ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2020 р. Справа№ 910/12501/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Гаврилюка О.М.

Суліма В.В.

За участі секретаря судового засідання Прохорової Г.С.

представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 23.06.2020

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія "Браво"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 11.02.2020

у справі № 910/12501/19 (суддя Картавцева Ю.В.)

за позовом Комунального підприємства "Міжнародний аеропорт Запоріжжя"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія "Браво"

про стягнення 422 503,16 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Комунальне підприємство «Міжнародний аеропорт Запоріжжя» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіакомпанія Браво» про стягнення 422 503,16 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач всупереч умовам договору №28 на обслуговування повітряних суден і пасажирів у міжнародному аеропорту м. Запоріжжя від 22.05.2017 не сплатив позивачу грошові кошти, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача основний борг у розмірі 363 641,37 грн., пеню у розмірі 48 415,82 грн., інфляційні втрати у розмірі 5 454,62 грн. та 3% річних у розмірі 4 991,35 грн.

Короткий зміст оскаржуваного рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.02.2020 у справі №910/12501/19 позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія "Браво" на користь Комунального підприємства "Міжнародний аеропорт Запоріжжя" заборгованість у розмірі 363 641 грн. 37 коп., пеню у розмірі 48 415 грн. 82 коп., інфляційні втрати у розмірі 5 442 грн. 24 коп., 3% річних у розмірі 4 991 грн. 35 коп. та судовий збір у розмірі 6 337 грн. 36 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідачем не надано доказів сплати вартості наданих послуг за Договором у заявленій позивачем сумі, не надано будь-яких інших доказів на підтвердження відсутності його обов`язку зі сплати заявленої у позові заборгованості, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення основної заборгованості у розмірі 363 641,37 грн., пені у розмірі 48 415,82 грн., інфляційних втрат у розмірі 5 442,24 грн, 3% річних у розмірі 4 991,35 грн. та судовий збір у розмірі 6 337,36 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія "Браво" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2020 у справі №910/12501/19 в частині стягнення заборгованості у розмірі 363 641,37 грн., пені у розмірі 48 415,82 грн., інфляційних втрат у розмірі 5 442,24 грн., 3% річних у розмірі 4 991,35 грн. та судового збору у розмірі 6 337,36 грн. та ухвалити нове рішення, яким відмовити в частині задоволених позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального права, не було повно та всебічно з`ясовані всі обставини справи.

Крім того, разом з апеляційною скаргою апелянтом було подано клопотання про витребування доказів, зокрема видаткових накладних та актів примання-надання послуг щодо здійснення господарських операцій на суму заборгованості відповідача перед позивачем.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно з витягом із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.03.2020 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Гаврилюк О.М., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.03.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія "Браво" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2020 у справі №910/12501/19, призначено справу до розгляду на 28.04.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.04.2020 повідомлено учасників справи №910/12501/19, що, враховуючи постанову Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID - 19» (із змінами) та встановлений карантинний режим, судове засідання, призначене на 28.04.2020 не відбудеться.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.05.2020 повідомлено учасників справи, що судове засідання відбудеться 09.06.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.06.2020 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія "Браво" про відкладення розгляду справи задоволено, відкладено розгляд справи №910/12501/19 на 23.06.2020.

22.06.2020 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Згідно з ч. 2 ст. 197 Господарського процесуального кодексу України учасник справи подає заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. Копія заяви в той самий строк надсилається іншим учасникам справи.

Оскільки клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції надійшло пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, колегія суддів відмовляє у його задоволенні.

23.06.2020 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія "Браво" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке обґрунтоване тим, що у представника апелянта з`явилися симптоми респіраторного захворювання у зв`язку з чим, представник апелянта перебуває на добровільній самоізоляції та не можу бути присутньою під час розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Проте, всупереч вказаним нормам процесуального закону до клопотання про відкладення розгляду справи не додано будь-яких доказів на підтвердження обставин викладених в клопотанні, зокрема щодо начвності у заявника симптомів респіраторного захворювання, тобто жодних доказів наявності вказаних у клопотанні про відкладення розгляду справи обставин заявником суду не надано.

