ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2020 р. Справа№ 925/939/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Попікової О.В.

Корсака В.А.

за участю:

секретаря судового засідання: Кульчицької І.А.,

представників сторін:

позивача: не з`явились,

відповідача-1: Мороз А.С.,

відповідача-2: Мороз А.С,

розглянувши апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр знань"

на рішення Господарського суду Черкаської області від 14.11.2019 (повний текст рішення складено 25.11.2019)

у справі № 925/939/19 (суддя Кучеренко О.І.)

за позовом фізичної особи-підприємця Бондаря Дмитра Миколайовича

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр знань",

2. Підприємства "Управління справами Товариства "Знання" України"

про стягнення 76.892,86 грн,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 14.11.2020 у справі №925/939/19 позов задоволено частково: стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр знань" на користь фізичної особи-підприємця Бондаря Дмитра Миколайовича 24.000,00 грн заборгованості, 3.875,51 грн пені, 48.000,00 грн штрафу, 480,98 грн інфляційних втрат, 388,60 грн три відсотки річних та 1.921,00 грн 00 коп судового збору. В задоволенні позовних вимог про стягнення 147,85 грн інфляційних страт та вимог до Підприємства "Управління справами Товариства "Знання" України" відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що спірна заборгованість у задоволеному судом розмірі підтверджується матеріалами справи, а доказів зворотнього відповідач не подав.

Не погодившись із прийнятим рішенням, ТОВ "Центр знань" подало до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.01.2020 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Агрикова О.В., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.01.2020 апеляційну скаргу ТОВ "Центр знань" на рішення Господарського суду Черкаської області від 14.11.2019 у справі №925/939/19 залишено без руху; роз`яснено ТОВ "Центр знань" право подати заяву для поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням підстав та доказів на їх підтвердження протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали.

23.01.2020 від ТОВ "Центр знань" надійшла заява про поновлення строку на апеляційне оскарження та подання апеляційної скарги.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.01.2020 сформовано новий склад колегії суддів: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Попікова О.В., Корсак В.А., у зв`язку з перебуванням судді Чорногуза М.Г. у відпустці та перебуванням судді Агрикової О.В. на лікарняному.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2020 поновлено ТОВ "Центр знань" пропущений строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Центр знань" на рішення Господарського суду Черкаської області від 14.11.2019 у справі №925/939/19, розгляд справи призначено на 24.02.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2020 розгляд справи відкладено на 16.03.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.03.2020 розгляд справи відкладено на 30.03.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.03.2020 повідомлено учасників справи №925/939/19, що розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр знань" на рішення Господарського суду Черкаської області від 14.11.2019 у справі №925/939/19 не відбудеться 30.03.2020, розгляд справи призначено на 27.04.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.04.2020 розгляд справи відкладено на 20.05.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.05.2020 розгляд справи відкладено на 01.07.2020.

Вимоги та доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що договір №1 від 03.09.2018 є недійсним (нікчемним), оскільки порушує публічний порядок та моральні засади суспільства, укладений шляхом обману з грубим порушенням вимог до оформлення документів ДСТУ 4163-2003, у ньому відсутні обов`язкові реквізити у вигляді дат, підписів та номерів договору, а предмет не відповідає вимогам типового договору, викладеного у постанові Кабінету Міністрів України №266 від 04.03.2004 "Про затвердження Типового договору про розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки". Апелянт також вважає, що місцевий суд неправомірно відмовив у призначенні судової експертизи у справі з метою встановлення якості проектної документації проекту землеустрою.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечив, зазначив, що рішення місцевого суду прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права і просив залишити вказане рішення без змін.

У судовому засіданні 01.07.2020 представник відповідачів надав усні пояснення у справі, відповів на запитання суду, просив задовольнити апеляційну скаргу.

Представники позивача в судове засідання не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, та зважаючи на обмежений процесуальний строк розгляду апеляційної скарги, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності вказаних представників.

