ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

09.07.2020 Справа № 905/959/20

Господарський суд Донецької області у складі судді Аксьонової К.І., при секретарі судового засідання Турко А.В., розглянувши матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Таланлегпром», м. Київ

до відповідача: Приватного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод», м.Краматорськ, Донецька область

про стягнення заборгованості за договором поставки №48/6-41 від 15.08.2016 у сумі 13951,89грн, пені у сумі 1813,50грн, 3% річних у сумі 372,27грн, інфляційних втрат у сумі 265,57грн, всього 16403,23грн

Представники учасників справи:

від позивача: Федько Ю.В. представник за довіреністю №б/н від 02.06.2020

від відповідача: представник не з`явився

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Таланлегпром», м. Київ, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Приватного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод», м.Краматорськ, Донецька область, про стягнення заборгованості за договором поставки №48/6-41 від 15.08.2016 у сумі 13951,89грн, пені у сумі 1813,50грн, 3% річних у сумі 372,27грн, інфляційних втрат у сумі 265,57грн, всього 16403,23грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань за договором поставки №48/6-41 від 15.08.2016 в частині остаточної та своєчасної оплати за поставлений товар.

Приймаючи позовну заяву до розгляду та відкриваючи провадження у справі, суд, виходячи з вимог ч.3 ст.12, ч.1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України, дійшов висновку про розгляд даної справи як малозначної в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Висновок щодо визначення даної справи як малозначної зроблений судом з огляду на приписи п.1 ч.5 ст.12 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначені як малозначні.

Провадження у справі відкрито ухвалою суду від 26.05.2020; розгляд справи призначений на 16.06.2020 з подальшим оголошенням перерви у судовому засіданні до 09.07.2020.

У судове засідання 09.07.2020 з`явився представник позивача, підтримав позовні вимоги.

Відповідач у судові засідання 06.06.2020 та 09.07.2020 представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином; правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Виходячи з того, що під час розгляду справи судом було створено необхідні умови для доведення фактичних обставин справи, зокрема, було надано достатньо часу для реалізації кожним учасником спору своїх процесуальних прав, передбачених ст.ст. 42, 46 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про розгляд справи по суті в даному судовому засіданні.

Враховуючи ненадання відповідачем відзиву, згідно з положеннями ст.178 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

15.08.2016 між позивачем, Товариством з обмеженою відповідальністю «Таланлегпром» (постачальник) та відповідачем, Публічним акціонерним товариством «Старокраматорський машинобудівний завод» (покупець) був укладений договір №48/6-41, відповідно до п.1.1 якого постачальник за замовленням покупця зобов`язався передати у власність покупцеві взуття, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити його на умовах, викладених в договорі.

Відповідно до п.1.2 договору асортимент, кількість, ціна, строк поставки та загальна вартість, походження цього товару, що передається, вказуються у відповідних специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору.

Право власності на товар переходить з моменту отримання товару уповноваженим на то представником покупця, що підтверджується видатковою накладною, підписаною повноважними сторонами (п.1.4 договору).

Як встановлено п.2.1 договору загальна вартість договору складається з усіх сум, вказаних в специфікаціях, які є невід`ємною його частиною.

Згідно з п.2.3 договору оплата за товар здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника у формі: 50% передплата; 50% протягом 10 календарних днів з дати отримання товару покупцем.

Датою поставки товару вважається дата підписання уповноваженими представниками сторін накладної (товарно-транспортної або товарної), що засвідчує прийняття товару покупцем від постачальника (п.3.4 договору).

Як встановлено п.5.3 договору у разі порушення строку оплати (крім передплати) передбаченого п.2.2 договору, покупець сплачує на користь постачальника пеню у розмірі 0,1% від загальної суми заборгованості за кожен банківський день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла за період прострочення.

Договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2018 та підлягає автоматичному продовженню на кожен наступний календарний рік, якщо немає письмового розірвання діючого договору (п.8.4 договору в редакції додаткової угоди від 29.12.2017 до договору №48/6-41 від 15.08.2016).

Виходячи з того, що матеріали справи не містять доказів письмового розірвання договору, суд дійшов висновку, що на момент виникнення спірних правовідносин договір був чинним, що сторонами не заперечується.

З відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань судом було встановлено, що покупцем, Публічним акціонерним товариством «Старокраматорський машинобудівний завод» 27.04.2018 змінено найменування на Приватне акціонерне товариство «Старокраматорський машинобудівний завод».

Додатковою угодою від 14.05.2018 до договору №48/6-41 від 15.08.2016 у зв`язку зі зміною назви покупця внесено зміни до преамбули договору.

