РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2020Справа № 910/16486/18
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Трофименко Т.Ю., при секретарі судового засідання Бабич М.А., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Об`єднана рибна компанія "Юг-Аквапром"

до Державного підприємства "Укрриба",

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Регіонального відділення Фонду державного майна по Миколаївській області

про визнання недійсною додаткової угоди,

Представники сторін:

від позивача: Жуковський В.Й.,

від відповідача: не з`явився,

від третьої особи: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Об`єднана рибна компанія "Юг-Аквапром" подало до суду позовну заяву до Державного підприємства "Укрриба" про визнання недійсною додаткової угоди від 01.09.2015 до договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, № РОФ-135 від 01.02.2002.

Позивач мотивував свої позовні вимоги порушенням процедури погодження розміру орендної плати. Крім того, позивач вважає порушеними його майнові права, що виявилося у сплати ним протягом тривалого часу орендної плати у значно більшому розмірі.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.05.219, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 29.10.2019 у справі № 910/16486/18, відмовлено у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Постановою Верховного Суду від 16.01.2020 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Об`єднана рибна компанія "Юг-Аквапром" задоволено частково; постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.10.2019 і рішення Господарського суду міста Києва від 21.05.2019 у справі № 910/16486/18 скасовано, справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями справу № 910/16486/18 передано на розгляд судді Трофименко Т.Ю.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.02.2020 прийнято справу № 910/16486/18 до свого провадження, підготовче засідання призначено на 23.03.2020.

З метою попередження виникнення та запобігання поширення гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом COVID-19, зважаючи на період карантину, визначений постановою Кабінетом Сіністрів України "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" від 11.03.2020 №211, з урахуванням Указу Президента України №87/2020 від 13.03.2020 щодо введення в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року "Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та з урахуванням рішення Уряду про заборону пасажирських перевезень та обмеження кількості учасників масових заходів, судове засідання 23.03.2020 не відбулося. Відповідне оголошення було розміщено на офіційному веб-сайті суду та на сторінці суду в мережі Facebook.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.04.2020 підготовче засідання у справі № 910/16486/18 призначено на 18.05.2020.

18.05.2020 через канцелярію суду від позивача надійшли додаткові пояснення.

У підготовче засідання 18.05.2020 з`явився представник позивача, представники відповідача та третьої особи не з`явилися.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив відкласти підготовче засідання на 10.06.2020.

09.06.2020 на електронну пошту суду надійшло клопотання відповідача про розгляд справи за відсутності представника відповідача.

У підготовче засідання 10.06.2020 з`явився представник позивача, представники відповідача та третьої особи не з`явилися.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив закрити підготовче провадження та призначити до судового розгляду по суті на 01.07.2020.

19.06.2020 та 23.06.2020 через канцелярію суду надійшли клопотання відповідача про розгляд справи без участі представника відповідача.

В судове засідання 01.07.2020 з`явився представник позивача, представники відповідача та третьої особи не з`явилися, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Зважаючи на те, що відповідача та третю особу було належним чином повідомлено про дату, час та місце судового засідання, а їх неявка не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу по суті в цьому судовому засіданні за відсутності представників вказаних осіб.

Представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 01.07.2020 оголошено вступну та резолютивну частини рішення на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.02.2002 Регіональне відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області (орендодавець) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Об`єднана рибна компанія "Юг-Аквапром" (орендар) уклали договір № РОФ-135 оренди нерухомого майна, яке знаходиться на балансі Відкритого акціонерного товариства "Миколаївське сільськогосподарсько-рибоводне підприємство", розташованого за адресою: с. Андрієво-Зоріно Березанського району Миколаївської області.

Предметом договору було визначено передача орендодавцем і прийняття орендарем у строкове платне користування нерухомого майна - ставка з гідроспорудами, інв. № 104, площею 980 га, розташованого за адресою: с. Андрієво-Зоріно Березанського району Миколаївської області, що знаходиться на балансі Відкритого акціонерного товариства "Миколаївське сільськогосподарсько-рибоводне підприємство", загальна вартість якого дорівнює 304 600,00 грн. згідно з експертною оцінкою станом на 31.12.2001 без права передачі в суборенду та з цільовим призначенням - з метою використання під ставок для вирощування риби.

Строк дії договору сторони встановили у п. 10.1, де визначено, що договір укладено строком на 1 рік і діє з 01.02.2002 до 01.02.2003 включно.

Відповідно до п. 10.10 договір укладено у трьох примірниках, для орендодавця, для орендаря та балансоутримувача.