Частинами 1, 4 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено місцевим судом та підтверджується матеріалами справи, 03.09.2018 між фізичною-особою підприємцем Бондарем Дмитром Миколайовичем (Виконавець, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Центр знань" (Замовник, відповідач-1 у справі) був укладений договір з розробки документації із землеустрою №1 (далі - договір), згідно з пунктом 1.1 якого Виконавець зобов`язався з дотриманням вимог законодавства виконати консультаційні, проектно-вишукувальні роботи з розробки документації та експертні роботи із землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,2350 га по вул. Байди Вишневецького, 14 у м. Черкаси у строки, які визначені договором, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконані роботи.

Вартість робіт за цим договором встановлюється за домовленістю Протоколом угоди про договірну ціну на виконання робіт, що є невід`ємною частиною договору (додаток №1), або визначається за збірниками цін з урахуванням відповідних коефіцієнтів індексації, які діють на час укладення договору. Загальна вартість робіт за цим договором становить 24.000,00 грн (пункти 2.1, 2.2 договору).

Замовник у 5-денний термін, починаючи з дня підписання договору, зобов`язується здійснити авансовий платіж Виконавцю у розмірі 12.000,00 грн без ПДВ. Якщо протягом місяця з моменту підписання договору Замовник не сплачує Виконавцю зазначену суму попередньої оплати, Виконавець має право розірвати Договір в односторонньому порядку з попередженням про це за 10 днів (пункт 2.3 договору).

Приймання виконаних робіт за цим договором оформляється актом здачі-приймання виконаних робіт. Замовник протягом 3 банківських днів з моменту одержання акта здачі-приймання зобов`язаний направити Виконавцю оформлений акт здачі-приймання або мотивовану відмову від приймання робіт, за якою сторонами складається двосторонній акт з переліком необхідних доробок і термінів їх виконання та встановлюється додаткова оплата за актом (пункти 3.1, 3.2 договору).

Пунктом 2.4 договору встановлено, що повний розрахунок Замовник проводить у 5-денний термін після підписання акта здачі-приймання виконаних робіт.

Робота вважається повністю виконаною після того, як Виконавець отримав витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та підготував документацію із землеустрою Замовнику для передачі через центр надання адміністративних послуг для затвердження сесією Черкаської міської ради (пункт 4.4 договору).

Відповідальність сторін за неналежне виконання зобов`язань встановлена розділом 5 договору, відповідно до пунктів 5.1, 5.2 якого за невиконання умов договору винна сторона відшкодовує збитки другій стороні згідно чинного законодавства і сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день затримки. За односторонню відмову Замовника від виконання обов`язків за договором, у тому числі і перерахування коштів Виконавцю, Замовник зобов`язується сплатити кошти за виконані роботи згідно з актом здачі-приймання виконаних робіт, який надасть Виконавець, а також штраф у розмірі 50% від загальної суми за договором в п`ятиденний термін від дня складання вищезгаданого акта. За прострочення оплати виконаних робіт за Договором понад 60 днів Замовник додатково сплачує Виконавцю штраф у розмірі 150% від вартості робіт за договором.

Строк дії договору сторони передбачили в пункті 9.1, відповідно до якого він набирає чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання зобов`язань, передбачених договором.

У подальшому сторони підписали Протокол угоди про договірну ціну та термін виконання робіт, яким досягли згоди щодо величини договірної вартості робіт на суму 24.000,00 грн без ПДВ. У протоколі вказано, що він є підставою для проведення взаємних розрахунків і платежів між Виконавцем та Замовником. У разі виконання Виконавцем на вимогу Замовника додаткових, не передбачених завданням робіт, між сторонами складається окремий протокол узгодження на додаткові роботи (Додаток №1 до договору).

У визначений договором строк Замовник не перерахував Виконавцю авансовий платіж у розмірі 12.000,00 грн.

