а дії, які до нього призвели; для послуги характерна непомітність (її не можна взяти в руки, зберігати, транспортувати, складувати).

При цьому зазначені в ч. 2 ст. 837 ЦК види робіт, які можуть опосередковуватися за допомогою договору підряду, умовно поділяються на три групи: перша - створення, виготовлення певної речі; друга - зміна споживних якостей індивідуально визначеної речі (обробка, переробка, ремонт і інше), третя - інша робота, яка може бути і не пов`язана з річчю, але в результаті повинна відбутись зміна матеріального об`єкта. В будь-якому випадку виконання підрядної роботи є виникнення матеріалізованого результату. Корисний ефект від діяльності з надання послуги не виступає у вигляді певного осяжного матеріального результату, як це має місце при виконанні роботи, а полягає в самому процесі надання послуги.

З огляду на викладене, до спірного договору, предметом якого є роботи з ремонту пасажирської зони т/х "Молдавія", результатом якого є матеріальний корисний результат, застосовуються положення, встановлені в главі 61 Цивільного кодексу України „Підряд".

У відповідності до ч. 1 ст. 853 Цивільного кодексу України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Згідно ч. 1, 2 ст. 854 Цивільного кодексу України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Наразі судом встановлено, що в додатку № 1 до договору № 196 ТС від 25.03.2019 р. „Ремонтна відомість на виконання ремонту пасажирської зони т/х "Молдавія", що складена між ПрАТ "Українське Дунайське пароплавство" та ФОП Бакуровим А.С., сторони визначили перелік робіт та їх вартість, яка склала 304740,00 грн. без ПДВ.

Як з`ясовано судом, на виконання умов вказаного договору позивачем були виконані роботи пасажирської зони т/х "Молдавія", зокрема: заміна килимового покриття в верхньому вестибулі, в коридорі, на гвинтовому трапі, заміна килимового покриття в коридорі класу Б, виготовлено фуршетний стіл в ресторан, що підтверджується складеним між позивачем та відповідачем актом виконаних робіт від 12.04.2019 р. до договору № 196 ТС від 25.03.2019 р. (а.с. 19), який підписаний належним чином уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками сторін. Вартість виконаних позивачем робіт за вказаними актом складає 304740,00 грн. При цьому в акті вказано, що роботи виконані в строк в повному обсязі, претензії до виконавця з боку замовника по виконаним роботам відсутні.

Виходячи з вищенаведеного та враховуючи положення п. 2.2 договору, суд доходить до висновку про належне виконання позивачем своїх зобов`язань перед відповідачем по договору згідно вищевказаного акту, що повністю узгоджується з умовами укладеного сторонами договору.

В силу статті 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

Пунктом 2.2. договору встановлено, що оплата за виконані роботи проводиться замовником на підставі виставленого рахунку виконавця протягом 30 календарних днів після виконання ремонтних робіт та підписання сторонами акту виконаних робіт.

Згідно приписів ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, прийняття відповідачем виконаних позивачем робіт є підставою виникнення у відповідача зобов`язання оплатити вартість вказаних робіт відповідно до умов договору та чинного законодавства протягом 30 календарних днів після підписання сторонами акту виконаних робіт. Враховуючи те, що акт виконаних робіт за спірним договором був підписаний сторонами 12.04.2019 р., відповідно 30-денний строк на оплату робіт сплинув 12.05.2019 р.

Наразі, як встановлено судом, відповідач 11.10.2019 р. здійснив часткову оплату за виконані позивачем роботи на суму 32300,00 грн., про що свідчить наявна в матеріалах справи копія виписки АТ КБ "ПриватБанк" по рахунку ФОП Бакурова А.С. за період з 01.01.2019 р. по 01.04.2020 р. Відтак, залишок несплаченої відповідачем на користь позивача суми по виконаним роботам складає 272440,00 грн. (304740,00 грн. вартість виконаних робіт - 32300,00 грн.). При цьому докази, які б підтверджували факт повної сплати відповідачем вартості виконаних позивачем робіт згідно умов договору № 196 ТС на виконання ремонтних робіт від 25.03.2019 р., в матеріалах справи відсутні.