В межах договору №48/6-41 від 15.08.2016 сторонами було підписано специфікацію №2, якою погоджено поставку товару: черевики ВА412 кількістю 30 пар, ціна без ПДВ 242,55грн, сума без ПДВ 7276,50грн; черевики ВА412м кількістю 23 пар, ціна без ПДВ 267,05грн, сума без ПДВ 6142,15грн; черевики АА413кс2/3 кількістю 25 пар, ціна без ПДВ 578,50грн, сума без ПДВ 14462,5грн. Всього сума з ПДВ складає 33457,38грн.

У виконання умов п.2.3 договору №48/6-41 від 15.08.2016 відповідачем на користь позивача 05.06.2019 була перерахована попередня оплата за товар у сумі 16728,69грн, що підтверджується банківською випискою по рахунку позивача.

У виконання умов договору №48/6-41 від 15.08.2016 та специфікації №2 до договору позивач поставив відповідачу товар за видатковою накладною №2718 від 13.06.2019 на суму 30680,58грн з ПДВ. Товар прийнятий відповідачем без зауважень та заперечень стосовно кількості та якості, що підтверджується підписом представника відповідача (довіреність №1883 від 11.06.2019) на видатковій накладній №2718 від 13.06.2019.

Враховуючи приписи ст.ст. 76, 77, 91 Господарського процесуального кодексу України, вказана видаткова накладна приймається судом як така, що підтверджує належне виконання позивачем умов договору №48/6-41 від 15.08.2016 в частині поставки товару та прийняття його відповідачем.

Підставою для звернення позивача до суду з даним позовом про стягнення заборгованості у розмірі 13951,89грн, пені у сумі 1813,50грн, 3% річних у сумі 372,27грн, інфляційних втрат у сумі 265,57грн стало порушення відповідачем прийнятих на себе зобов`язань в частині остаточної оплати за поставлений товар.

Розглядаючи спір по суті, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, платити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 Цивільного кодексу України.

Пунктом 1 ч. ст.11 Цивільного кодексу України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір.

Відповідно до приписів ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як визначено ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Укладений сторонами договір №48/6-41 від 15.08.2016 за своєю правовою природою є договором поставки, отже, правовідносини сторін підпадають під регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Аналогічні положення містяться в ч.1 ст. 265 Господарського кодексу України, відповідно до якої за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За правилами ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

При цьому, підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і фіксує факт здійснення господарської операції та встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу (ч.1 ст.693 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язань містяться і у ч.ч.1,7 ст.193 Господарського кодексу України.

Як встановлено судом позивач виконав господарські зобов`язання за договором №48/6-41 від 15.08.2016 з поставки товару. В свою чергу відповідач частково виконав свої зобов`язання за договором №48/6-41 від 15.08.2016 з оплати товару, перерахувавши попередню оплату за товар у сумі 16728,69грн, що підтверджується банківською випискою по рахунку позивача.

Між тим обставини справи свідчать, що відповідач не здійснив остаточного розрахунку за поставлений позивачем товар у встановлений договором №48/6-41 від 15.08.2016 строк 50% протягом 10 календарних днів з дати отримання товару покупцем, тобто, за видатковою накладною №2718 від 13.06.2019 до 24.06.2019 включно з урахуванням того, що останній день строку (23.06.2019) припадав на вихідний день (ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України). Внаслідок наведеного у відповідача виникла заборгованість за договором №2718 від 13.06.2019 у розмірі 13951,89грн, наявність якої відповідачем не заперечується.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість та правомірність позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за договором №48/6-41 від 15.08.2016 у розмірі 13951,89грн, а отже і про їх задоволення в повному обсязі.

Разом з тим, суд зауважує, що несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язання з оплати поставленого товару є порушенням зобов`язання (неналежним виконанням) в розумінні ст.610 Цивільного кодексу України.

З огляду на невиконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань з оплати поставленого товару у строк, встановлений договором поставки №48/6-41 від 15.08.2016, суд дійшов висновку, що відповідач згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України є боржником, який прострочив виконання зобов`язання.

Розглядаючи вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у сумі 1813,50грн за період з 24.06.2019 по 24.12.2019, суд виходить з такого.

Нарахування заявленої до стягнення в межах даного позову пені зумовлено порушенням відповідачем своїх зобов`язань за договором в частині своєчасної оплати переданої продукції за договором.

Відповідно до ч.1 ст.549, п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення ним зобов`язання.