У розділі 3 договору було погоджено розмір, порядок внесення орендної плати, відповідальність за прострочення, зокрема, у п. 3.1 вказано, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку та порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 і становить 2 563,72 грн. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством. Орендна плата підлягає корегуванню на індексу інфляції, перераховується до державного бюджету у розмірі 100 % у вигляді грошових коштів і сплачується до 12 числа місяця, наступного за звітним.

В якості додатку до описаного договору сторони оформили розрахунок плати за базовий місяць оренди державного нерухомого майна, погоджений Регіональним відділенням Фонду державного майна України.

Факт передачі орендодавцем і приймання орендарем обумовленого у договорі майна підтверджується приєднаним до позовної заяви актом приймання-передачі (додаток № 2 до договору), що був документально оформлений обома сторонами.

22.01.2002 орендар та орендодавець уклали додаткову угоду до договору оренди про продовження терміну дії договору на п`ять років, якою п. 10.1 договору було викладено у новій редакції, а саме: договір діє з 01.02.2003 до 01.02.2008.

06.05.2003 Міністерством аграрної політики України та Фондом державного майна України з метою організації ефективного використання гідротехнічних споруд, які не увійшли до статутних фондів господарських товариств, створених в процесі приватизації на базі підприємств рибного господарства, було прийнято спільний наказ № 126/752 про передачу до сфери управління Міністерства аграрної політики України гідротехнічних споруди, включаючи ставкові рибоводні споруди та пов`язані з ними робочі машини і обладнання, інше майно, яке на момент приватизації не увійшло до статутних фондів господарських товариств, створених в процесі приватизації на базі підприємств рибного господарства, зазначених у додатку до цього наказу, зокрема, Відкритого акціонерного товариства "Миколаївське сільськогосподарсько-рибоводне підприємство".

Відповідно до зазначеного наказу регіональним відділенням Фонду державного майна України, Фонду майна Автономної Республіки Крим необхідно було забезпечити приймання-передачу майна на баланс державного підприємства "Укрриба" у порядку, встановленому Положенням про порядок передачі об`єктів права державної власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.09.1998 № 1482.

На виконання цього наказу 29.07.2003 Державне підприємство "Укрриба" в якості орендодавця та Товариство з обмеженою відповідальністю "Об`єднана рибна компанія "Юг-Аквапром" в якості орендаря уклали додаткову угоду до договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № РОФ-135 від 01.02.2002. За вказаною додатковою угодою договір оренди було викладено у новій редакції, зокрема, розмір орендної плати було визначено на рівні 2 637,32 грн., яка з урахуванням місячного індексу інфляції перераховувалася 30 % в доход державного бюджету України, 70% - на рахунок орендодавця.

Така додаткова угода була укладена в 4-х примірниках однакової юридичної сили, з яких 2 - орендодавцю, та по одному орендарю та Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Миколаївській області.

Додатком № 1 до договору сторони оформили розрахунок плати за перший (базовий) місяць оренди державного нерухомого майна, погоджений з Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області, а додатком № 2 - акт приймання-передачі майна від нового орендодавця орендареві.

01.01.2007 орендар та орендодавець уклали додаткову угоду до основного договору оренди, відповідно до якої орендна плата було визначена у ставці 2 655,00 грн. за базовий місяць оренди (грудень 2006 року). Додатком № 1 до цієї додаткової угоди оформлено розрахунок плати за перший перерахований (базовий) після перерахування місяць оренди державного нерухомого майна, що був погоджений з Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області.

07.05.2008 орендар та орендодавець уклали додаткову угоду до договору оренди від 01.02.2002 № РОФ-135 про продовження строку дії договору, за яким п. 10.1 договору викладено у новій редакції, а саме: "Цей договір укладено строком на п`ятнадцять років, що діє з 01.02.2008 до 01.02.2023 включно".

19.06.2012 орендар та орендодавець уклали додаткову угоду до договору оренди, якою було викладено у новій редакції п. 1.1 договору оренди від 01.02.2002, а саме: "орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме державне майно - ставок з гідроспорудами (інв. № 104), площею 980 га, який розташований за адресою: с. Андрієво-Зоріно Березанського району Миколаївської області, вартість якого згідно з експертною оцінкою станом на 31.12.2001 складає 304 600,00 грн.".

01.09.2015 орендар та орендодавець уклали додаткову угоду до договору оренди від 01.02.2002 № РОФ-135, відповідно до якої змінено редакцію п. 3.1 та п. 3.4 договору.

Так, за новою редакцією п. 3.1 договору передбачалося, що орендна плата становить без ПДВ за базовий місяць оренди після перегляду (серпень 2015) 12 223,00 грн. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється в порядку, визначеному чинним законодавством України.