Відповідач, заперечуючи проти позову, посилається на неотримання ПрАТ "Українське Дунайське пароплавство" від ФОП Бакурова А.С. рахунку на оплату робіт, у зв`язку з чим у нього не виникло зобов`язання з оплати виконаних ремонтних робіт. Вказані доводи відповідача судом до уваги не приймаються, оскільки за наведеними умовами спірного договору № 196 ТС на виконання ремонтних робіт від 25.03.2019 р. сторони погодили строк оплати (30 календарних днів) саме після виконання ремонтних робіт та підписання сторонами акту виконаних робіт, а не з моменту виставлення рахунку на оплату. В договорі № 196 ТС не передбачено обов`язку ФОП Бакурова А.С. здійснити вручення або відправлення рахунку, лише вказано про здійснення відповідачем оплати на підставі виставленого рахунку. За ствердженнями позивача, ним був виставлений відповідачу рахунок № 19 від 12.04.2019 р. на суму 304740,00 грн. після складання та підписання сторонами по договору акту виконаних робіт. Вказані доводи позивача відповідачем не спростовано. Натомість з виписки АТ КБ "ПриватБанк" по рахунку ФОП Бакурова А.С. за період з 01.01.2019 р. по 01.04.2020 р. вбачається, що при здійсненні часткової оплати від 11.10.2019 р. за платіжним документом LGF 952 відповідачем вказано в призначенні платежу „За ремонт (по факту) пасажирської зони т/х "Молдавія", зг. рах. 19 (част.) від 12.04.2019 р., без дог.", тобто з посиланням на рахунок позивача № 19 від 12.04.2019 р., копія якого міститься в матеріалах справи. Отже, доводи відповідача про неотримання рахунку № 19 не відповідають обставинам справи.

Більш того, обов`язок відповідача з оплати за виконані роботи згідно умов договору не пов`язаний з моментом отримання відповідачем рахунку, а тому неотримання відповідачем рахунку у будь-якому випадку не звільняє його від обов`язку сплатити вартість виконаних позивачем ремонтних робіт, які відповідач замовив та прийняв їх у позивача. Так, відповідач, будучи обізнаним про наявність у нього обов`язку з оплати за виконані ремонті роботи протягом 30 календарних днів після їх виконання та підписання сторонами акту виконаних робіт, повинен був самостійно здійснювати контроль щодо розрахунку належної до сплати суми.

За таких обставин, суд погоджується з доводами позивача про наявність у відповідача заборгованості перед позивачем за виконані роботи згідно спірного договору в сумі 272440,00 грн., про що також свідчить складений між сторонами акт звірки взаємних розрахунків станом на 30.11.2019 р. (а.с. 31), підписаний представниками обох сторін та скріплений печатками. Так, несплатою позивачу у повному обсязі вартості виконаних робіт в межах спірного договору № 196 ТС на виконання ремонтних робіт від 25.03.2019 р. відповідач порушив прийняті на себе зобов`язання за цим договором, що є недопустимим згідно ст. 525 Цивільного кодексу України.

Відтак, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 272440,00 грн.

За ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З огляду на те, що відповідач свої зобов`язання в частині оплати вартості виконаних ремонтних робіт не виконав у встановлений договором строк, то відповідно відповідач вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, що в свою чергу тягне за собою відповідні правові наслідки.

При цьому невиконання зобов`язання або виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що мало місце у даному випадку (несвоєчасна сплата відповідачем вартості виконаних робіт) згідно ст. 610 Цивільного кодексу України є порушенням зобов`язання, зокрема з боку відповідача.

В свою чергу у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Як передбачено частиною 1 ст. 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. В силу ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

Згідно положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно п. 5.2 договору у разі порушення термінів оплати замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожний день прострочення в оплаті плюс індекс інфляції та 3% річних.