Згідно з приписами ч.2 ст. 193, ч.1 ст. 216 та ч.1 ст. 218 Господарського кодексу України за порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарського кодексу України, іншими законами та договором.

Одним із видів господарських санкцій згідно з ч.2 ст. 217, ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України є штрафні санкції (неустойка, штраф, пеня).

Розмір штрафних санкцій відповідно до ч.4 ст. 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі.

Відповідно до ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Заявлену до стягнення пеню позивачем нараховано на підставі п.5.3 договору №48/6-41 від 15.08.2016, за умовами якого у разі порушення строку оплати (крім передплати) передбаченого п.2.2 договору, покупець сплачує на користь постачальника пеню у розмірі 0,1% від загальної суми заборгованості за кожен банківський день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла за період прострочення.

Як встановлено судом, відповідач прийняв на себе зобов`язання прийняти та своєчасно здійснити оплату переданого товару у строк встановлений у договорі №48/6-41 від 15.08.2016 50% протягом 10 календарних днів з дати отримання товару покупцем, враховуючи те, що поставка та відвантаження товару відбулась 13.06.2019 (видаткова накладна №2718), останнім днем здійснення оплати за поставлену продукцію є 24.06.2019 з урахуванням того, що останній день строку (23.06.2019) припадав на вихідний день (ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України), у зв`язку з чим за вимогами ст.253 Цивільного кодексу України першим днем порушення строку оплати, з якого можливо нарахування штрафних санкцій, є 25.06.2019.

При розрахунку заявленої до стягнення пені позивачем застосовано розмір пені 0,1% від суми простроченого платежу за кожен день прострочки.

Разом з тим, відповідно до ст.ст.1,3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Як встановлено судом нарахування пені в розмірі 0,1% від загальної суми заборгованості за кожен банківський день прострочення є більшим, ніж нарахування пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен банківський день прострочення, тому нарахування пені в даному випадку з розрахунку 0,1% є неправомірним. Разом з цим, суд зазначає, що при розрахунку пені позивачем невірно визначено початкову дату періоду нарахування пені.

Здійснивши власний розрахунок пені, виходячи з подвійної облікової ставки НБУ за кожен банківський день прострочення, за період з 25.06.2019 по 24.12.2019, суд встановив, що пеня за вказаний період становить 1608,87грн, з огляду на що позовні вимоги в частині стягнення пені за договором №48/6-41 від 15.08.2016 у розмірі 1813,50грн, підлягають частковому задоволенню у розмірі 1608,87грн.

Розглядаючи позов в частині стягнення з відповідача на підставі ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України інфляційних втрат у сумі 265,57грн за період липень 2019 квітень 2020 та 3% річних у сумі 372,27грн за період прострочення з 24.06.2019 по 29.04.2020, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За результатом проведеної перевірки наданого позивачем розрахунку 3% річних, судом встановлено його невідповідність фактичним обставинам справи в частині невірного визначення початкової дати періоду нарахування 3% річних.

Здійснивши перерахунок 3% річних за період з 25.06.2019 по 29.04.2020, суд встановив, що належним розміром 3% річних за вказаний період є 355,11грн, з огляду на що позовні вимоги в частині стягнення 3% річних у сумі 372,27грн підлягають частковому задоволенню у розмірі 355,11грн.

За результатом проведеної судом перевірки розрахунок інфляційних нарахувань за період липень 2019 квітень 2020 є методологічно та арифметично вірним та відповідає фактичним обставинам справи, отже, позовні вимоги в частині стягнення інфляційних нарахувань у сумі 265,57грн є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

З огляду на часткове задоволення позовних вимог за приписами п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати позивача зі сплати судового збору, покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 210, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Таланлегпром», м. Київ, до Приватного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод», м.Краматорськ, Донецька область, про стягнення заборгованості за договором поставки №48/6-41 від 15.08.2016 у сумі 13951,89грн, пені у сумі 1813,50грн, 3% річних у сумі 372,27грн, інфляційних втрат у сумі 265,57грн, всього 16403,23грн задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод» (84302, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Конрада Гампера, б.2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Таланлегпром» (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, б.77, ) заборгованість за договором поставки №48/6-41 від 15.08.2016 у сумі 13951,89грн, пеню у сумі 1608,87грн, 3% річних у сумі 355,11грн, інфляційні втрати у сумі 265,57грн та витрати зі сплати судового збору в сумі 2073,58грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні 09.07.2020 складено та підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 10.07.2020.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк, визначений ст. 256 Господарського процесуального кодексу України продовжується на строк дії такого карантину.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п. 8, 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя К.І. Аксьонова