ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/1327/20

Господарський суд Одеської області у складі:

судді В.С. Петрова

при секретарі судового засідання Г.С. Граматик

за участю представників:

від позивача Шаповалов Р.Ю.,

від відповідача Коновалова Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Комунікації та інженерні мережі до Державного підприємства Морський торговельний порт Южний про стягнення збитків в сумі 8000,00 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Комунікації та інженерні мережі звернулося до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Державного підприємства Морський торговельний порт Южний про стягнення збитків в сумі 8000,00 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на протиправність дій ДП МТП Южний щодо відкриття виконавчого провадження № 61408472 з примусового виконання рішення господарського суду Одеської області від 04.07.2019 р. по справі № 916/612/19, оскільки позивачем 13.11.2019 р. у добровільному порядку було виконано вказане рішення суду в повному обсязі ще до відкриття зазначеного виконавчого провадження № 61408472.

Так, позивач зазначає, що господарським судом Одеської області розглядалась справа № 916/612/19 за позовом Державного підприємства Морський торговельний порт Южний до Товариства з обмеженою відповідальністю Комунікації та інженерні мережі про стягнення коштів, за результатом розгляду якої господарським судом Одеської області було прийнято рішення від 04.07.2019 р., за яким ухвалено стягнути з ТОВ Комунікації та інженерні мережі на користь ДП МТП Южний грошові кошти, а саме: пеню за порушення строків виконання зобов`язання за договором у розмірі 264638,82 грн. та судовий збір за подання первісної позовної заяви у розмірі 3969,57 грн. Як вказує позивач, 31 жовтня .2019 року рішення по справі № 916/612/19 набрало законної сили, та ТОВ КІМ в добровільному порядку 13.11.2019 р. виконало рішення суду в повному обсязі. Проте, 12 березня 2020 року ТОВ КІМ стало відомо, що по відношенню до нього було відкрито виконавче провадження № 61408472 від 02.03.2020 р.

Наразі позивач зауважує, що виконавче провадження № 61408472 відкрито безпідставно та відповідно протиправно, оскільки ТОВ Комунікації та інженерні мережі ще до відкриття виконавчого провадження сплатило заборгованість у встановленому чинним законодавством України порядку в повному обсязі, на підтвердження чого надано копію платіжного доручення № 2565 від 13.11.2019 р. на загальну суму 268608,39 грн. Враховуючи вищевказане, позивач вважає, що підстав для відкриття виконавчого провадження не було, адже ТОВ Комунікації та інженерні мережі виконало рішення господарського суду Одеської області по справі № 916/612/19 в повному обсязі у добровільному порядку, а тому відповідно не є боржником в розумінні чинного законодавства України. При цьому позивач наголошує, що вказані вище обставини стали наслідком протиправних дій саме ДП МТП Южний, адже рішення суду виконувалось ТОВ КІМ шляхом перерахування коштів на банківські реквізити ДП МТП Южний, тобто відповідач був обізнаний про виконання позивачем рішення суду, а тому відповідно дії відповідача були свідомим завданням шкоди позивачу.

Наразі позивач зауважує, що порядок здійснення примусового виконавчого провадження регулюється Законом України Про виконавче провадження та з посиланнями на положення п.п. 1, 3, 5, 7 ст. 26 вказаного Закону зазначає, що примусове виконавче провадження відкрито за заявою про відкриття виконавчого провадження ДП МТП Южний, що була подана вже після виконання позивачем рішення в добровільному порядку, адже виконавче провадження відкривається на наступний день після надходження заяви, а тому у діях відповідача вбачається зловживання правами та навмисне перешкоджання у здійсненні підприємницької діяльності позивачем. Адже, як вказує позивач, державний виконавець Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області, керуючись п. 7 ст. 26 Закону України Про виконавче провадження, вжив примусові заходи та наклав арешт на все рухоме та нерухоме майно позивача (постанова про арешт майна боржника від 02.03.2020 р. ВП № 61408472).

Так, позивач зазначає, що через накладений арешт позивач поніс прямі збитки. Так, 12 лютого 2020 року позивачем було укладено з АТ Райффайзен Банк Аваль договір про надання овердрафту № 015/79790/0763659, згідно якого до поточного рахунку ТОВ КІМ встановлено овердрафт у розмірі 800000,00 грн. строком до 12.02.2023 р. Також відповідно до умов договору, а саме п. 4.9.1, ТОВ КІМ було сплачено комісію у розмірі 1% від суми встановленого ліміту за договором, що склало 8000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1СІТ13638 від 18 лютого 2020 р., а тому підписаний між позивачем та АТ Райффайзен Банк Аваль договір про надання овердрафту № 015/79790/0763659 свідчить про те, що лінія овердрафту гарантовано надавалась позивачу та оцінювалась як безумовний і реальний дохід позивача, а комісія сплачувалась позивачем саме на виконання умов вказаного договору. Однак, як вказує позивач, після відкриття виконавчого провадження № 61408472 та накладання арешту на банківські рахунки позивача, в тому числі відкритий в АТ Райффайзен Банк Аваль, ліміт овердрафту за договором був анульований, а комісія сплачена позивачем в розмірі 8000,00 не повернута позивачу та поверненню не підлягає. При цьому винні дії позивача, що сприяли б настанню таких обставин відсутні, проте наявні протиправні дії відповідача. Тобто, як стверджує позивач, останній в результаті зловживання відповідачем своїми правами та свідомому ігноруванню того факту, що позивачем виконано рішення суду, поніс реальні збитки у розмірі 8000,00 грн.

