ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2020 р. Справа№ 910/9245/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Чорногуза М.Г.

Агрикової О.В.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Продконтракт»

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.04.2020

у справі №910/9245/17 (суддя Шкурдова Л.М.)

за позовом Національного банку України

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Продконтракт»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:

Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Фінансова ініціатива»

про звернення стягнення на предмет іпотеки

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання,

ВСТАНОВИВ:

Національний банк України (далі - НБУ, позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Продконтракт» (далі - ТОВ «Продконтракт», відповідач) про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.06.2017 залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» (далі - ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива», третя особа).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.05.2019 у справі №910/9245/17 позов задоволено частково, в рахунок погашення заборгованості ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» за Кредитним договором №12/09/3 від 23.02.2009 перед НБУ в загальній сумі заборгованості 93 250 821,92 грн звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 29.03.2010, укладеним між НБУ та ТОВ «Продконтракт», посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мойсеєнко Т.О. та зареєстрованим в реєстрі за №642 на нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: Рівненська область, м. Сарни, вул. Матросова, буд. 2 та земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: Рівненська область, м. Сарни, вул. Матросова, буд. 2; стягнуто з ТОВ «Продконтракт» на користь НБУ витрати на сплату судового збору в сумі 239 974,27 грн.

23.01.2020 Господарським судом міста Києва на виконання вказаного рішення видано відповідні накази.

06.04.2020 ТОВ «Продконтракт» звернулося до Господарського суду міста Києва зі скаргою на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - ВПВР Департаменту ДВС МЮУ), в якій просило суд визнати неправомірними дії державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС МЮУ Савки Л.О. щодо винесення ним постанови про арешт майна боржника від 10.03.2020 у межах виконавчого провадження № 61492744; визнати неправомірною постанову про арешт майна боржника від 10.03.2020, винесену державним виконавцем ВПВР Департаменту ДВС МЮУ Савкою Л.О. у межах виконавчого провадження №61492744; зобов`язати державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС МЮУ, який здійснює заходи примусового виконання рішення у межах виконавчого провадження № 61492744, скасувати постанову про арешт майна боржника від 10.03.2020, винесену державним виконавцем Савкою Л.О. у межах виконавчого провадження № 61492744.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.04.2020 у справі №910/9245/17 залишено скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Продконтракт» на дії ВПВР Департаменту ДВС МЮУ без розгляду.

Постановляючи вказану ухвалу, суд виходив з того, що скаржник пропустив визначений ст. 341 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) строк оскарження та не подав суду клопотання про поновлення строку для подання скарги; скаржником не надано доказів на підтвердження викладених у скарзі доводів про отримання ним лише 27.03.2020 оскаржуваної постанови про арешт майна боржника від 10.03.2020 у межах виконавчого провадження № 61492744.

Не погодившись із вищезазначеною ухвалою, ТОВ «Продконтракт» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для розгляду скарги до суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм процесуального права, а саме, ст.ст. 118, 341, 342 ГПК України, без урахування положень п. 4 Розділу X «Прикінцеві положення» ГПК України та Постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», згідно яких продовжено процесуальні строки оскарження на час введеного з 12.03.2020 по 24.04.2020 карантину.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт наголошував на тому, що оскаржувану постанову про арешт майна боржника від 10.03.2020 ним було отримано 27.03.2020, однак, остання була направлена йому простим листом без повідомлення про вручення та опису, що позбавляє скаржника можливості довести момент її отримання; ТОВ «Продконтракт» жодним чином не могло довідатись про порушене право в день винесення постанови - 10.03.2020, як помилково встановлено судом першої інстанції; отримавши вказану постанову та дізнавшись про порушення власних прав, ТОВ «Предконтракт» протягом встановленого 10-ти денного строку звернулося зі скаргою на дії ВПВР Департаменту ДВС МЮУ.

Крім того, апелянт вказував на неврахування судом тієї обставини, що під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, зокрема, статтею 341 ГПК України, а також інші процесуальні строки, у тому числі, щодо звернення зі скаргою, продовжуються на строк дії такого карантину; у даному випадку закінчення строку на оскарження припадало на період карантину, строк для оскарження дій державного виконавця є продовженим до закінчення дії карантину, а відтак, дана скарга була подана в передбачений процесуальним законодавством строк.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.05.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Продконтракт» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.04.2020 у справі №910/9245/17, розгляд апеляційної скарги призначено на 01.07.2020, встановлено НБУ та ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Позивач скористався правом, наданим статтею 263 ГПК України, надав відзив на апеляційну скаргу, в якому висловив заперечення проти її вимог, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, позивач наголошував на тому, що положеннями процесуального законодавства чітко визначено початок перебігу процесуального строку для звернення з відповідною скаргою, яким є день, коли особа дізналася про порушення її прав, свобод чи законних інтересів; враховуючи, що скаржником не надано доказів отримання оскаржуваної постанови, суд був позбавлений можливості встановити початок перебігу процесуального строку, визначеного ст. 341 ГПК України, що призвело до наслідків, визначених ч. 2 ст.118 ГПК України; посилання апелянта на п. 4 Розділу X «Прикінцеві положення» ГПК України та Постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 є безпідставними, оскільки неможливо застосувати дану норму Закону щодо продовження процесуального строку, не встановивши його початок, визначений ч. 1 ст. 116 ГПК України.