За п. 3.4 договору у новій редакції передбачалося, що орендна плата перераховується із розрахунку 30 % до державного бюджету і 70 % на рахунок орендодавця.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, що позивач не погоджується з правомірністю додаткової угоди від 01.02.2012, оскільки її укладення відбулося без дотримання необхідних законодавчо визначених процедур, зокрема, без погодження розрахунку орендної плати уповноваженим на те органом - Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає таке.

Предметом спору є вимоги позивача про визнання недійсною додаткової угоди від 01.09.2015 до договору оренди від 01.02.2002 № РОФ-135. Підставами позову є невідповідність додаткової угоди, на думку позивача, вимогам законодавства України, що регулює відносини оренди державного майна.

Вирішуючи спір про визнання договору (угоди, правочину) недійсним, судам необхідно встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Серед загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, стаття 203 Цивільного кодексу України визначає такі: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 217 Цивільного кодексу України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

При вирішенні спорів щодо визнання дійсним або недійсним договору оренди (додаткової угоди до нього) необхідно також ураховувати вимоги статей 220, 640, 759, 760, 794 ЦК України, статей 7 - 10, 12 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (у редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин).

Зокрема, відповідно до частини 1 статті 220 Цивільного кодексу України (в редакції, що діяла станом на 01.09.2015) у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно із статтею 640 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Відповідно до вимог статті 654 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Спори про внесення змін до договору оренди (найму) у зв`язку із запровадженням нових тарифів, ставок орендної плати (в т. ч. внесенням змін до відповідних методик) мають вирішуватися з урахуванням вимог приписів статті 632 Цивільного кодексу України та частини другої статті 21 Закону "Про оренду державного та комунального майна", згідно з якими розмір орендної плати в договорі встановлюється за домовленістю сторін і може бути змінено за погодженням сторін або у випадках та на умовах, встановлених законом.

У статті 632 Цивільного кодексу України визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 21 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (у редакції, що діяла станом на 01.09.2015) розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін. Спори з питань зміни орендної плати вирішуються відповідно до чинного законодавства.

Пунктом 3.6 договору оренди встановлено, що розмір орендної плати переглядається за вимогою однієї із сторін у разі зміни Методики її розрахунку, змін централізованих цін і тарифів та в інших випадках, передбачених чинним законодавством України.

Частинами 1,2 статті 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються для об`єктів, що перебувають у державній власності, Кабінетом Міністрів України. Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються органами, уповноваженими Верховною Радою Автономної Республіки Крим (для об`єктів, що належать Автономній Республіці Крим), та органами місцевого самоврядування (для об`єктів, що перебувають у комунальній власності) на тих самих методологічних засадах, як і для об`єктів, що перебувають у державній власності.

Згідно з пунктом 2 Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розрахунку, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 (у редакції, чинній станом на 01.09.2015) розмір орендної плати встановлюється договором оренди між орендодавцем та орендарем. У разі коли орендодавцем нерухомого майна (будинку, споруди, приміщення) є державне підприємство, установа, організація, розмір орендної плати погоджується з органом, визначеним в абзаці 2 статті 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду міста Києва від 21.05.219, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 29.10.2019 у справі № 910/16486/18, відмовлено у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Постановою Верховного Суду від 16.01.2020 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Об`єднана рибна компанія "Юг-Аквапром" задоволено частково; постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.10.2019 і рішення Господарського суду міста Києва від 21.05.2019 у справі № 910/16486/18 скасовано, справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

При цьому, в зазначеній постанові Верховний Суд вказав, що, враховуючи зазначені законодавчі положення, судам для повного і всебічного з`ясування обставин справи та правильного вирішення спору слід було, насамперед, установити, в якій формі укладено договір № РОФ-135 від 01.02.2002 оренди нерухомого майна, розташованого за адресою: с. Андрієво-Зоріно Березанського району Миколаївської області. З урахуванням вимог статті 654 Цивільного кодексу України судами повинна бути здійснена також оцінка спірної додаткової угоди від 01.02.2012, якою внесено зміни до договору оренди № РОФ-135 від 01.02.2002.

Крім того, Верховний Суд вказав, що судам необхідно було перевірити та установити, чи розмір орендної плати, передбачений додатковою угодою від 01.09.2015, визначений відповідно до вимог Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 (у редакції, чинній станом на 01.09.2015).

Відповідно до статті 316 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Враховуючи вказівки Верховного Суду у постанові від 16.01.2020, детально вивчивши обставини спірних правовідносин, об`єктивно оцінивши аргументи учасників справи і всі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд зазначає таке.