Посилаючись на ст. 22, 1166 ЦК України, ст.ст. 224, 225 ГК України, позивач зазначає, що жодною нормою чинного законодавства України не передбачено відкриття виконавчого провадження щодо особи, яка в добровільному порядку сплатила заборгованість і відповідно у діях відповідача, направлених на відкриття виконавчого провадження щодо позивача, вбачається відсутність законних повноважень відповідача, а наявне лише зловживання правом та неправомірні рішення і дії; наявна втрата коштів позивача у розмірі 8000,00 грн.; наявний причинний зв`язок між протиправною поведінкою відповідача та шкодою завданою позивачу, адже втрата коштів в розмірі 8000,00 грн. є об`єктивним наслідком дій відповідача, направлених на відкриття виконавчого провадження щодо позивача, і є розміром реальних збитків позивача. Отже, враховуючи вищевказані обставини, на думку позивача, є достатні підстави для стягнення з відповідача реальних збитків у розмірі 8000,00 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 15.05.2020 р. позов Товариства з обмеженою відповідальністю Комунікації та інженерні мережі прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/1525/20 за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи, при цьому судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 15.06.2020 р.

11.06.2020 р. від відповідача надійшов до господарського суду відзив на позовну заяву (а.с. 55-60). В обґрунтування заперечень відповідач вказує, що рішенням господарського суду Одеської області від 04.07.2019 р. по справі № 916/612/19, позов ДП МТП Южний до ТОВ КІМ про стягнення грошових коштів за порушення строків виконання зобов`язання за договором про закупівлю робіт № Т/ТВ-152 від 25.11.2016 р. - задоволено частково та стягнуто на користь підприємства 264638,82 грн., а також судовий збір у розмірі 3969,57 грн. та на виконання вищезазначеного рішення, господарським судом Одеської області видано виконавчий документ - наказ про примусове виконання рішення № 916/612/19 від 06.08.2019 р. В подальшому, як зазначає відповідач, рішення господарського суду Одеської області від 04.07.2019 р. по справі № 916/612/19 залишено в силі постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 31.10.2019 р. Наразі відповідач зауважує, що невиконання вищезазначеного судового рішення у добровільному порядку стало підставою для направлення ДП МТП Южний 04.11.2019 р. вимоги щодо перерахування ТОВ КІМ протягом 5-ти робочих днів з дня отримання даної вимоги грошових коштів у розмірі

268608,39 грн. Також відповідач додає, що станом на 17.02.2020 р. повідомлення від ТОВ КІМ щодо виконання вимоги та надходження на рахунки ДП МТП Южний коштів від боржника не надходило, що було підставою для звернення підприємства до Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із відповідною заявою про примусове виконання рішення за вих. № 970/01/102/20 від 17.02.2020 р. Також відповідач зазначає про те, що ТОВ КІМ не надано жодних доказів на підтвердження своєї обізнаності про факт відкриття виконавчого провадження № 61408472 саме з 12.03.2020 р. Як вказує відповідач, відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України Про виконавче провадження постанова про відкриття виконавчого провадження № 61408472 від 02.03.2020 р. повинна була бути надіслана сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня її винесення - тобто не пізніше 03.03.2020 р., що з огляду на юридичну адресу ТОВ КІМ (65091, м. Одеса, вул. Середня, буд. 10А), а також нормативний строк пересилання поштової кореспонденції, встановлений Наказом Міністерства інфраструктури України № 958 від 28.11.2013р. Про затвердження Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, за ствердженнями відповідача ставить під сумнів твердження позивача про дату її отримання саме 12.03.2020 р. Таким чином, як зазначає відповідач, невідомо чи була у позивача можливість завчасно, з урахуванням положень ч. 4 ст. 19 Закону України Про виконавче провадження, звернутись до Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з метою письмового повідомлення щодо повного добровільного виконання ним рішення господарського суду Одеської області від 04.07.2019 р. по справі № 916/612/19 та, відповідно чи була у позивача можливість уникнути наслідків, передбачених п. 8.3.4 договору про надання овердрафту № 015/79790/0763659 від 12.02.2020 р. З огляду на таке, своєчасне звернення ТОВ КІМ до виконавчої служби виключило б можливість накладення арешту на рахунки позивача та, відповідно, анулювання договору. Також відповідач зазначає, що до позовної заяви додано лише постанову про арешт майна боржника від 02.03.2020 р., тому, на його думку, не зрозуміло яким чином накладення арешту на майно боржника впливало на його зобов`язання за договором про надання овердрафту 015/79790/0763659 від 12.02.2020 р., враховуючи те, що наслідки, передбачені п. 8.3.4 договору, настають виключно у разі накладення арешту на кошти позичальника, надходження до кредитора документів про арешт коштів на поточному рахунку.