При цьому колегія суддів зазначає, що учасники справи не обмежені законом у кількості уповноважених осіб для представництва їх інтересів у тому числі і в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи наведене, оскільки участь у судовому засіданні для представників сторін обов`язковою не визнавалася, колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання представника апелянта про відкладення розгляду справи.

Стосовно заявленого апелянтом в апеляційній скарзі клопотання про витребування доказів колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. У клопотанні про витребування судом доказів повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується (крім клопотання про витребування судом групи однотипних документів як доказів); 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; 5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

Враховуючи пропуск апелянтом строку на подання відповідного клопотання, а також незазначення у клопотанні про витребування доказів про: обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; заходи, яких апелянт вжив для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; причини неможливості отримати апелянтом цей доказ самостійно, колегія суддів відмовляє у задоволенні вказаного клопотання.

Явка учасників справи у судове засідання

Представники сторін у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка представників позивача та відповідача в судове засідання обов`язковою не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників сторін, за наявними у справі матеріалами.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

22.05.2017 між Комунальним підприємством «Міжнародний аеропорт Запоріжжя» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авіакомпанія Браво» (перевізник) укладено договір № 28 на обслуговування повітряних суден (ПС) і пасажирів у міжнародному аеропорту м. Запоріжжя (далі - Договір).

Відповідно до п. 3.1. Договору обов`язок перевізника щодо оплати послуг за даним договором забезпечується у вигляді передплати на рахунок аеропорту виходячи зі ставок зборів та цін, що вказані в додатках до цього договору.

Згідно з п. 3.6. Договору на всі види фактично наданих послуг перевізнику аеропорт складає рахунки протягом 10 днів із дати надання послуг. У строк до 3 банківських днів перевізник зобов`язується сплатити по отриманим рахункам.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачем на виконання Договору виставлялись відповідачу рахунки №124 від 18.02.2019 на суму 272 673,48 грн. та №136 від 20.02.2019 на суму 90 967,89 грн.

Згідно з актом звірки взаєморозрахунків, який підписаний керівниками позивача та головними бухгалтерами позивача та відповідача, заборгованість відповідача за період з 01.01.2019 по 31.03.2019 (в тому числі за рахунками №124, №136) складає 363 641,37 грн.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач звертався до відповідача з претензією №1031/07-2019 від 23.07.2019, у якій вимагав сплатити заборгованість у розмірі 363 641,37 грн. Додатком до вказаної претензії є копія акту звірки взаєморозрахунків. Претензію було отримано відповідачем 26.07.2019, що підтверджується повідомленням про вручення, яке долучене позивачем до позовної заяви.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що відповідач всупереч умовам договору № 28 на обслуговування повітряних суден і пасажирів у міжнародному аеропорту м. Запоріжжя від 22.05.2017 не сплатив грошові кошти, у зв`язку з чим позивач просив суд стягнути з відповідача основний борг у розмірі 363 641,37 грн., пеню у розмірі 48 415,82 грн., інфляційні втрати у розмірі 5 454,62 грн. та 3% річних у розмірі 4 991,35 грн.

Згідно з п. 3.6. Договору на всі види фактично наданих послуг перевізнику аеропорт складає рахунки протягом 10 днів із дати надання послуг. У строк до 3 банківських днів перевізник зобов`язується сплатити по отриманим рахункам.

Згідно з матеріалами справи, позивачем на виконання Договору виставлялись відповідачу рахунки №124 від 18.02.2019 на суму 272673,48 грн. та №136 від 20.02.2019 на суму 90967,89 грн.

Рахунок №124 від 18.02.2019 був отриманий відповідачем 22.02.2019, рахунок №136 від 20.02.2019, - 03.03.2019. При цьому, відповідачем не спростовано вказані обставини. Зокрема, відповідач вказував на те, що він отримав претензію 26.07.2019. Дійсно, як встановлено судом, відповідно до претензії №1031/07-2019 від 23.07.2019, яка була отримана 26.07.2019, позивач вимагав у відповідача сплатити заборгованість у розмірі 363 641,37 грн. Разом з тим, додатком до вказаної претензії було зазначено саме акт звірки взаєморозрахунків, а не рахунки на оплату, тоді-як умови Договору підставою для початку відрахування строку для оплати передбачають саме виставлення рахунку.