Разом з тим 10.01.2019 Виконавець та Замовник підписали акт здачі-приймання виконаних робіт №1, у якому сторони підтвердили, що Виконавець виконав, а Замовник прийняв роботи консультаційні, проектно-вишукувальні роботи з розробки документації та експертні роботи із землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,2350 га по вул. Б. Вишневецького, 14 у м. Черкаси. Вартість робіт складає 24.000,00 грн. Жодних претензій до якості виконаних Виконавцем робіт Замовник не має. Вказаний Акт скріплений підписами і печатками позивача та відповідача.

Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 17.09.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю "Центр знань" перебуває у стані припинення за рішенням засновників, про що у Реєстр 21.05.2019 внесений відповідний запис.

06.08.2019 рішенням загальних зборів засновників Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр знань", яке оформлене протоколом №1 від 06.08.2019, був затверджений передавальний акт, яким засвідчений перехід усього нерухомого та рухомого майна, прав та обов`язків від Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр знань" шляхом його приєднання до правонаступника - Підприємства "Управління справами Товариства "Знання" України".

16.08.2019 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про реєстрацію права власності на нежитлове приміщення - Планетарій з прибудовами та підвалом, яке знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. Б. Вишневецького, 14 за Підприємством "Управління справами Товариства "Знання" України".

Оскільки Замовник не оплатив вартість виконаних позивачем робіт, за порушення строку оплати позивач нарахував йому передбачені договором штрафні санкції, які разом з основною заборгованістю просить суд стягнути з відповідачів солідарно.

Предметом спору у даній справі є вимога про примусове виконання зобов`язання щодо оплати вартості виконаних робіт, яке виникло у відповідача-1 на підставі укладеного між позивачем та Замовником договору, предметом якого є виконання позивачем консультаційних, проектно-вишукувальних робіт з розробки документації та експертні роботи із землеустрою щодо відведення земельної ділянки. За своєю правовою природою вказаний договір є договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт.

За змістом статті 887 Цивільного кодексу України за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт підрядник зобов`язується розробити за завданням замовника проектну або іншу технічну документацію та (або) виконати пошукові роботи, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити їх.

Обов`язки замовника та підрядника урегульовані статтями 889-890 цього Кодексу. Замовник зобов`язаний, якщо інше не встановлено договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт: сплатити підрядникові встановлену ціну після завершення усіх робіт чи сплатити її частинами після завершення окремих етапів робіт або в іншому порядку, встановленому договором або законом; використовувати проектно-кошторисну документацію, одержану від підрядника, лише для цілей, встановлених договором, не передавати проектно-кошторисну документацію іншим особам і не розголошувати дані, що містяться у ній, без згоди підрядника; надавати послуги підрядникові у виконанні проектних та пошукових робіт в обсязі та на умовах, встановлених договором; брати участь разом з підрядником у погодженні готової проектно-кошторисної документації з уповноваженими органами державної влади та органами місцевого самоврядування; відшкодувати підрядникові додаткові витрати, пов`язані із зміною вихідних даних для проведення проектних та пошукових робіт внаслідок обставин, що не залежать від підрядника; залучити підрядника до участі у справі за позовом, пред`явленим до замовника іншою особою у зв`язку з недоліками складеної проектної документації або виконаних пошукових робіт.

Підрядник зобов`язаний: 1) виконувати роботи відповідно до вихідних даних для проведення проектування та згідно з договором; 2) погоджувати готову проектно-кошторисну документацію із замовником, а в разі необхідності - також з уповноваженими органами державної влади та органами місцевого самоврядування; 3) передати замовникові готову проектно-кошторисну документацію та результати пошукових робіт; 4) не передавати без згоди замовника проектно-кошторисну документацію іншим особам; 5) гарантувати замовникові відсутність у інших осіб права перешкодити або обмежити виконання робіт на основі підготовленої за договором проектно-кошторисної документації.