Додатково відповідач звертає увагу суду на те, що ані до листа керівника відділу регіональних продажів ММБ Одеської ОД Райффайзен Банк Аваль, що наданий позивачем на підтвердження анулювання договору про надання овердрафту № 015/79790/0763659 від 12.02.2020 р., ані до позовної заяви не додані докази надходження до кредитора документів про арешт коштів на поточному рахунку, тому існування обставин для застосування кредитором п. 8.3.4 договору взагалі не підтверджене жодними доказами. Крім того, як зазначає відповідач, вищевказаний лист кредитора датований 13.03.2020 р., при цьому позивачем не доведено до відома суду той факт, що Другим Малиновським відділом державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в той же день - 13.03.2020 р. вже було винесено постанову про зняття арешту з коштів боржника на підставі заяви ТОВ КІМ, якою він повідомив щодо виконання ним вимоги виконавчого документа до моменту відкриття виконавчого провадження, а саме 13.11.2019 р. При цьому відсутні відомості про те, коли саме боржник звернувся до виконавчої служби із відповідною заявою про зняття арешту з коштів боржника. Крім того, враховуючи, що саме позивач, розуміючи та будучи обізнаним про наслідки, передбачені п. 8.3.4 договору, за ствердженнями відповідача, одночасно не звернувся до кредитора з повідомленням щодо необґрунтованості накладення арешту на його кошти, тому вимога щодо стягнення збитків з ДП МТП Южний є безпідставною, оскільки саме бездіяльність позивача призвела до анулювання договору.

Також відповідач вказує, що відповідно до п. 2 розділу 6 Положення Про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 2432/5 від 05.08.2016р. та зареєстрованого 12.08.2016 р. за № 1126/29256, ТОВ КІМ, як сторона виконавчого провадження, мало доступ до інформації про виконавче провадження № 61408472 в Автоматизованій системі виконавчого провадження шляхом пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування всіх документів та відомостей виконавчого провадження, а тому мало можливість бути своєчасно обізнаним з постановою про зняття арешту з коштів боржника від 13.03.2020 р. та відповідно довести її до відома кредитора АТ Райффайзен банк Аваль, з огляду також і на те, що відомості про проведення виконавчих дій вносяться до Системи одночасно з виготовленням документа, на підставі якого вчиняється виконавча дія (розділ 4 Положення Про автоматизовану систему виконавчого провадження). З огляду на вказане, відповідач вважає, що ТОВ КІМ було відомо про наявність виконавчого провадження до анулювання договору про надання овердрафту № 015/79790/0763659 від 12.02.2020 р., відомо і про наслідки, передбачені п. 8.3.4 договору, та всупереч цьому не було вчинено жодних дій з метою недопущення розірвання з цих підстав договору.

При цьому відповідач зазначає, що позивачем не доведено того факту, що анулювання договору про надання овердрафту № 015/79790/0763659 від 12.02.2020 р. сталося саме з вини ДП МТП Южний, а не внаслідок невчасного вчинення ТОВ КІМ дій, направлених на повідомлення кредитора АТ Райффайзен банк Аваль про скасування арешту постановою Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Також відповідач звертає увагу суду на те, що ДП МТП Южний не є стороною договору про надання овердрафту № 015/79790/0763659 від 12.02.2020 р., тому умови цього договору та наслідки накладення арешту на кошти позичальника відповідачу не були відомі, що спростовує доводи позивача про навмисні дії зі сторони ДП МТП Южний, направлені на перешкоджання позивачу у здійсненні підприємницької діяльності.

Щодо заявленого позивачем попереднього розрахунку витрат позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн. відповідач зазначає, що позивачем на даний час на підтвердження попереднього розрахунку витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн. не подано жодного документа, а тому відповідач вважає заявлений розмір витрат безпідставним.

У судовому засіданні 15.06.2020 року по справі № 916/1327/20 було оголошено перерву до 22.06.2020 року.

19.06.2020 року позивачем було подано до господарського суду відповідь на відзив (а.с. 77-80). Так, позивач вказує, що відповідач виправдовує свої протиправні дії халатним ставленням до виконання власних обов`язків, оскільки зазначає, що після набрання законної сили рішення суду по справі № 916/612/19 ним було направлено вимогу до позивача від 04.11.2019 р. щодо виконання рішення суду протягом п`яти днів з дня отримання вимоги, при цьому позивач в свою чергу сплатив заборгованість у встановленому чинним законодавством України порядку в повному обсязі 13.11.2019 р. Однак, як зауважує позивач, у своєму відзиві відповідач акцентує увагу суду на тому, що підставою для звернення 17.02.2020 року до виконавчої служби з заявою про примусове виконання рішення суду стало відсутність саме повідомлення про виконання позивачем рішення суду в добровільному порядку, а невідсутність коштів, тобто, як стверджує позивач, з 04.11.2019 року по 17.02.2020 року відповідач не знайшов часу для перевірки власних банківських рахунків, а лише очікував повідомлення від позивача.

