ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову в задоволенні скарги

30.06.2020м. ДніпроСправа № 904/3053/19

За скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Коваленко У.Ю.

у справі за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Акцепт КР", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення неустойки у сумі 151 585,01 грн.

Суддя Колісник І.І.

Представники:

від стягувача - не з`явився;

від боржника (скаржника) - Грецька Х.В.;

від державного виконавця - не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Акцепт КР" неустойки у сумі 151 585,01 грн, з яких: 29585,00 грн пеня у розмірі 0,1% від вартості несвоєчасно поставленого товару за договором; 122000,01 грн 20% штрафу від вартості поставленого неякісного товару.

Рішенням суду від 18.09.2019 позовні вимоги задоволено частково, присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Акцепт КР" на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" пеню у сумі 22 875,00 грн, штраф у сумі 122 000,01 грн, судовий збір у сумі 2 173,13 грн, у решті позову відмовлено.

16.10.2019 на виконання рішення судом видано наказ.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 23.12.2019 рішення суду від 18.09.2019 змінено, присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Акцепт КР" на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" пеню у сумі 12505,00 грн, штраф у сумі 50000,00 грн, судовий збір у сумі 1 633,15 грн, у решті позову відмовлено.

26.12.2019 на виконання зазначеної постанови судом видано наказ, який ухвалою суду від 09.04.2020 визнано таким, що не підлягає виконанню повністю (а.с. 226 228 том 1).

Ухвалою суду від 21.04.2020 у поворот виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.09.2019 у справі № 904/3053/19 стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Акцепт КР" пеню у сумі 10 370,00 грн, штраф у сумі 72 000,01 грн, судовий збір у сумі 539,98 грн, про що 21.04.2020 видано наказ (а.с. 238 241 том 1).

02.06.2020 державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Репан Я.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №62218999 з виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області №904/3053/19, виданого 21.04.2020.

10.06.2020 державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Коваленко У.Ю. для забезпечення реального виконання рішення, відповідно до заяви стягувача, керуючись статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про накладення арешту на грошові кошти боржника в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження на загальну суму 91 374,34 грн.

18.06.2020 до суду від Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" надійшла скарга на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Коваленко У.Ю.

Скаржник просить визнати неправомірними дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Коваленко У.Ю. в частині винесення постанови від 10.06.2020 про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні № 62218999 з виконання наказу суду № 904/3053/19 від 21.04.2020, а також скасувати зазначену постанову.

Подана скарга обґрунтована порушенням державним виконавцем пункту 3 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України № 145-IX від 02.10.2019 "Про визнання таким, що втратив чинність Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", яким встановлена заборона на вчинення виконавчих дій щодо стягнення грошових коштів, за винятком тих, що передані в заставу. Оскільки грошові кошти боржника в заставі не перебувають, то звернення на них стягнення, на думку боржника, є неправомірним.

У своїх висновках щодо неправомірності дій державного виконавця скаржник посилається також на судову практику, в тому числі й на постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.05.2020 у справі № 904/5697/18 згідно з якою суд касаційної інстанції зазначив про помилковість висновків апеляційного господарського суду про те, що пунктом 3 розділу Ш Прикінцевих та перехідних положень Закону № 145-IX встановлена заборона вчиняти виконавчі дії крім стягнення грошових коштів, оскільки зі змісту наведеної норми прямо вбачається, що заборона на вчинення виконавчих дій не стосується саме стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами, а предметом стягнення у цій справі є штрафні санкції за несвоєчасну доставку порожніх приватних власних вагонів та вантажу.

25.06.2020 до суду від стягувача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Акцепт КР" надійшли заперечення на скаргу боржника.

Стягувач вважає, що відсутні правові підстави для невиконання судового рішення. На думку стягувача Закон України № 145-IX від 02.10.2019 "Про визнання таким, що втратив чинність Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" не встановлює заборони на накладення арешту на грошові кошти боржника в межах виконавчого провадження.