Як вбачається з матеріалів справи, договір № РОФ-135 оренди нерухомого майна, яке знаходиться на балансі Відкритого акціонерного товариства "Миколаївське сільськогосподарсько-рибоводне підприємство", розташованого за адресою: с. Андрієво-Зоріно Березанського району Миколаївської області від 01.02.20102 укладений Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області як орендодавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Об`єднана рибна компанія "Юг-Аквапром" як орендарем у простій письмовій формі. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

У зв`язку з викладеним, укладаючи спірну додаткову угоду 01.09.2015 також у простій письмовій формі, при виборі форми цього правочину сторони не відступили від форми основного договору.

Разом з тим, як встановлено судом, оспорюваною додатковою угодою від 01.09.2015 сторони змінили п. 3.1 договору № № РОФ-135 від 01.02.2002 в частині розміру орендної плати до 12 223,00 грн за місяць оренди. При цьому, посилання на спосіб та порядок визначення такого розміру, в тому числі і на Методику розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786, у спірній додатковій угоді не йдеться.

Відповідно до частини 2 статті 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються для об`єктів, що перебувають у державній власності, Кабінетом Міністрів України. Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються органами, уповноваженими Верховною Радою Автономної Республіки Крим (для об`єктів, що належать Автономній Республіці Крим), та органами місцевого самоврядування (для об`єктів, що перебувають у комунальній власності) на тих самих методологічних засадах, як і для об`єктів, що перебувають у державній власності.

У п 3.6 договору оренди погоджено, що розмір орендної плати переглядається за вимогою однієї із сторін у разі зміни Методики її розрахунку, змін централізованих цін і тарифів та в інших випадках, передбачених чинним законодавством України.

З наведеного вбачається, що можливість зміни розміру орендної плати поставлена в залежність від виникнення наявності зазначених обставин. Водночас, доказів виникнення вказаних обставин у цьому спорі учасниками справи не пред`явлено.

Водночас, відповідач та третя особа а ні при попередньому, а ні при новому розгляді справи не пояснили спосіб та порядок визначення розміру орендної плати у розмірі 12 223,00 грн, відповідних підтверджуючих документів не подали.

Отже, немає обґрунтованих підстав вважати, що розмір орендної плати, передбачений додатковою угодою від 01.09.2015, визначений відповідно до вимог Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786.

При цьому суд зазначає, що за наслідками здійснення судом самостійного розрахунку орендної плати за серпень 2015 року відповідно до наявних у справі відомостей та формул й порядку визначення орендної плати, наведеними у Методиці розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, вказана у спірній додатковій угоді вартість орендної плати значно перевищує розраховану судом.

Крім того, з огляду на вимоги п. 2 Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розрахунку та статті 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", розмір орендної плати погоджується з відповідним відділенням Фонду державного майна України.

Однак, доказів дотримання вказаного імперативного припису при укладенні спірної угоди в матеріали справи не надано а ні відповідачем, а ні третьою особою, як і не спростовано необхідності вказаного погодження.

Отже, з урахуванням наведеного суд доходить висновку, що при укладенні спірної угоди сторонами не було дотримано умов договору оренди № РОФ-135 від 01.02.2002 та вимог законодавства, яке регулює відносини оренди державного майна, що відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України є підставою недійсності правочину.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За таких обставин, приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання укладеної між сторонами додаткової угоди від 01.096.2015 до договору оренди № РОФ-135 від 01.02.2002 недійсною згідно зі статями 215, 230 Цивільного кодексу України.

Зважаючи на вищенаведене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Об`єднана рибна компанія "Юг-Аквапром" є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до 1. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд зазначає, що у випадках скасування рішення господарського суду і передачі справи на новий розгляд розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги або заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Отже, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору, які складаються із: 1 762,00 грн, сплачених позивачем при зверненні з позовом до суду першої інстанції; 2 643,00 грн, сплачених позивачем за звернення з апеляційною скаргою та 3 524,00 грн, сплачених позивачем за звернення з касаційною скаргою, покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Визнати недійсною додаткову угоду від 01.09.2015 до договору оренди № РОФ-135 від 01.02.2002, укладеного між Державним підприємством "Укрриба" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Об`єднана рибна компанія "Юг-Аквапром".

3. Стягнути з Державного підприємства "Укрриба" (вул. Тургенєвська, 82-А, м. Київ, 04053, ідентифікаційний код 25592421) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Об`єднана рибна компанія "Юг-Аквапром" (вул. Флотська, 163, м. Миколаїв, 54025, ідентифікаційний код 31821444) судовий збір за подання позову у розмірі 1 762,00 грн, судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2 643,00 грн та судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 3 524,00 грн.

4. Видати наказ набрання судовим рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 06.07.2020

Суддя Т. Ю. Трофименко