ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"01" липня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/1216/20

Господарський суд Одеської області у складі: суддя Волков Р.В.,

При секретарі судового засідання Прижбило О.В.,

Розглянувши справу №916/1216/20

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОДИСТРИБ`ЮШН КАРГО ПАРТС" (вулиця Закревського, будинок 16, м. Київ, 02222, )

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Прокопенка Василя Гавриловича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

про стягнення 28269,86 грн.

представники сторін:

від позивача - Арнаут Н.О.;

від відповідача - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АВТОДИСТРИБ`ЮШН КАРГО ПАРТС" звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Прокопенка Василя Гавриловича про стягнення 28269,86 грн., з яких 25945,02 грн. сума заборгованості, 1640,71 грн. сума пені, 555,03 грн. - сума 12% річних, 129,10 грн. - сума втрат від інфляції.

Ухвалою від 07.05.2020 відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 03.06.2020. 28.05.2020 від представника позивача надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, ухвалою від 01.06.2020 клопотання задоволено, доручено Дніпровському районному суду міста Києва проведення відеоконференції з метою забезпечення участі представника позивача у судовому засіданні при розгляді справи №916/1216/20.

Судове засідання 03.06.2020 було заплановано провести в режимі відеоконференції з Дніпровським районним судом міста Києва, однак. з технічних причин у вищезазначеному суді судове засідання не відбулось, про що було складено акт від 03.06.2020р., який долучено до матеріалів справи (а.с.82).

Протокольною ухвалою судом було відкладено розгляд справи на 15.06.2020 року об 11:50 год. 03.06.2020р. до Господарського суду Одеської області надійшло клопотання представника позивача про надання можливості для участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою системи "EasyCon".

Ухвалою від 03.06.2020 клопотання представника позивача щодо участі у судовому засіданні по справі №916/1216/20 в режимі відеоконференцзв`язку "EasyCon" - задоволено, повідомлено сторін про дату наступного судового засідання.

15.06.2020 протокольною ухвалою відкладено судове засідання на 01.07.2020. Ухвалою від 15.06.2020 відповідача повідомлено про дату наступного судового засідання.

30.06.2020 додатково повідомлено відповідача про розгляд справи телефонограмою (а.с.103).

01.07.2020 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

В обґрунтування вимог позивач посилається на укладення 21.11.2018 договору з відповідачем, згідно з яким позивач як постачальник зобов`язався передати у власність відповідачу (покупцю) запчастини, експлуатаційні матеріали та автомобільні шини, а покупець зобов`язався приймати та оплачувати товар. Вказує, що на виконання договору позивачем було відвантажено товар на загальну суму 25945,02 грн., однак відповідачем не здійснено оплати за договором.

Відповідач у судові засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, правом на подання відзиву не скористався, жодних заяв та клопотань не надходило.

Відповідно до ч.ч.3,7 ст. 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

П.4 ч.6 ст. 242 ГПК України встановлено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Згідно з ч.1 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного держаного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою.

За змістом пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження, відправлення "EMS" - 14 календарних днів, міжнародні поштові перекази - відповідно до укладених угод. За письмовою заявою відправника/адресата строк зберігання поштових відправлень, внутрішніх поштових переказів може бути продовжений за додаткову плату до двох місяців з дня надходження до об`єкта поштового зв`язку місця призначення. У разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою у порядку, визначеному у пунктах 99, 99-1, 99-2, 106 та 114 цих Правил, із зазначенням причини невручення.

Після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення, поштові перекази повертаються відправнику.

Повернення відправлень, від яких відмовився адресат або вручення яких неможливе, повинне здійснюватися негайно.