За приписами ч. 1 ст. 624 Цивільного кодексу України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Крім того, згідно ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 229 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Ч. 1, 2, 4 ст. 217 ГК України передбачають, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.

В силу положень ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Так, з огляду на несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язань за спірним договором щодо здійснення оплати за виконані ремонтні роботи позивачем нараховано відповідачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за несвоєчасну оплату вартості виконаних ремонтних робіт на суму 304740,00 грн. за період з 13.05.2019 р. до 11.10.2019 р. (151 дн.), що складають 43131,14 грн., та на суму 272440,00 грн. за період з 12.10.2019 р. до 11.11.2019 р. (30 дн.), що складають 7135,69 грн., розрахунки яких наведено у позові (а.с. 2-5).

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань врегульовано Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань".

Отже, яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано.

Враховуючи вищенаведене та порушення відповідачем термінів сплати вартості виконаних ремонтних робіт, суд вважає, що позивачем цілком правомірно нараховано пеню. При цьому, дослідивши здійснений позивачем розрахунок пені на загальну суму в розмірі 50266,83 грн., судом встановлено, що вказаний розрахунок пені було здійснено позивачем арифметично вірно, виходячи з облікової ставки НБУ, що діяла у відповідному періоді прострочення. До того ж зазначений розрахунок суми пені за несвоєчасну оплату вартості виконаних ремонтних робіт відповідачем не оспорено. Відтак, з відповідача підлягає стягненню пеня в розмірі 50266,83 грн. (43131,14 грн. + 7135,69 грн.)

Щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат суд зазначає наступне.

Виходячи з системного аналізу законодавства, обов`язок боржника сплатити кредитору суму боргу з нарахуванням процентів річних та відшкодувати кредитору спричинені інфляцією збитки випливає з вимог ст. 625 ЦК України.

Зокрема, частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Слід зазначити, що виходячи з положень ст. 625 ЦК України, право кредитора на стягнення 3% річних та інфляційних втрат не залежить від моменту пред`явлення вимоги про таке стягнення (до моменту погашення боргу або після цього). При цьому визначальним є наявність факту порушення боржником строків виконання грошового зобов`язання. Таким чином, право кредитора на стягнення 3% річних може бути реалізовано у будь-який момент при наявності вищезазначених вимог, передбачених законодавством.

Наразі слід зазначити, що згідно положень ЦК проценти річних є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов`язань. Так, розмір 3% річних також визначений сторонами в п. 5.2 спірного договору, відповідно сплаті підлягають саме 3% річних від простроченої суми за відповідний час прострочення грошового зобов`язання у гривневому вираженні.

Враховуючи вищенаведене та порушення відповідачем термінів сплати вартості виконаних ремонтних робіт, суд вважає, що позивачем цілком правомірно нараховано 3% річних. При цьому, дослідивши та перевіривши здійснений позивачем розрахунок суми 3% річних, нарахованих за несвоєчасну оплату вартості виконаних ремонтних робіт на існуючу суму боргу в розмірі 304740,00 грн. за період з 13.05.2019 р. до 11.10.2019 р. (151 дн.), що склали 3782,00 грн. (304740,00 грн./100%х3%/365 дн. х 151 дн.), а також на існуючу суму боргу в розмірі 272440,00 грн. за період з 12.10.2019 р. до 02.04.2020 р. (172 дн.), що склали 3852,00 грн. (272440,00 грн./100%х3%/365 дн. х 172 дн.), судом встановлено, що вказаний розрахунок 3% річних був здійснений позивачем вірно, також вказаний розрахунок відповідачем не оспорювався. Відтак, з відповідача підлягають стягненню 3% річних, нарахованих за несвоєчасну оплату вартості виконаних ремонтних робіт в розмірі 7634,00 грн.

Також позивачем заявлено до стягнення інфляційні втрати в сумі 1907,08 грн.