З урахуванням наведених обставин, строк оплати за рахунком №124 є таким, що настав 27.02.2019, строк сплати за рахунком №136, відповідно - 07.03.2019.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться у ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як свідчать матеріали справи, відповідачем не надано доказів сплати вартості наданих послуг за Договором у заявленій позивачем сумі, а також будь-яких інших доказів на підтвердження відсутності його обов`язку зі сплати заявленої в позові заборгованості - 363 641,37 грн., у зв`язку з чим суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості у вказаному розмірі, з огляду на що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Позивачем також заявлено до стягнення 4 991,35 грн. 3% річних та 5 454,62 грн. інфляційних втрат за прострочення сплати вартості наданих послуг (розрахунок викладений в заяві про усунення недоліків).

Відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів зазначає, що сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Перевіривши розрахунок 3% річних за прострочення оплати, колегія суддів зазначає, що позивачем здійснено нарахування за період з 23.03.2018 по 06.09.2019.

Проте, з огляду на встановлені строки оплати, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що нарахування 3% річних слід розпочинати з 28.02.2019 (щодо рахунку №124) та з 08.03.2019 (щодо рахунку №136) та розраховувати по 06.09.2019, як заявлено позивачем. Перевіривши здійснений судом першої інстанції перерахунок 3% річних за вказаний період, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що розмір 3% річних за вказаний період складає 5 648,86 грн., а тому позовні вимоги в частині стягнення 3% річних у розмірі 4 991,35 грн. підлягають задоволенню.

Стосовно здійсненого позивачем розрахунку інфляційних втрат, колегія суддів зазначає, що позивачем здійснено нарахування за період із березня 2019 по липень 2019, проте, відповідний розрахунок є арифметично неправильним, з огляду на що, перевіривши здійснений судом першої інстанції перерахунок інфляційних втрат, колегія суддів вважає його вірним та погоджується з висновком місцевого господарського суду, що розмір інфляційних втрат, які підлягають стягненню з відповідача, складає 5 442,24 грн., а тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню у зазначеній сумі.

Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача 48 415,82 грн. пені.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарському кодексі України штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.ч. 2, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 3.7. Договору за несплату у встановлений строк платежів за надані аеропортом послуги перевізнику нараховується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє в період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості, за кожний день прострочення (включаючи день сплати).

Перевіривши розрахунок пені за прострочення оплати, колегія суддів зазначає, що позивачем здійснено розрахунок пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, вказаний розрахунок є обґрунтованим, з огляду на що позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенню.

Стосовно розподілу судом першої інстанції судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ч. 2 ст. 123 ГПК України). До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як вбачається із матеріалів справи, 12.07.2019 між позивачем (далі - замовник) та Адвокатським бюро «Хіврич і Партнери» (далі - виконавець) укладено договір про надання правової допомоги (далі - договір), за умовами якого Замовник доручає на підставі письмового або усного замовлення, а Виконавець приймає на себе зобов`язання здійснити захист, представництво інтересів та надати інші види правової допомоги Замовнику (ст.ст. 1, 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») на умовах, передбачених цим договором, а Замовник зобов`язується оплачувати надану правову допомогу та компенсувати документально підтверджені фактичні витрати, необхідні для виконання Договору.