Отже, у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Водночас, суд зазначає, що за змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. (Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 921/6/18, постанові Верховного Суду від 21.03.2019 у справі №916/2349/17).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

П.1 ст.202 ЦК України встановлює, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься і в ст.193 ГК України, яка регламентує, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або зміну його умов, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як встановлено судом, між сторонами на підставі укладеного змішаного договору виникли відносини поставки.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Автодистриб`юшн Карго Партс» (далі - Постачальник, позивач) та Фізичною особою-підприємцем Прокопенко Василем Гавриловичем (далі - Покупець, відповідач) було укладено Договір №14197-16/2018 від 21.11.2018 (далі - Договір), відповідно до п.1.1. якого Постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, передати у власність Покупця визначені цим Договором запчастини, експлуатаційні матеріали, автомобільні шини, тощо (далі - Товар), а також надати шиноремонтні та шиномонтажні послуги (далі - Послуги), а Покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, прийняти Товар і Послуги та здійснити їх оплату.

Згідно з п.1.2. Договору номенклатура, найменування, одиниця виміру, походження товару, загальні кількість, ціна за одиницю Товару, що передаються за цим Договором, термін та умови передачі, визначаються у рахунках-фактурах (рахунках на оплату), товарних (видаткових) накладних, або інших передбачених чинним законодавством документах на Товари, які є невід`ємною частиною Договору та остаточно узгоджується Сторонами на кожну окрему партію Товару.

Відповідно до п.2.4. Договору погодження Сторонами кількості, номенклатури, асортименту та ціни Товару відбувається за їх взаємною згодою шляхом переговорів та фіксується у товарних (видаткових) накладних та в рахунках на оплату, що являються невід`ємними складовими даного Договору, без складання специфікацій.

П. 2.5. Договору встановлено, що Покупець, підписуючи товарну (видаткову) накладну, виявляє згоду на прийняття Товару відповідно до попередньої домовленості із Постачальником та позбавляється права заявляти претензії щодо невідповідності поставленого Товару за кількістю, номенклатурою, асортиментом та ціною. Сторони домовилися, що уповноважуючи певну особу на прийняття Товару від Постачальника. У тому числі Перевізника, Покупець тим самим уповноважує таку особу підписувати відповідні документи на Товар: товарні (видаткові) накладні, товарно-транспортні накладні.

Згідно з п.2.6. Договору датою поставки Товару вважається дата підписання уповноваженими представниками Сторін товарної (видаткової) накладної, що засвідчує прийняття Товару Покупцем від Постачальника. При цьому печатка Покупця може не використовуватися, якщо факт невикористання печатки в господарській діяльності підтверджений установчими документами Покупця.

Відповідно до п.2.7 Договору перелік уповноважених осіб визначається Покупцем на підставі виданої Постачальнику Генеральної довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей. У разі зміни переліку уповноважених осіб на приймання Товару Покупець повинен внести зміни в Генеральну довіреність. Відповідальність за своєчасне надання даних про зміну уповноважених осіб несе Покупець.

Пунктом 2.8. Договору встановлено, що відсутність печатки Покупця на переліку документів п.2.13 при наявності підписів уповноважених осіб згідно п.2.7. Договору не є підставою для заперечень факту приймання товару, надання послуг, а підпис є достовірним доказом факту поставки (передання) товару, отримання послуг.

Згідно з п.2.13 Договору в залежності від виду господарської операції за цим Договором (поставка Товару або надання Послуг) Постачальник повинен надати Покупцеві такі документи:

- Товарну (видаткову) накладну;

- Акт виконаних робіт;

- Рахунок на оплату;

- Сертифікати відповідності, видані органами Держстандарту України (на товар, що підлягає обов`язковій сертифікації).

Положеннями п.3.1. Договору визначено, що ціни на Товар і Послуги погоджуються Сторонами у кожному окремому випадку і вказуються у товарних (видаткових) накладних, товарно-транспортних накладних, замовленням-нарядах та Актах виконаних робіт, які є невід`ємною частиною даного Договору.

Відповідно до п.3.2. Договору за домовленістю Сторін Товар продається на умовах попередньої оплати або на умовах відстрочення платежу в межах кредитного ліміту. Кредитним лімітом Сторони вважають суму, на яку Постачальник може поставити товар на умовах домовленого відтермінування. В залежності від загальної суми щомісячних замовлень Покупця, Постачальник визначає суму кредитного ліміту.