Умовами договору сторони погодили усі істотні умови, які є обов`язковими для такого виду договору, зокрема, визначили, які саме роботи виконує підрядник, встановили порядок прийняття виконаних робіт та порядок їх оплати. Так, за умовами договору сторони визначили, що виконавець зобов`язаний виконати консультаційні, проектно-вишукувальні роботи з розробки документації та експертні роботи із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, отримати витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та підготувати документацію із землеустрою Замовнику для передачі через центр надання адміністративних послуг для затвердження сесією Черкаської міської ради. Замовник зобов`язався авансувати роботи підрядника у визначеному договором розмірі та строк, прийняти виконані підрядником роботи згідно з актом здачі-прийманні та оплатити їх у визначений договором строк.

Закон України "Про землеустрій" визначає правові та організаційні основи діяльності у сфері землеустрою і спрямований на регулювання відносин, які виникають між органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами із забезпечення сталого розвитку землекористування.

Згідно з положеннями статті 1 цього Закону визначені такі поняття: види робіт із землеустрою - обстежувальні, вишукувальні, топографо-геодезичні, картографічні, проектні та проектно-вишукувальні роботи, що виконуються з метою складання документації із землеустрою; документація із землеустрою (землевпорядна документація) - затверджені в установленому порядку текстові та графічні матеріали, якими регулюється використання та охорона земель державної, комунальної та приватної власності, а також матеріали обстеження і розвідування земель, авторського нагляду за виконанням проектів тощо; проект землеустрою - сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом; технічна документація із землеустрою - сукупність текстових та графічних матеріалів, що визначають технічний процес проведення заходів з використання та охорони земель без застосування елементів проектування.

Замовниками документації із землеустрою можуть бути органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі. Розробниками документації із землеустрою є: юридичні особи, що володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі яких працює за основним місцем роботи не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників, які є відповідальними за якість робіт із землеустрою; фізичні особи - підприємці, які володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованими інженерами-землевпорядниками, відповідальними за якість робіт із землеустрою. Взаємовідносини замовників і розробників документації із землеустрою регулюються законодавством України і договором. Подання документації із землеустрою до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, для внесення відомостей до Державного земельного кадастру від імені замовника документації здійснюється її розробником, якщо інше не встановлено договором (стаття 26 Закону України "Про землеустрій").

Позивач виконав консультаційні, проектно-вишукувальні роботи з розробки документації та експертні роботи із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що підтверджується наданим суду оригіналом Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (т.1 а. с. 117-171), який містить сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом.

Також колегія суддів встановила, що відповідач-1 не здійснив авансування підрядних робіт позивача, а після отримання Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідач-1 підписав акт передачі виконаних робіт за договором. Акт підписаний та скріплений печатками Виконавця та Замовника. У акті вказано, що Замовник прийняв виконані позивачем роботи та не має жодних претензій до якості виконаних Виконавцем робіт.

Як зазначалось вище, сторони у договорі визначили порядок проведення розрахунку, а саме: за виконані роботи, замовник зобов`язаний провести повний розрахунок із Виконавцем у 5-денний термін після підписання акта здачі-приймання виконаних робіт.

Оскільки акт здачі-приймання виконаних робіт підписаний Замовником 10.01.2019, то обов`язок з оплати вартості виконаних робіт, який визначений сторонами у договорі та протоколі про договірну ціну у розмірі 24.000,00 грн, виник у відповідача-1 саме з цієї дати і повинен бути виконаний протягом 5 днів, а тому вимога позивача про її стягнення є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

При цьому доводи апелянта про неналежне виконання позивачем своїх зобов`язань (щодо неотримання позивачем витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та підготовки документації для передачі через центр надання адміністративних послуг для затвердження сесією Черкаської міської ради на виконання п. 4.4 договору) та невідповідність укладеного договору вимогам Типового договору такого виду та іншим нормативним актам колегія суддів відхиляє з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Крім того, відповідно до частини 2 статті 20 Господарського кодексу України кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються, зокрема, шляхом присудження до виконання обов`язку в натурі. Отже, з огляду на наведені правові норми, замовник не позбавлений права захистити свої права шляхом звернення до суду з вимогою виконання підрядником усіх своїх зобов`язань, які передбачені умовами договору.