При цьому позивач звертає увагу суду на те, що платіжне доручення № 2565 від 13 листопада 2019 року має досить вичерпний зміст для ідентифікації фінансової операції і містить наступне призначення платежу: Оплата згідно вимоги № 6175/01/102/19 від 04.11.2019 року по справі № 916/612/19, тобто факт перерахування коштів на розрахунковий рахунок відповідача у розмірі, що відповідає рішенню господарського суду та вимозі відповідача, чітке призначення платежу у відповідному платіжному дорученню - є достатнім обсягом дій позивача для добровільного виконання рішення суду ще до відкриття виконавчого провадження. Так, позивач додає, що надсилання письмового повідомлення не вимагається законодавством України та відповідно очікування відповідачем повідомлення про оплату було його власною ініціативою, що не передбачено жодною нормою законодавства.

Враховуючи вказане, на думку позивача, є очевидним, що позивач виконав своє зобов`язання в добровільному порядку і не повинен нести негативні наслідки через необізнаність відповідача і відсутність комунікацій у юридичних та фінансових (бухгалтерських) відділах відповідача, оскільки саме на відповідача відповідно Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні покладається обов`язок контролювати власні активи. Так, позивач вважає протиправними дії відповідача щодо звернення його 17.02.2020 року до виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду лише на підставі відсутності повідомлення про виконання позивачем рішення суду в добровільному порядку. Вказані дії відповідача, за ствердженнями позивача, потягнули за собою негативні наслідки для позивача у вигляді понесених збитків. Наразі позивачем вважає необґрунтованими ствердження відповідача щодо відсутності доказів про обізнаність про відкриття виконавчого провадження, оскільки відповідач намагається перекласти відповідальність за власні неправомірні дії на позивача, однак взагалі не є предметом дослідження у даному спорі факти того міг чине міг позивач з мінімальними для себе втратами вирішити ситуацію з вже відкритим виконавчим провадженням та накладеним арештом. Наразі позивач вказує, що відповідач ухиляється від того, що саме його дії стали наслідком череди подій та обставин, адже саме відповідач подав заяви про примусове виконання судового рішення без достатніх на то правових підстав, а наявність чи відсутність можливості уникнути арешту не скасовує протиправність дій відповідача та наявність збитків. Водночас позивач додає, що постанова про відкриття виконавчого провадження та накладання арешту на майно датовані 02.03.2020 р., на документі вказується дата саме формування такого документу, але не дата відправки засобами поштового зв`язку, оскільки відповідно до відмітки поштового відділення поштове відправлення було відправлено 11.03.2020 року. Також відповідно до відкритих даних сайту ПАТ Укрпошта постанову про відкриття виконавчого провадження та накладання арешту на майно позивача було надіслано 11.03.2020 р. та отримано адресатом (позивачем) 13.03.2020 р. Вказане, на думку позивача, підтверджує відомості, зазначені у позовній заяві, а саме підтверджує те, що позивачу стало відомо про відкриття виконавчого провадження 12.03.2020 р. по факту накладання арешту на банківські рахунки, а також позивач, розуміючи, що виконав свої зобов`язання в добровільному порядку не міг передбачити недобропорядність намірів відповідача та не міг передбачити відкриття виконавчого провадження і накладання арешту, адже в розумінні чинного законодавства України не був боржником. Враховуючи обставини викладені вище, позивач стверджує, що не був заздалегідь обізнаний про наявність виконавчого провадження та міг уникнути наслідків протиправних дій відповідача.

Стосовно тверджень відповідача щодо бездіяльності позивача останній вказує, що не має претензій до ОД Райффайзен Банк Аваль щодо анулювання договору, адже у своїх діях банківська установа керувалась умовами договору та документами, отриманими від Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області, а сама банківська установа не зобов`язана вникати в наявність чи відсутність правових підстав накладання арешту та відкриття виконавчого провадження, а також на аргументацію своїх дій надала лист з достатнім змістом щодо правих підстав анулювання договору.

22.06.2020 р. від відповідача надійшло до господарського суду клопотання (вх. № 16044/20), в якому відповідач просить суд не приймати до уваги при вирішенні справи подані ТОВ КІМ докази до відповіді на відзив.

У судовому засіданні 22.06.2020 року по справі № 916/1327/20 було оголошено перерву до 01.07.2020 року.