Крім того, стягувач зазначає, що відповідно до положень статті 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства, здійснюється в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження» з урахуванням особливостей, встановлених цим законом. Так, у разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства, не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Також стягувач посилається на те, що відповідно до положень статті 129-1 Конституції України, статей 18, 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України та такими, що підлягають виконанню.

Ухвалою суду від 19.06.2020 скарга була прийнята до розгляду у судовому засіданні, призначеному на 30.06.2020.

У судове засідання представник стягувача, державний виконавець не з`явилися, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлялися телефонограмами відповідно до статті 120 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи десятиденний строк розгляду скарги, передбачений частиною першою статті 342 цього Кодексу.

За частиною другою статі 342 Господарського процесуального кодексу України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

У судовому засіданні 30.06.2020 проголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД, МОТИВИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Згідно з частиною першою статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

За змістом статті 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Статтею 327 цього Кодексу встановлено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який є виконавчим документом.

Відповідно до статті 339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

За частинами другою, третьою статті 343 Господарського процесуального кодексу України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Подана боржником скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України № 1404-VIII від 02.06.2016 (із змін. і доп.) Про виконавче провадження (далі - Закон № 1404-VIII).

Згідно зі статтею 1 цього Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Рішення, виконавчі документи, що підлягають примусовому виконанню, визначені статтею 3 Закону Закон № 1404-VIII, серед яких - накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 13 Закону № 1404-VIII).

За приписами частини першої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом частин першої, другої, третьої статті 56 цього Закону арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом (абз. 3 ч. 5 ст. 13 Закону № 1404-VIII).

20.10.2019 набрав законної сили Закон України № 145-IX від 02.10.2019 "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" (далі Закон № 145-IX).

Згідно з пунктом 3 розділу Ш Прикінцеві та перехідні положення Закону № 145-IX забороняється вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України Про виконавче провадження щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Акціонерне товариство Українська залізниця включене до переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, що вбачається з Додатку 1 Закону України від 07.07.1999 № 847-XIV (із змін. і доп.) Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації.

Отже, законодавцем в основу положення, визначеного пунктом 3 розділу ІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 145-ІХ було покладено як принцип обов`язковості виконання рішень, закріплений Конституцією України, так і необхідність збереження об`єктів права державної власності, які були включені до переліків, затверджених Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", у зв`язку з їх стратегічним значенням для української економіки та національної безпеки з метою запобігти безконтрольному відчуженню майна, що складає єдиний майновий комплекс, у тому числі через застосування позаприватизаційних процедур. Винятком із зазначеної заборони є стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами. Тобто, вказаною нормою Закону № 145-ІХ з усього складу майна підприємства, призначеного для його діяльності, яким також є нерухоме майно (будівлі, споруди, земельні ділянки тощо), передбачена можливість звернення стягнення лише на конкретні види майна цього підприємства, зокрема, грошові кошти.

Зазначена правова позиція узгоджується з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними в ухвалах від 29.04.2020 у справах № 910/13346/18, № 910/6948/19, у яких Суд визнав очевидними і такими, що не викликають розумних сумнівів висновки судів щодо застосування приписів Закону № 145-ІХ про можливість вчинення виконавчих дій стосовно АТ "Укрзалізниця" щодо стягнення грошових коштів.

За частиною четвертою статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зазначене дає підстави стверджувати про правомірність дій державного виконавця щодо арешту грошових коштів в межах суми стягнення з метою виконання судового рішення за наказом суду.

Доводи боржника в обґрунтування скарги з посиланням на постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.05.2020 у справі № 904/5697/18 не заслуговують на увагу.