Більше того, з укладеного договору не вбачається, що його положення суперечать типовому договору, викладеному у постанові Кабінету Міністрів України №266 від 04.03.2004 "Про затвердження Типового договору про розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки".

В апеляційній скарзі заявник також стверджує, що договір з розробки документації із землеустрою №1 від 03.09.2018 є нікчемним (недійсним), оскільки укладений шляхом обману генерального директора ТОВ «Центр Знань» ОСОБА_1 та спрямований на порушення публічного порядку та заволодіння майном ТОВ «Центр Знань», оскільки текст договору №1 від 03.09.2018 є відмінним від тексту, який погоджувався з уповноваженим на представництво інтересів засновників ТОВ «Центр Знань» адвокатом Морозовим А.С.

Водночас апелянт не надав жодних доказів, які підтверджували б факт та суть такого обману, як і доказів того, що договір №1 від 03.09.2018 визнаний в судовому порядку недійсним чи оспорений до суду, а тому твердження про його нікчемність чи недійсність є безпідставними.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 193, частини 1 статті 216 Господарського кодексу України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором; учасники господарських правовідносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (частина 2 статті 217 Господарського кодексу України).

Стаття 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у розумінні цього Кодексу визначає господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Відповідно до частини 6 статті 232 цього Кодексу нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

За порушення Замовником зобов`язання щодо авансування робіт за договором позивач нарахував до сплати 12.000,00 грн штрафу, що становить 50% від суми договору на підставі п. 5.1 договору. Також позивач нарахував пеню у сумі 3.875,51 грн за період з 01.02.2019 до 16.07.2019 та штраф у сумі 36.000,00 грн, що становить 150 % від суми договору за прострочення оплати виконаних робіт за договором понад 60 днів (п. 5.2 договору).

Відповідно до встановленого сторонами порядку розрахунків оплата за договором проводиться Замовником шляхом здійснення авансового платежу Виконавцю у розмірі 12.000,00 грн у п`ятиденний термін, починаючи з дня підписання договору, тобто у термін до 07.09.2018, а повний розрахунок Замовник зобов`язувався провести у п`ятиденний термін після підписання акта здачі-приймання виконаних робіт, тобто до 15.01.2019.

Перевіривши розрахунки позивача, колегія суддів дійшла висновку, що штрафні санкції нараховані вірно з урахуванням вимог законодавства та умов договору.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За прострочення виконання грошового зобов`язання позивач нарахував 388,60 грн 3% річних за період з 16.01.2019 до 31.07.2019 та 628,75 грн інфляційних втрат за аналогічний період.

Здійснивши перевірку правильності нарахування річних, колегія суддів погоджується з місцевим судом, що річні розраховані позивачем вірно, а розрахунок інфляційних втрат розрахований неправильно. Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, апеляційний суд прийшов до висновку, що вірною сумою інфляційних втрат за період з 16.01.2019 до 31.07.2019 є сума 480,98 грн.

Щодо вимоги позивача про солідарне стягнення заборгованості з обох відповідачів апеляційний суд відзначає, що, подаючи заяву про залучення Підприємства "Управління справами Товариства "Знання" України" як співвідповідача у справі, позивач посилався на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Центр знань" з 21.05.2019 за рішенням засновників перебуває в стані припинення, а отже на час винесення рішення Підприємство "Управління справами Товариства "Знання" України" має відповідати за зобов`язаннями за договором як правонаступник Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр знань".

Згідно зі статтею 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення (стаття 104 Цивільного кодексу України). Моментом переходу прав до правонаступника юридичної особи вважається дата внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та Фізичних осіб-підприємців та громадських формувань в порядку, передбаченому статтею 37 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців", тобто запису про припинення юридичної особи.