01.07.2020 р. від відповідача надійшли до господарського суду заперечення. Так, відповідач додатково, повторно наголошує на тому, що позивачем не надано суду належних доказів в обґрунтування позовних вимог, а саме не надано доказів на підтвердження своєї обізнаності про факт відкриття виконавчого провадження № 61408472 саме з 12.03.2020 р., а копія конверту, додана ТОВ КІМ до відповіді на відзив, на думку відповідача, не підтверджує той факт, що постанова про відкриття виконавчого провадження № 61408472 від 02.03.2020 р. надсилалась позивачу саме цим конвертом. До того ж, з огляду на приписи ч.ч. 2, 8 ст. 80 ГПК України, даний доказ не може бути прийнятий до розгляду, оскільки створення судом необґрунтованих переваг для ТОВ КІМ в поданні та оцінці несвоєчасно поданого доказу призведе до порушення принципу рівності прав сторін процесу та принципу змагальності сторін. Також відповідач зазначає, що позивачем не додано до позовної заяви доказів на підтвердження письмового повідомлення в передбачений ч. 4 ст. 19 ст. Закону України Про виконавче провадження спосіб щодо повного добровільного виконання ним рішення господарського суду Одеської області від 04.07.2019 р. по справі № 916/612/19. Наразі відповідач зауважує, що не підтверджено належними доказами факт накладення арешту на кошти боржника в рамках виконавчого провадження № 61408472. Так, відповідач вказує, що з огляду на додану до позовної заяви постанову про арешт майна боржника від 02.03.2020 р. не зрозуміло, яким чином накладення арешту на майно ТОВ КІМ впливало на його зобов`язання за договором про надання овердрафту № 015/79790/0763659 від 12.02.2020 р., враховуючи те, що наслідки, передбачені п. 8.3.4 договору настають виключно у разі накладення арешту на кошти позичальника, надходження до кредитора документів про арешт коштів на поточному рахунку. Також відповідач додатково звертає увагу на те, що ані до листа керівника відділу регіональних продажів ММБ Одеської ОД Райффайзен Банк Аваль від 13.03.2020 р., що наданий позивачем на підтвердження анулювання договору про надання овердрафту № 015/79790/0763659 від 12.02.2020 р., ані до позовної заяви не додано доказів надходження до кредитора документів про арешт коштів на поточному рахунку, а тому існування обставин для застосування кредитором п. 8.3.4 договору взагалі не підтверджене жодними доказами. Крім того відповідач додає, що позивачем не доведено до відома суду той факт, що Другим Малиновським відділом державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в той же день, яким було датовано і лист кредитора - 13.03.2020 р., було винесено постанову про зняття арешту з коштів боржника на підставі заяви ТОВ КІМ, та до позовної заяви не додано ані копії постанови про зняття арешту з коштів боржника, ані копії відповідної заяви боржника. Поряд з цим відповідач наголошує, що саме позивач, розуміючи та будучи обізнаним про наслідки, передбачені п. 8.3.4 договору, одночасно не звернувся до кредитора з повідомленням щодо необґрунтованості накладення арешту на його кошти, вимога щодо стягнення збитків з ДП МТП Южний є безпідставною, оскільки саме бездіяльність позивача призвела до анулювання договору. Також відповідач вважає, що ТОВ КІМ було відомо про наявність виконавчого провадження до анулювання договору про надання овердрафту № 015/79790/0763659 від 12.02.2020 р., відомо і про наслідки, передбачені п. 8.3.4 договору, та всупереч цьому не було вчинено жодних дій з метою недопущення розірвання з цих підстав договору. Відтак, відповідач вважає, що позивачем не доведено та не обґрунтовано у відповідності до ст.ст. 73, 74, 76 ГПК України належними та допустимими доказами наявність всіх елементів правопорушення, допущеного з боку відповідача, з яким пов`язується застосування до відповідача господарсько-правової відповідальності у вигляді відшкодування збитків (реальні збитки), а тому позовна вимога про стягнення з ДП МТП Южний збитків у розмірі 8000,00 грн. є необґрунтованою.

Під час розгляду справи у судовому засіданні 01.07.2020 р. представник позивача позовні вимоги підтримав, натомість представник відповідача заперечував проти задоволення позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.

Рішенням господарського суду Одеської області від 04.07.2019 р. у справі № 916/612/19 первісний позов ДП Морський торговельний порт Южний до ТОВ Комунікації та інженерні мережі про стягнення 503286,33 грн. задоволено частково, а саме: стягнуто з ТОВ Комунікації та інженерні мережі на користь ДП Морський торговельний порт Южний грошові кошти, а саме: пеню за порушення строків виконання зобов`язання за договором у розмірі 264638,82 грн. та судовий збір за подання первісної позовної заяви у розмірі 3969,57 грн.; в решті первісного позову відмовлено; у задоволенні зустрічного позову ТОВ Комунікації та інженерні мережі до ДП Морський торговельний порт Южний про розірвання договору та стягнення відмовлено.

06.08.2019 року на виконання вказаного судового рішення господарським судом Одеської області був виданий відповідний наказ про стягнення з ТОВ Комунікації та інженерні мережі на користь ДП Морський торговельний порт Южний пені у розмірі 264638,82 грн. та судового збору в розмірі 3969,57 грн.

В подальшому ТОВ Комунікації та інженерні мережі звернулось до господарського суду з апеляційною скаргою на рішення господарського суду Одеської області від 04.07.2019 р. у справі № 916/612/19.

Так, постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 31.10.2019 р. у справі № 916/612/19 рішення господарського суду Одеської області від 04.07.2019 р. у цій справі залишено без змін.

