Справа № 909/570/20
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

08.07.2020 м. Івано-Франківськ

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Максимів Т.В., розглянувши у порядку наказного провадження заяву адвоката Семківа Миколи Несторовича вх.№9341/20 від 03.07.2020 про видачу судового наказу про стягнення з боржника Оболонської сільської ради 20000 грн 00 к.

встановив: до Господарського суду Івано-Франківської області звернувся адвокат Семків Микола Несторович із заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Оболонської сільської ради 20000 грн 00 к. заборгованості за договором про надання юридичних послуг від 08.06.2020 № 02.

Дослідивши подану заяву, проаналізувавши приписи чинного законодавства України, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу, з огляду на таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття "суд, встановлений законом" містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів визначена статтею 20 Господарського процесуального кодексу України.

Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці (пункт 1); справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України (пункт 8); справи за заявами про видачу судового наказу, якщо заявником та боржником є юридична особа або фізична особа - підприємець (пункт 16).

З огляду на положення частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України, а також статей 4, 45 цього Кодексу, для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину; наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом.

При цьому статтею 55 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Суб`єктами господарювання є: 1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Таким чином, фізична особа (без статусу фізичної особи-підприємця) може звернутися з позовом до господарського суду лише у разі, якщо розгляд такого спору у господарському суді прямо передбачено Господарським процесуальним кодексом України та відповідним законом.

Згідно ч. 1 ст. 147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч. 1 ст. 148 ГПК України).

Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи-підприємці (ч. 3 ст. 147 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 150 ГПК України, у заяві про видачу судового наказу повинно бути зазначено, зокрема, вказівку на статус фізичної особи-підприємця (для фізичних осіб-підприємців).

Як вбачається із поданої адвокатом Семківим Миколою Несторовичем заяви про видачу судового наказу, ним заявлено вимогу про стягнення заборгованості в розмірі 20000 грн 00 к. згідно укладеного з Оболонською сільською радою договору про надання юридичних послуг від 08.06.2020 №2, яка мотивована невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором. Водночас, у заяві про видачу судового наказу не зазначено про статус заявника як фізичної особи-підприємця, а в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутні відомості, щодо реєстрації Семківа Миколи Несторовича - фізичної особи-підприємця.

Також із матеріалів заяви про видачу судового наказу вбачається, що адвокат Семків Микола Несторович договір про надання юридичних послуг укладав не як фізична особа - підприємець, а як самозайнята особа - платник податку, який провадить незалежну професійну діяльність.

Разом з тим, відповідно до пп.14.1.226 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем (за виключенням випадку, передбаченого пунктом 65.9 статті 65 цього Кодексу) та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Згідно з п.178.4 ст.178 Податкового кодексу України фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а також іноземці та особи без громадянства, які стали на облік у контролюючих органах як самозайняті особи та є резидентами, подають податкову декларацію за результатами звітного року відповідно до цього розділу у строки, передбачені для платників податку на доходи фізичних осіб, в якій поряд з доходами від провадження незалежної професійної діяльності мають зазначати інші доходи з джерел їх походження з України та іноземні доходи.

З огляду на приписи чинного податкового законодавства, на осіб, які провадять незалежну професійну діяльність не розповсюджуються вимоги, які встановлено для фізичних осіб-підприємців.

Оскільки матеріали справи не містять доказів наявності у заявника статусу фізичної особи-підприємця, а правовідносини сторін у цій справі виникли на підставі договору про надання юридичних послуг укладеного заявником як платником податку, який провадить незалежну професійну діяльність, ця заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо наявні обставини, зазначені у частині першій статті 175 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

За таких обставин, суд відмовляє у видачі судового наказу на підставі п. 4 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України.

Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу (ч. 2 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України).

Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3 - 6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою (ч. 2 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України).

В той же час, частиною 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку наказного провадження.

Таким чином, заявнику слід звернутися із заявою про видачу судового наказу до суду загальної юрисдикції, в порядку, передбаченому цивільним процесуальним законодавством.

Керуючись ст.ст. 147, 148, 150, 152, 153, 175, 233, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити адвокату Семківу Миколі Несторовичу у видачі судового наказу за вимогою про стягнення з Оболонської сільської ради 20000 грн 00 к. заборгованості за договором про надання юридичних послуг від 08.06.2020 № 02.

2. Роз`яснити Адвокату Семківу Миколі Несторовичу, що ця заява підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею та може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду в строки та порядку, визначені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Дата підписання 08.07.2020

Суддя Т.В.Максимів