Враховуючи викладене, позивач не довів наявність такого запису та того, що Підприємство "Управління справами Товариства "Знання" України" є правонаступником Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр знань і повинно відповідати за зобов`язаннями за договором, а тому місцевий суд дійшов вірного висновку про те, що позовні вимоги до відповідача-2 задоволенню не підлягають.

Окремо колегія суддів відзначає, що 10.09.2019 відповідач-1 звернувся до місцевого суду з клопотанням про призначення у справі судової експертизи, на вирішення якої просив поставити такі питання: чи відповідає розроблена документація із проекту землеустрою на земельну ділянку та її затвердження вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування; якщо не відповідають, то у чому полягають невідповідності?

Питання призначення експертизи урегульовано статтею 99 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою суд за клопотанням учасника справи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Оскільки відповідач-1 не довів наявності сукупності умов, передбачених ст. 99 ГПК України, місцевий суд підставо відмовив у задоволенні клопотання про призначення експертизи.

З урахуванням наведеного колегія суддів не вбачає також підстав для задоволення поданого в ході апеляційного провадження аналогічного клопотання відповідача-1 від 16.12.2019 про призначення у справі судової експертизи, на вирішення якої відповідач-1 просить поставити ті ж самі питання.

При цьому колегія суддів відзначає, що відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів також відзначає, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» державна експертиза землевпорядної документації (далі - державна експертиза) - це діяльність, метою якої є дослідження, перевірка, аналіз та оцінка об`єктів експертизи на предмет їх відповідності вимогам законодавства, встановленим стандартам, нормам і правилам, а також підготовка обґрунтованих висновків для прийняття рішень щодо об`єктів експертизи.

Згідно зі ст. 11 вказаного Закону добровільна державна експертиза проводиться за ініціативою замовника або розробника об`єкта експертизи щодо об`єктів, які не підлягають обов`язковій державній експертизі.

Статтею 27 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» передбачено, що замовники державної експертизи мають право, зокрема, ініціювати проведення добровільної та повторної експертизи відповідно до закону.

Відповідно до ст. 31 цього Закону добровільна державна експертиза проводиться за клопотанням (заявами) замовників чи розробників об`єктів державної експертизи.

Згідно зі ст. 32 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» державна експертиза проводиться шляхом розгляду документації та матеріалів, а за необхідності - шляхом проведення обстежень у натурі (на місцевості).

При проведенні державної експертизи досліджуються, перевіряються, аналізуються та оцінюються:

питання дотримання вимог законодавства та встановлених стандартів, норм і правил при прийнятті проектних рішень;

відповідність передбачених документацією і матеріалами заходів завданням на проектування, вимогам раціонального використання та охорони земель, а також дотриманню законних прав та інтересів власників земельних ділянок та землекористувачів, держави і суспільства;

еколого-економічна ефективність проектних рішень щодо запобігання їх негативного впливу на стан земельних ресурсів, суміжні земельні ділянки, ландшафт.

Стверджуючи про невідповідність законодавчим вимогам документації проекту землеустрою, виготовленого позивачем, апелянт не був позбавлений можливості ініціювати проведення державної експертизи землевпорядної документації, однак таким правом не скористався, доказів такої невідповідності суд не надав.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, колегія суддів вважає, що судове рішення місцевого суду прийняте з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для вирішення спору, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень, викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Беручи до уваги наведене, всі інші аргументи учасників судового процесу колегія судів з урахуванням п. 3 ч. 4 ст. 238 ГПК України відхиляє як такі, що не стосуються предмета спору, є явно необґрунтованими та неприйнятними з огляду на законодавство та усталену судову практику.

У справі, що розглядається, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що судове рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Згідно зі ст. 129 ГПК України витрати зі сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275 - 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр знань" на рішення Господарського суду Черкаської області від 14.11.2019 у справі №925/939/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 14.11.2019 у справі №925/939/19 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду Черкаської області матеріали справи №925/939/19.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складений 07.07.2020.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді О.В. Попікова

В.А. Корсак