Як вбачається із матеріалів справи, Державне підприємство Морський торговельний порт Южний направило ТОВ Комунікації та інженерні мережі вимогу від 01.11.2019 р., в якій просило перерахувати протягом 5-ти робочих днів з дня отримання вимоги грошові кошти у розмірі 268608,39 грн., стягнуті за рішенням господарського суду Одеської області від 04.07.2019 р. у справі № 916/612/19. Вказана вимога була отримана позивачем 07.11.2019 р., про що свідчить відмітка на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.

Після отримання вказаної вимоги ТОВ Комунікації та інженерні мережі згідно платіжного доручення № 2565 від 13.11.2019 р. здійснено перерахування коштів на рахунок ДП Морський торговельний порт Южний в розмірі 268608,39 грн. із призначенням платежу: Оплата згідно вимоги № 6175/01/102/19 від 04.11.2019 р. по справі № 916/612/19?.

В подальшому, як встановлено судом, 02.03.2020 р. на підставі заяви ДП Морський торговельний порт Южний державним виконавцем Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було відкрито виконавче провадження № 61408472 з примусового виконання виданого господарським судом Одеської області наказу по справі № 916/612/19 від 06.08.2019 р. про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Комунікації та інженерні мережі на користь Державного підприємства Морський торговельний порт Южний заборгованості в розмірі 264638,82 грн. та 3969,57 грн., про що винесена постанова від 02.03.2020 р. При цьому у вказаній постанові про відкриття виконавчого провадження від 02.03.2020 р. зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно та попереджено останнього про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Також 02.03.2020 р. державним виконавцем Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) була винесена постанова про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ТОВ Комунікації та інженерні мережі у межах звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/витрат виконавчого провадження 295738,23 грн.

Крім того, 10.03.2020 р. головним державним виконавцем Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) була винесена постанова про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на кошти боржника на рахунках в банківських установах: АТ Райффайзен Банк Аваль у м. Києві, ООДАТ Райффайзен Банк Аваль у м. Одесі, Чернігівське РУ АТ КБ Приват Банк відповідно до ст. 56 Закону України Про виконавче провадження, у межах суми стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 295738,23 грн.

Наразі 13.03.2020 р. державним виконавцем Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) була винесена постанова про зняття арешту з коштів боржника у ВП № 61408472, згідно якої був знятий арешт, накладений постановою про арешт коштів ВП 61408472 від 10.03.2020 року на кошти на рахунках боржника в банківських установах, а саме: АТ Райффайзен Банк Аваль у м. Києві, ООДАТ Райффайзен Банк Аваль у м. Одесі, Чернігівському РУ АТ КБ Приват Банк. У вказаній постанові державним виконавцем зазначено, що 13.03.2020 р. на адресу відділу надійшла заява представника боржника вх. № 6235 від 13.03.2020 р., якою останній повідомив, що боржником виконано вимоги виконавчого документа до моменту відкриття виконавчого провадження, а саме 13.11.2019 р. та до заяви додано копію платіжного доручення.

Поряд з цим, як з`ясовано судом, 12.02.2020 р. між АТ Райффайзен Банк Аваль (кредитор) та ТОВ Комунікації та інженерні мережі (позичальник) був укладений договір про надання овердрафту № 015/79790/0763659, відповідно до якого ТОВ Комунікації та інженерні мережі встановлено овердрафт у розмірі 800000,00 грн. строком до 12.02.2023 року. При цьому відповідно до умов п. 4.9.1 вказаного договору ТОВ Комунікації та інженерні мережі згідно платіжного доручення № 1CIT13638 від 18.02.2020 р. було сплачено комісію у розмірі 1% від суми встановленого ліміту за договором, що склала 8000,00 грн.

Листом 13.03.2020 р. АТ Райффайзен Банк Аваль в особі керівника відділу регіональних продажів ММБ Одеської ОД Райффайзен Банк Аваль повідомлено ТОВ Комунікації та інженерні мережі про те, що 12.03.2020 р. Банку стало відомо про наявність відносно ТОВ КІМ відкритого виконавчого провадження № 61408472, в межах якого накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, в тому числі на банківські рахунки, відкриті в АТ Райффайзен Банк Аваль, у зв`язку з чим згідно п. 8.3.4 договору ліміт овердрафту був анульований, а сплачена ТОВ КІМ комісія у розмірі 8000,00 грн. поверненню не підлягає.

Між тим позивач вважає, що вищевказана сума комісії у розмірі 8000,00 грн., сплачена ним на користь Банку, має бути відшкодована відповідачем як реальні збитки, оскільки були понесені позивачем внаслідок винних дій відповідача та в результаті зловживання останнім своїми правами, адже ним проігноровано факт виконання позивачем вищевказаного рішення суду.

В силу приписів статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відшкодування збитків є видом відповідальності учасників цивільних правовідносин за шкоду, яка є негативним наслідком правопорушення. При цьому збиток - це грошова оцінка шкоди, яка підлягає відшкодуванню за неможливості, недоцільності або у разі відмови потерпілого від відшкодування шкоди в натурі.

Ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. В ч. 2 ст. 22 цього ж Кодексу наведено поняття збитків, якими є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч. 1 ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Так, відповідно до вказаних положень ст. 623 та ст. 22 Цивільного кодексу України відшкодуванню підлягають збитки, причиною яких є порушення зобов`язання, якого припустився боржник.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України підставою для господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин, у т.ч. у вигляді відшкодування збитків, є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

В силу положень ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України визначено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

При визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов`язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку, - на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків (ч. 3 ст. 225 ГК України).

Згідно положень ст. 226 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який вчинив господарське правопорушення, зобов`язаний вжити необхідних заходів щодо запобігання збиткам у господарській сфері інших учасників господарських відносин або щодо зменшення їх розміру, а у разі якщо збитків завдано іншим суб`єктам, - зобов`язаний відшкодувати на вимогу цих суб`єктів збитки у добровільному порядку в повному обсязі, якщо законом або договором сторін не передбачено відшкодування збитків в іншому обсязі. Сторона, яка порушила своє зобов`язання або напевно знає, що порушить його при настанні строку виконання, повинна невідкладно повідомити про це другу сторону. У протилежному випадку ця сторона позбавляється права посилатися на невжиття другою стороною заходів щодо запобігання збиткам та вимагати відповідного зменшення розміру збитків. Сторона господарського зобов`язання позбавляється права на відшкодування збитків у разі якщо вона була своєчасно попереджена другою стороною про можливе невиконання нею зобов`язання і могла запобігти виникненню збитків своїми діями, але не зробила цього, крім випадків, якщо законом або договором не передбачено інше. Не підлягають відшкодуванню збитки, завдані правомірною відмовою зобов`язаної сторони від подальшого виконання зобов`язання.

Отже, обов`язок з відшкодування збитків настає для суб`єктів господарювання у разі порушення господарського зобов`язання в результаті неналежного виконання (або невиконання) умов договору (ст. ст. 224, 225 Господарського України, ст. 623 Цивільного кодексу України) або внаслідок завдання шкоди без договірних правовідносин (глава 82 Цивільного кодексу України).

Слід зазначити, що для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків потрібна наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка (дія чи бездіяльність особи); шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

За загальним правилом, закріпленим у ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Таким чином, для притягнення до цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді відшкодування заподіяних ним збитків є наявність складу правопорушення: протиправна поведінка особи, шкода, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою. Так, обов`язковою умовою деліктної відповідальності є протиправність поведінки заподіювача. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками характеризується наступними ознаками: по перше, причинний зв`язок існує там, де є тимчасова послідовність явищ, тобто причина завжди передує результату, а останній це тільки та зміна в зовнішньому світі, яка створюється дією причин; по-друге причина з необхідністю породжує свій наслідок. Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення виключає настання відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

При цьому слід зазначити, що наявність та розмір збитків, завданих протиправною поведінкою, доводиться кредитором. Натомість, вина боржника у порушенні зобов`язання презюмується та не підлягає доведенню кредитором. Так, чинне законодавство передбачає принцип вини контрагента або особи, яка завдала шкоду, як підставу для відшкодування заподіяних збитків (шкоди): за приписами ч. 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Між тим у спірних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність втрат, протиправність поведінки відповідача та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними втратами. Це кореспондує зі ст. 74, 76, 77 ГПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як випливає зі змісту договору про надання овердрафту № 015/79790/0763659 від 12.02.2020 р., кредитор на умовах договору надає позичальнику протягом строку доступності овердрафту можливість використання овердрафту в межах поточного ліміту; позичальник зобов`язується використовувати овердрафт за цільовим призначенням, вказаним в пункті 1.9 договору, з дотриманням вимог законодавства України, погасити овердрафт/кредитну заборгованість, сплатити проценти за користування овердрафтом/кредитною заборгованістю та комісії, а також виконати інші зобов`язання, визначені договором, у строки, передбачені договором, але не пізніше дати закінчення строку овердрафту (п. 1.1, 1.2).

Так, сплата позивачем на користь Банку комісії в розмірі 8000,00 грн. в межах укладеного договору про надання овердрафту № 015/79790/0763659 від 12.02.2020 р. дійсно є втратами позивача. Однак, згідно п. 4.14 вказаного договору комісії, сплачені відповідно до умов договору, поверненню не підлягають. Отже, під час укладення вказаного договору позивач, підписуючи його, повністю погодився на такі умови.

Крім того, згідно п.п. 10.1.2, 10.1.4 п. 10.1 договору про надання овердрафту № 015/79790/0763659 від 12.02.2020 р. позичальник засвідчує та гарантує, що на момент укладення договору позичальник володіє достатнім рівнем платоспроможності і кредитоспроможності, необхідним для вчасного виконання ним своїх зобов`язань за договором, та не існує відомих позичальнику обставин, які можуть негативним чином вплинути на рівень його платоспроможності і кредитоспроможності; не існує ніякого відомого позичальнику судового провадження або розслідування/перевірки з боку державних чи інших органів, в тому числі відсутні справи про банкрутство, рішення про припинення (ліквідацію, реорганізацію) позичальника, які можуть суттєво негативно вплинути на фінансовий стан або діяльність позичальника, обсяг його правоздатності або дієздатності та про які кредитор не був попереджений до укладання договору.