У судове засідання третя особа явку свого уповноваженого представника не забезпечила, про день, місце та час розгляду справи повідомлялась належним чином.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що третя особа не повідомила суд про поважність причин нез`явлення до суду апеляційної інстанції, клопотань про відкладення розгляду справи не подала, з огляду на встановлені статтею 273 ГПК України строки розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, судова колегія, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд апеляційної скарги за її відсутності.

У судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, ухвалу суду скасувати та направити справу для розгляду скарги до суду першої інстанції.

Представники позивача та Департаменту ДВС МЮУ вимоги апеляційної скарги не визнали, доводи, на яких вона ґрунтується вважають безпідставними та необґрунтованими, просили суд апеляційної інстанції відмовити у задоволенні скарги, а ухвалу суду залишити без змін.

01.07.2020 у судовому засіданні колегією суддів апеляційного господарського суду було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 25 ч. 1 ст. 255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про розгляд скарг на рішення, дії (бездіяльність) органів Державної виконавчої служби, державного виконавця, приватного виконавця.

Згідно з ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що є у справі, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

За приписами статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій її території.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ч. 1 ст. 326 ГПК України).

Частиною 1 статті 327 ГПК України визначено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Розділом VI ГПК України визначений спеціальний порядок звернення до суду зі скаргами на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи органу державної виконавчої служби та їх розгляду.

Так, відповідно до ст. 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Статтею 341 ГПК України визначено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ГПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Наведеними положеннями процесуального законодавства чітко визначено початок перебігу процесуального строку на звернення з відповідною скаргою на дії, рішення державного виконавця, а саме, день, коли особа дізналася про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись 06.04.2020 з вказаною скаргою на дії ВПВР Департаменту ДВС МЮУ, скаржник зазначив, що оскаржувану постанову про арешт майна боржника від 10.03.2020 у межах виконавчого провадження № 61492744 ним було одержано 27.03.2020.

Разом з тим, як правильно встановлено місцевим господарським судом, доказів на підтвердження вказаних доводів скаржником до вказаної скарги не додано.

Колегія суддів погоджується з доводами позивача про те, що оскільки скаржником не було надано доказів отримання оскаржуваної постанови, суд був позбавлений можливості встановити початок перебігу процесуального строку, визначеного ст. 341 ГПК України.

Однак, на переконання колегії суддів, місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про те, що звернувшись зі скаргою до суду 06.04.2020, скаржник пропустив визначений ст. 341 ГПК України строк оскарження, виходячи з наступного.

За приписами статті 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 4 розділу Х "Прикінцеві положення" ГПК України, в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30.03.2020, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину.

Отже, за змістом п. 4 розділу Х "Прикінцеві положення" ГПК України, строк на подання скарги на рішення, дію або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця автоматично продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (в редакції, чинній станом на дату звернення відповідача зі скаргою, а саме, зі змінами, внесеними постановою КМУ №255 від 02.04.2020) установлено з 12.03.2020 до 24.04.2020 на усій території України карантин.

За таких обставин, враховуючи, що строки, визначені зокрема статтею 341 ГПК України, продовжуються на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), з огляду на дату прийняття державним виконавцем оскаржуваної постанови про арешт майна боржника (10.03.2020), суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що десятиденний строк для подання ТОВ «Продконтракт» даної скарги на дії ВПВР Департаменту ДВС МЮУ не був пропущеним, у зв`язку з чим у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для залишення її без розгляду з посиланням на ненадання скаржником клопотання про поновлення строку для подання скарги.

Частиною 1 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010, в яких зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи сторін, викладені в апеляційній скарзі та у відзиві на неї, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на правильність прийняття судом оскаржуваної ухвали у даній справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що ухвалу Господарським судом міста Києва від 27.04.2020 у справі №910/9245/17 постановлено з порушенням норм процесуального права, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 280 ГПК України є підставою для її скасування, а справа - направленню до Господарського суду міста Києва для продовження розгляду, відтак апеляційна скарга ТОВ «Продконтракт» підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 253-255, 269, 270-271, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Продконтракт» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.04.2020 у справі №910/9245/17 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.04.2020 у справі №910/9245/17 скасувати.

3. Матеріали справи №910/9245/17 направити до Господарського суду міста Києва для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено 06.07.2020.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді М.Г. Чорногуз

О.В. Агрикова