Згідно з п.3.4. Договору якщо продаж Товару здійснюється на умовах відстрочення платежу в межах кредитного ліміту, термін такого відстрочення зазначається у товарній (видатковій) накладній. У такому разі Товар має бути сплачений не пізніше останнього дня відтермінування включно на підставі рахунку на оплату, який надається Постачальником Покупцю разом з товарною (видатковою) накладною. Підписання Покупцем або уповноваженої ним особи на прийняття Товару товарної (видаткової) накладної є належним підтвердженням факту отримання ним рахунку на оплату.

Положеннями п.3.6. Договору оплата Товару і наданих Послуг за цим Договором здійснюється Покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальнику.

Як встановлено судом, на виконання умов Договору позивачем було передано відповідачу товар на загальну суму 25945,02 грн. згідно з наступними видатковими накладними, які містять посилання на відповідні рахунки та строки оплати:

- Видаткова накладна №SI від 28.01.2020 на суму 208,20 грн. (а.с.28), рахунок №S від 28.01.2020 (а.с.22), сплатити до 07.02.2020;

- Видаткова накладна №SI від 28.01.2020 на суму 2917,32 грн. (а.с.29), рахунок №S від 28.01.2020 (а.с.23), сплатити до 07.02.2020;

- Видаткова накладна №SI від 28.01.2020 на суму 421,38 грн. (а.с.30), рахунок №S від 28.01.2020 (а.с.24), сплатити до 07.02.2020;

- Видаткова накладна №SI від 28.01.2020 на суму 5903,34 грн. (а.с.31-32), рахунок №S від 28.01.2020 (а.с.25), сплатити до 27.02.2020;

- Видаткова накладна №SI від 28.01.2020 на суму 15003,36 грн. (а.с.33-34), рахунок №S від 28.01.2020 (а.с.26), сплатити до 27.02.2020;

- Видаткова накладна №SI від 29.01.2020 на суму 1491,42 грн. (а.с.35), рахунок №S від 29.01.2020 (а.с.24), сплатити до 08.02.2020.

Докази оплати поставленого товару у матеріалах справи відсутні, що свідчить про неналежне виконання відповідачем зобов`язань за Договором і не спростовано належними доказами.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про задоволення вимоги позивача про стягнення 25945,02 грн. заборгованості.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписами ч.1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 343 ГК України встановлено, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п.5.2. Договору за порушення грошового зобов`язання за цим Договором більше 3-х календарних дній, Покупець сплачує на користь Постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ до суми простроченого платежу, за весь період такого прострочення.

Судом перевірено розрахунок пені, наданий позивачем та встановлено, що позивачем здійснено помилки у розрахунку. В межах заявленого періоду нарахування судом здійснено власний розрахунок, та встановлено, що стягненню підлягає 924,20 грн. пені, замість заявленої суми у розмірі 1640,71 грн.

П.5.3. Договору встановлено, що у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, передбаченого цим Договором, винна сторона несе відповідальність, встановлену ст. 625 ЦК України, а саме: той, хто прострочив виконання грошового зобов`язання, має сплатити на користь іншої сторони за Договором суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 12 відсотків річних від простроченої суми.

Судом перевірено розрахунок відсотків річних та встановлено, що позивачем здійснено помилки в розрахунках, обґрунтованою сумою відсотків річних є 552,96 грн. в межах заявленого періоду нарахування замість заявленої суми у розмірі 555,03 грн.

Щодо інфляційних втрат суд вказує, що позивачем було вірно здійснено розрахунок, та вважає суму інфляційних втрат у розмірі 129,10 грн. обґрунтованою.