Так, господарський суд зазначає, що позивач перед укладанням та підписанням вказаного договору про надання овердрафту № 015/79790/0763659 від 12.02.2020 р., знаючи про наявність судового рішення від 04.07.2019 р., за яким з нього було стягнуто пеню за порушення строків виконання зобов`язання за договором у розмірі 264638,82 грн. та судовий збір за подання первісної позовної заяви у розмірі 3969,57 грн., повинен був перевірити інформацію стосовно стану виконання вказаного судового рішення, у т.ч. щодо видачі судом виконавчого документа на виконання такого рішення суду. Більш того, з огляду на обізнаність позивача про видачу 06.08.2019 року господарським судом Одеської області на виконання судового рішення від 04.07.2019 р. по справі № 916/612/19 наказу щодо стягнення з нього на користь ДП Морський торговельний порт Южний пені у розмірі 264638,82 грн. та судового збору в розмірі 3969,57 грн., а також приймаючи до уваги погашення ТОВ Комунікації та інженерні мережі 13.11.2019 р. у добровільному порядку вказаної заборгованості, позивач був наділений правом на звернення до суду в порядку ч. 2 ст. 328 ГПК України з відповідною заявою про визнання наказу господарського суду № 916/612/19 від 06.08.2019 р. таким, що не підлягає виконанню. Наразі господарський суд вказує, що позивач під час укладення з Банком вищевказаного договору від 12.02.2020 р. гарантував відсутність судових проваджень, судових рішень та обставин, які можуть негативним чином вплинути на його фінансовий стан або діяльність. Тим самим позивач погодився зі всіма ризиками та негативними наслідками, які можуть настати у разі наявність таких проваджень і рішень.

Доводи сторін щодо обізнаності/або необізнаності позивача про момент відкриття виконавчого провадження № 61408472 з примусового виконання судового рішення у справі № 916/612/19 судом до уваги не приймаються, оскільки ці обставини не впливають на суть спору. Адже позивач пов`язує факт понесення збитків не внаслідок дій ВДВС, а внаслідок дій відповідача щодо звернення до ВДВС із заявою про примусове виконання судового рішення у справі № 916/612/19. Відтак, суд не вбачає підстав для дослідження обставин, пов`язаних з моментом та встановленим законом порядком вчинення державним виконавцем виконавчих дій в межах виконавчого провадження № 61408472.

Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Поряд з наведеним суд вважає цілком правомірними доводи щодо необґрунтованих дій відповідача про пред`явлення до примусового виконання до органу ДВС виданого господарським судом Одеської області наказу на виконання судового рішення від 04.07.2019 р. у справі № 916/612/19 про стягнення коштів в загальному розмірі 268608,39 грн. Адже, позивачем була здійснена оплата вказаних коштів згідно платіжного доручення № 2565 від 13.11.2019 р. саме на вимогу відповідача від 04.11.2019 р. Ці обставини відповідачем не спростовані.

При цьому судом оцінюються критично доводи відповідача про те, що станом на 17.02.2020 р. до нього не надходило від ТОВ КІМ повідомлення щодо виконання вимоги та надходження на рахунки ДП МТП Южний коштів від боржника, що було підставою для звернення підприємства до Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із відповідною заявою про примусове виконання рішення за вих. № 970/01/102/20 від 17.02.2020 р. Адже після зарахування на рахунок Порту сплачених позивачем коштів згідно платіжного доручення № 2565 від 13.11.2019 р. вимога відповідача від 04.11.2019 р. за вих. № 6175/01/102/19 (а.с. 61-62) повністю була задоволена.

За приписами ч. 1 ст. 545 Цивільного Кодексу України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Натомість обов`язок саме боржника повідомляти кредитора після виконання зобов`язання положення вказаного Кодексу не визначають, а тому вказані доводи відповідача є необґрунтованими.

Разом з тим у даному випадку позивачем не доведено понесення ним витрат саме внаслідок протиправної поведінки відповідача. Також причинний зв`язок між протиправною поведінкою відповідача з понесеними витратами у вигляді сплаченої комісії не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. Адже, як вже зазначалось, сплачена комісія за умовами № 015/79790/0763659 від 12.02.2020 р. у будь-якому випадку не підлягала поверненню позивачу незалежно від дій відповідача.

В свою чергу вищенаведені обставини свідчать про відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку щодо відшкодування збитків у заявленому позивачем розмірі 8000,00 грн.

Згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Комунікації та інженерні мережі є безпідставними та необґрунтованими, у зв`язку з чим задоволенню не підлягають.

У зв`язку з тим, що рішення відбулось не на користь позивача, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати, понесені позивачем при подачі позову, відносяться за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 236-239, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю Комунікації та інженерні мережі до Державного підприємства Морський торговельний порт Южний про стягнення збитків в сумі 8000,00 грн. відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 20-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 06 липня 2020 р.

Суддя В.С. Петров