Пунктом п. 1.2. договору передбачено, що захист, представництво інтересів та інші види правової допомоги включає в себе: здійснювати захист, надавати правову допомогу Замовнику у цивільних, господарських, адміністративних справах, у справах про адміністративні правопорушення, у кримінальних провадженнях, представляти інтереси Замовника в усіх правоохоронних, контролюючих органах та судових установах, користуватися всіма процесуальними правами, якими б користувався Замовник у разі особистої участі, оскаржувати рішення, ухвали, постанови суду та органу досудового розслідування, а також виконувати всі інші дії, пов`язані з наданням правової допомоги, в тому числі, але не виключно: складання заяв, скарг, пропозицій, процесуальних (претензій, позовних заяв, заперечень, пояснень, клопотань, апеляційних і касаційних скарг, заяв про вжиття заходів забезпечення позову та інших документів відповідно до вимог процесуального законодавства) та інших документів правового характеру; представництво інтересів Замовника у правоохоронних, контролюючих органах та судах під час здійснення кримінального, цивільного, господарського, адміністративного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; захист прав і обов`язків Замовника в якості цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні, представництво інтересів Замовника як зацікавленої сторони під час здійснення кримінального провадження; надання правової допомоги та здійснення захисту працівників, службових та посадових осіб Замовника у справах про адміністративні правопорушення та у кримінальних провадженнях за умови, що такі правопорушення допущені працівниками при виконанні трудових обов`язків; здійснення моніторингу та перевірку контрагентів Замовника; надання правової інформації, усних та письмових консультацій, роз`яснень, тлумачень з правових питань; участь у підготовці внутрішніх документів правового характеру Замовника; надання правових висновків до проектів договорів, що укладаються Замовником, підготовка проектів договорів; правове супроводження Замовника під час укладення та виконання договорів; участь у проведенні внутрішніх службових розслідувань у зв`язку з заявами, скаргами та повідомленнями про порушення Антикорупційної програми підприємства чи інших питань.

У п. 4.1. договору сторони узгодили, що розмір плати, яка підлягає перерахуванню Виконавцю, розраховується з узгодженої Сторонами вартості послуг та складає 20 000,00 грн. за місяць.

23.09.2019 між Адвокатським бюро «Хіврич і Партнери» та ОСОБА_1 укладено договір про співробітництво №23/09-19, відповідно до якого Адвокатське бюро залучає до виконання укладених Адвокатським бюро договорів про надання правової допомоги Адвоката.

Згідно з п. 1.2. Договору залучення Адвоката до виконання договорів про надання правової допомоги, укладених Адвокатським бюро, здійснюється систематично та на регулярній основі.

Позивачем на підтвердження понесення витрат на правову допомогу під час розгляду у суді першої інстанції надано до матеріалів справи: копії рахунку-фактури №3 від 31.09.2019 на оплату юридичних послуг - 20 000,00 грн., акт приймання-передачі №3 наданої правничої допомоги від 30.09.2019 (назва послуги - надання правничої допомоги КП «Міжнародний аеропорт Запоріжжя»), а також копію платіжного доручення №2141 від 08.10.2019 на суму 20000,00 грн. із призначенням платежу - оплата за юр. послуги згідно з рах. №3 від 31.09.2019 згідно з дог. №б/н від 12.07.2019.

Проте, колегія суддів зазначає, що, як вірно встановлено судом першої інстанції, з наданих до матеріалів справи доказів не вбачається, що розмір витрат, які заявлені позивачем як витрати на правову допомогу, стосується саме виключно розгляду даної справи. До такого висновку можна дійти, проаналізувавши, зокрема, положення договору про надання правової допомоги від 12.07.2019, а саме п. 4.1., відповідно до якого розмір плати, яка підлягає перерахуванню Виконавцю, розраховується з узгодженої Сторонами вартості послуг та складає :20 000,00 грн. за місяць.

При цьому, рахунок-фактура №3 від 31.09.2019 та акт приймання-передачі наданої правничої допомоги №3 вказують лише на надання юридичних послуг/надання правничої допомоги, однак, не деталізують вид правової допомоги, її суть, сторін/учасників справи тощо, тобто, з вказаних документів неможливо достовірно встановити, що заявлені витрати на правову допомогу понесені позивачем саме у зв`язку з розглядом даної справи, а не стосуються надання щомісячної юридичної допомоги позивачу, як це передбачено, власне, умовами договору про надання правової допомоги. Так, покладення на відповідача вартості щомісячного юридичного обслуговування позивача, що імовірно включає інші види правової допомоги поза межами даного спору, є неприпустимим.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено понесення ним витрат на професійну правничу допомогу у даній справі, з огляду на що відсутні підстави для їх розподілу.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин, що мають значення для справи, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Практикою Європейського суду з прав людини передбачено, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Згідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду даної справи.

Згідно з ч. 1 ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції прийняте з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також із дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстави для його скасування відсутні.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст.ст. 76-79, 86, 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія "Браво" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2020 у справі №910/12501/19 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 910/12501/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених ст. 287 Господарського процесуального кодексу України та у строки, встановлені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складене 03.07.2020

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді О.М. Гаврилюк

В.В. Сулім