ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2020 справа № 914/44/20

Господарський суд Львівської області у складі судді Петрашка М.М. розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РемМашРесурс»

до відповідача Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго»

про стягнення 2709123,78 грн.

за участю представників:

від позивача Скульський С.І.

від відповідача не з`явився

Суть спору: Позовні вимоги заявлено Товариством з обмеженою відповідальністю «РемМашРесурс» до відповідача Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» про стягнення 2709123,78 грн., з яких 2474550,00 грн. основний борг, 20135,38 грн. 3% річних та 214438,40 грн. пеня.

Хід розгляду справи викладено в ухвалах суду та відображено у протоколах судового засідання.

Представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити з підстав, що викладені у позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву не подав, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходили.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд встановив таке.

24.04.2019р. між Акціонерним товариством «ДТЕК Західенерго» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «РемМашРесурс» (постачальник) укладено договір №2785-ЗЭ-БуТЭС про закупівлю товару, відповідно до умов якого постачальник зобов?язується поставити покупцю товар, зазначений в специфікації, а покупець прийняти та оплатити такий товар.

Пунктом 4.1. договору передбачено, що розрахунки проводяться шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, у наступному порядку:

4.1.1. 50% вартості товару (партії товару), зазначеного у заявці покупця на поставку товару, що становить 2474550,00 грн. у тому числі ПДВ 20% 412425,00 грн., здійснюється у формі передоплати протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів, на підставі рахунку, виставленого до оплати постачальником. Постачальник направляє рахунок покупцю протягом 3-х календарних днів з дня отримання письмової заявки на поставку від покупця.

4.2.2. оплата по факту поставки товару (партії товару), 50% від вартості товару (партії товару), що становить 2474550,00 грн., у тому числі ПДВ 412425,00 грн. здійснюється на 30 (тридцятий) календарний день з дати поставки товару (партії товару) покупцю, на підставі отриманого покупцем рахунку та за умови надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної, а також документів, передбачених розділом 5 договору.

Як стверджує позивач, він на виконання умов договору, 07.08.2019р. поставив відповідачу товар на суму 4949100,00 грн., однак відповідач здійснив лише часткові оплати за поставлений йому товар, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 2474550,00 грн.

За невиконання відповідачем грошового зобов`язання позивач нарахував йому пеню в розмірі 214438,40 грн.

Крім того, керуючись частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував відповідачу 20135,38 грн. 3% річних.

Таким чином, позивач звернувся до Господарського суду Львівської області та просить стягнути з відповідача 2709123,78 грн., з яких 2474550,00 грн. основний борг, 20135,38 грн. 3% річних та 214438,40 грн. пеня.

Відповідач проти позову не заперечив, відзив на позовну заяву не подав. Однак відповідачем в межах даної справи було подано зустрічну позовну заяву, з якої можна зробити висновок, що Акціонерне товариство «ДТЕК Західенерго» не погоджується з позовними вимогами позивача, адже відповідач просить визнати недійсним договір №2785-ЗЭ-БуТЭС про закупівлю товару від 25.09.2018р., з тих підстав, що цей договір зі сторони Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» підписано особою, яка не має на це право.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 02.03.2020р. зустрічну позовну заяву і додані до неї документи було повернуто заявнику.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 29.04.2020р. апеляційну скаргу Акціонерного товариства ДТЕК Західенерго залишено без задоволення, а ухвалу Господарського суду Львівської області від 02.03.2020р. у справі №914/44/20 залишено без змін.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши представника позивача, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково з таких підстав.

Згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Як передбачено статтею 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Згідно із статтею 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За умовами статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (стаття 712 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як встановлено судом, 24.04.2019р. між Акціонерним товариством «ДТЕК Західенерго» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «РемМашРесурс» (постачальник) укладено договір №2785-ЗЭ-БуТЭС про закупівлю товару, відповідно до умов якого постачальник зобов?язується поставити покупцю товар, зазначений в специфікації, а покупець прийняти та оплатити такий товар.

Факт поставки відповідачу товару підтверджується видатковою накладною №000024 від 07.08.2019р. на суму 4949100,00 грн. Як вбачається із матеріалів справи, відповідач здійснив часткові оплати за поставлений йому товар на загальну суму 2474550,00 грн., що становить 50% вартості товару.

Як вбачається із матеріалів справи, інша частина товару, тобто товар на суму 2474550,00 грн. залишився неоплаченим, хоча у відповідності до пункту 4.1. договору відповідач повинен був оплатити його на 30 (тридцятий) календарний день з дати поставки товару.

У відповідності до статті 193 Господарського кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За умовами статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України, встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Як вбачається із умов договору №2785-ЗЭ-БуТЭС від 24.04.2019р. про закупівлю товару, ним не встановлено відповідальності покупця у вигляді пені за невиконання чи неналежне виконання грошового зобов`язання щодо оплати поставленого йому товару, а тому позовна вимога про стягнення з відповідача 214438,40 грн. пені є необгрунтована та не підлягає задоволенню.

Суд звертає увагу, що розмір пені за порушення грошових зобов`язань встановлюється в договорі за згодою сторін. У тому випадку, коли правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 року у справі № 904/4156/18).

Проте, позивачем жодним чином не обгрунтовано підстав для нарахування та стягнення пені, і таких підстав судом не встановлено.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається із розрахунку позовних вимог, позивачем нараховано відповідачу 3% річних в розмірі 20135,38 грн. за період з 06.09.2019р. по 13.12.2019р.

Однак, враховуючи те, що поставка відбулась 07.08.2019р., а оплату слід було здійснити на 30 (тридцятий) календарний день з дати поставки товару, то першим днем виникнення заборгованості є 07.09.2019р., а не 06.09.2019р., як це зазначає позивач у поданому розрахунку позовних вимог.

Отже, судом було здійснено перерахунок заявлених до стягнення 3% річних за період з 07.09.2019р. по 13.12.2019р. Здійснивши перерахунок 3% річних, суд дійшов висновку, що обгрунтованими та підлягають стягненню 3% річних у розмірі 19931,99 грн.

Таким чином, враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача 2474550,00 грн. основного боргу та 19931,99 грн. 3% річних, що разом становить 2494481,99 грн.

При поданні позовної заяви до Господарського суду Львівської області позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 40636,87 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2789 від 24.12.2019р.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, враховуючи норми статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку стягнути з відповідача на користь позивача 37417,23 грн. судового збору, оскільки позов підлягає задоволенню частково.

Керуючись статтями 13, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 236, 237, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» (79026, місто Львів, вулиця Козельницька, будинок 15, ідентифікаційний код 23269555) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «РемМашРесурс» (61105, місто Харків, вулиця Киргизька, будинок 19, ідентифікаційний код 40181,00 грн. основного боргу, 19931,99 грн. 3% річних та 37417,23 грн. судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку та строки, визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 06.07.2020р.

Суддя М.М. Петрашко