Так, індекс інфляції це додаткова сума, яка сплачується боржником і за своєю правовою природою є самостійним засобом захисту цивільного права кредитора у грошових зобов`язань і спрямована на відшкодування його збитків, заподіяних знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в державі. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державною службою статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні.

Згідно роз`яснень, наведених в п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" № 14 від 17.12.2013 р., інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. В листі Верховного Суду України від 03.04.97р. N 62-97 р. також наведені відповідні рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ Верховного Суду України.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що факт знецінення або незнецінення грошових коштів і відповідно обґрунтованість заявлених до стягнення збитків від інфляції необхідно встановлювати на момент звернення до суду з позовом про таке стягнення.

Так, з урахуванням наведених рекомендацій щодо порядку застосування індексів інфляції судом було перевірено здійснений позивачем розрахунок інфляційних нарахувань за несвоєчасну оплату вартості виконаних ремонтних робіт, та встановлено, що за період з травня (13.05.2019 р. початок прострочення) по вересень 2019 р. (11.10.2019 р. момент здійснення часткової оплати відповідачем) визначений Державною службою статистики України індекс інфляції становив менше одиниці, тобто мала місце дефляція, тому інфляційні нарахування на суму боргу 304740,00 грн. відсутні. Наразі, як встановлено судом, позивачем правомірно здійснено нарахування інфляційних втрат на існуючу суму боргу 272440,00 грн., однак слід зазначити, що право на нарахування інфляційних втрат на вказану суму боргу у позивача виникло не у жовтні 2019 р., а з 13.05.2019 р. (дати виникнення прострочення виконання зобов`язання) по 02.04.2020 р. (моменту звернення позивача до суду із заявленим позовом). Відтак, з огляду на вищевказані рекомендації щодо необхідності встановлення судом збитків від інфляції за весь період існування прострочення зобов`язання, судом самостійно здійснено перерахунок інфляційних втрат за встановлений судом період прострочення на суму боргу 272440,00 грн., що за розрахунком суду складають 3523,69 грн. (272440,00 грн. (сума боргу) х 1,013 (сукупний індекс інфляції) - 272440,00 грн.). Той факт, що за проведеним судом розрахунком інфляційних втрат встановлено більший розмір, слід зазначити, що суд позбавлений можливості виходити за межі позовних вимог, як це передбачено в ч. 2 ст. 237 ГПК України. В свою чергу оскільки заявлена до стягнення сума інфляції є меншою, ніж вище розрахована судом, відповідно з відповідача підлягає стягненню сума інфляційних втрат в заявленому позивачем розмірі 1907,08 грн.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно положень ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Вказані положення ЦК кореспондуються з положеннями ст. 20 ГК України.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи надані сторонами докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги фізичної особи-підприємця Бакурова Андрія Сергійовича обґрунтовані та відповідають вимогам чинного законодавства і фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим підлягають задоволенню.

У зв`язку з тим, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача та рішення відбулось на користь позивача, згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору в сумі 4983,72 грн., понесені позивачем при подачі позову, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов фізичної особи-підприємця Бакурова Андрія Сергійовича до Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське пароплавство" про стягнення заборгованості в розмірі 332247,91 грн. задовольнити.

2. СТЯГНУТИ з Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське пароплавство" (68600, Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Пароходна, 28; ) на користь фізичної особи-підприємця Бакурова Андрія Сергійовича ( АДРЕСА_1 ; ідент. код НОМЕР_1 ) основну заборгованість в розмірі 272440/двісті сімдесят дві тисячі чотириста сорок/грн. 00 коп., пеню в сумі 50266/п`ятдесят тисяч двісті шістдесят шість/грн. 83 коп., 3% річних в сумі 7634/сім тисяч шістсот тридцять чотири/грн. 00 коп., інфляційні втрати в сумі 1907/одна тисяча дев`ятсот сім/грн. 08 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 4983/чотири тисячі дев`ятсот вісімдесят три/грн. 72 коп.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 20-денного строку з моменту складання повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 10 липня 2020 р.

Суддя В.С. Петров