Так, у постанові від 15.05.2020 у справі № 904/5697/18 Суд погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанції про відсутність підстав для повернення стягувачу без прийняття до виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 19.02.2019 № 904/5697/18 про стягнення з АТ «Укрзалізниця» на користь ПрАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» 140650,71 грн та правомірність відкриття виконавчого провадження № 0588799 з примусового виконання цього наказу відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження», а також з огляду на положення статті 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Разом з тим, Касаційний господарський суд у постанові від 15.05.2020 у справі №904/5697/18 указав на помилковість висновків апеляційного господарського суду про те, що пунктом 3 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 145-IX встановлена заборона вчиняти виконавчі дії крім стягнення грошових коштів, оскільки зі змісту наведеної норми прямо вбачається, що заборона на вчинення виконавчих дій не стосуються саме стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами, а предметом стягнення у цій справі є штрафні санкції за несвоєчасну доставку порожніх приватних власних вагонів та вантажу.

Утім, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду під час касаційного провадження у справі № 904/3535/19, підтримавши висновки Суду в ухвалах від 29.04.2020 у справах № 910/13346/18, № 910/6948/19 в частині тлумачення пункту 3 розділу Ш «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 145-IX, вирішив відступити від висновку Суду, викладеному у постанові від 15.05.2020 у справі № 904/5697/18, яка розглядалася колегією суддів Касаційного господарського суду, що входить до складу іншої палати (судової палати для розгляду справ щодо захисту прав інтелектуальної власності, а також пов`язаних з антимонопольним та конкурентним законодавством) й ухвалив передати справу № 904/3535/19 на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 15.06.2020 призначений розгляд справи № 904/3535/19 у порядку письмового провадження без повідомлення сторін. При цьому підстав для зупинення розгляду скарги у цій справі до прийняття судового рішення Судом у справі № 904/3535/19 господарський суд не вбачає з огляду на таке.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.

Суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

За змістом зазначеної норми права можливість зупинення розгляду справи стосується стадії вирішення спору по суті й не передбачає такої можливості на стадії вирішення питань, пов`язаних з виконанням судового рішення.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду від 20.02.2019 у справі 906/806/15, від 01.10.2019 у справі № 911/2179/15.

Враховуючи обставини справи, аналізуючи Закон № 145-IX, керуючись нормативними приписами частини четвертої статті 236 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд вважає за необхідне під час розгляду скарги у цій справі застосувати саме висновки Касаційного господарського суду у справах № 910/13346/18, № 910/6948/19, №904/3535/19 в частині тлумачення пункту 3 розділу Ш «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 145-IX.

Такий підхід відповідатиме статті 11 Господарського процесуального кодексу України за змістом якої суд при розгляді справи керується принципом верховенства права та застосовує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, за статтею 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У пункті 37 Рішення у справі "Деркач та Палек проти України" (заяви NN 34297/02 та 39574/02) від 21.12.2004, остаточне з 06.06.2005, Європейський Суд з прав людини зазначив: "37. Суд знову наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи трибуналі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, пункт передбачає "право на суд", одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Однак це право було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Важко уявити, щоб пункт 1 статті 6 детально описував процедурні гарантії, які надано сторонам, - справедливість, відкритість і оперативність проваджень, - і не передбачав би гарантій виконання судових рішень. Тлумачення статті 6 як положення, що лише гарантує право на звернення до суду та проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуації, несумісної з принципом верховенства права, який Високі Договірні Сторони зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина "судового процесу" для цілей статті 6 (див. рішення у справі "Бурдов проти Росії", заява N 589498/00, п. 34)."

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини право доступу до суду включає право на виконання судового рішення без надмірних затримок. За певних обставин така затримка може бути виправданою, але вона не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 ст. 6 Конвенції права (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", заява № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).

У рішенні від 17.05.2005 у справі "Чіжов проти України" (заява № 6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатись, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично.

З огляду на викладене правові підстави для задовлення скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 234, 235, 342, 343 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Коваленко У.Ю. щодо винесення постанови від 10.06.2020 про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні № 62218999 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення 30.06.2020 та може бути оскаржена до Центрального апеляційного господарського суду в порядку та строки, встановлені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням пункту четвертого розділу X Прикінцеві положення та підпункту 17.5 підпункту 17 пункту 1 розділу XI "Перехідні положення цього Кодексу.

Повний текст ухвали складено 02.07.2020.

Суддя І.І. Колісник