Позивачем заявлено попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат у розмірі 12902,00 грн., у тому числі 2102,00 грн. витрат зі сплати судового збору, 10800,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

На підтвердження витрат надано Договір №1/28/04/2020 про надання правової (правничої) допомоги від 28.04.2020, предметом якого є надання правової допомоги клієнту щодо захисту його прав та законних інтересів у господарському суді Одеської області шляхом здійснення позовної роботи відносно контрагента ФОП Прокопенко В.Г. щодо стягнення з останнього суми дебіторської заборгованості та штрафних санкцій у зв`язку з порушенням договірних зобов`язань.

П.4.1. Договору про надання правової допомоги встановлено, що за правову допомогу, передбачено п.1.2. Договору Клієнт сплачує Адвокату винагороду в розмірі, визначену в додатковій угоді до цього Договору за розрахунковою ставкою 1200,00 грн. за 1 годину витраченого часу Адвоката.

У матеріалах справи наявна також Додаткова угода до укладеного між Сторонами договору про надання правової допомоги, відповідно до умов якої сторони домовилися, що розмір винагороди за надання послуг за основним Договором становить:

1.1. За вивчення та аналіз документів, що підтверджують наявність спору, чинного законодавства України, якими врегульовані спірні правовідносини та процесуальні підстави для проведення позовної роботи в інтересах Клієнта, судової практики Верховного Суду, а також підготовку та подання до Господарського суду Одеської області позовної заяви - 8400,00 грн. (згідно опису наданих послуг, що додається);

1.2. За представництво Клієнта та ведення справи у Господарському суді Одеської області у процесуальному статусі позивача, у тому числі участь у судових засіданнях - 1200,00 грн. за 1 година витраченого часу адвоката.

При цьому також надано опис наданих послуг за Договором на загальну суму 8400,00 грн., підписаний адвокатом та клієнтом, який свідчить як про кількість витраченого часу, так і про погодження та прийняття клієнтом наданих послуг на суму у розмірі 8400,00 грн.

Згідно ч.3 ст.123 ГПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Ч.5 ст. 126 ГПК України передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно п.2 ч.4 ст.129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Ч.8 ст. 129 ГПК України встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Суд відзначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічних висновків дійшов також Європейський суд з прав людини, рішення якого, відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" можуть бути використані судом в якості джерела права.

Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п.п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004р. заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про підтвердження позивачем витрат на професійну правову допомогу, які підлягають сплаті, на суму у розмірі 8400,00 грн. У судовому засіданні 01.07.2020 представником позивача також зазначено суму витрат у розмірі 8400,00 грн.

Суд приходить до висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Водночас, стягненню з відповідача підлягає сума витрат на правову допомогу у розмірі 8186,48 грн. у зв`язку з тим, що позов було задоволено частково, а витрати розподілено судом пропорційно.

При цьому відповідно до ч.9 ст. 129 ГПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. У зв`язку з тим, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, суд покладає на нього витрати зі сплати судового збору у повному обсязі.

Згідно з ч.1 ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч.1 ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 11, 15, 16, 202, 525, 526, 530, 549, 610, 611, 625, 626, 712 ЦК України, ст.ст. 175, 193, 230, 343 ГК України, ст.ст. 73, 74, 75, 77, 79, 86, 91, 98, 129, 232, 233, 236, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОДИСТРИБ`ЮШН КАРГО ПАРТС" (вулиця Закревського, будинок 16, м. Київ, 02222, ) до Фізичної особи-підприємця Прокопенка Василя Гавриловича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення 28269,86 грн. задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Прокопенка Василя Гавриловича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОДИСТРИБ`ЮШН КАРГО ПАРТС" (вулиця Закревського, будинок 16, м. Київ, 02222, ) 25945,02 грн. заборгованості, 924,20 грн. пені, 552,96 грн. відсотків річних, 129,10 грн. інфляційних втрат, 2102,00 грн. витрат зі сплати судового збору, 8186,48 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

3. В задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту з урахуванням положень п.4 розділу Х ГПК України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступна та резолютивна частина рішення проголошені в судовому засіданні 01.07.2020. Повний текст рішення складений та підписаний 06 липня 2020 р.

Суддя Р.В. Волков