РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.06.2020Справа №910/3115/20

За позовомПриватного акціонерного товариства "Машинобудівний завод "Вістек"
доПублічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк"
провизнання недійсним пункту договору

Суддя Бойко Р.В. секретар судового засідання Кучерява О.М.
Представники сторін:
від позивача:Мудрий М.С.
від відповідача:Суденко Р.В.

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року Приватне акціонерне товариство "Машинобудівний завод "Вістек" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" про визнання недійсним пункту 4.1 Кредитного договору про відкриття кредитної лінії №15-93/19-16/13 від 25.10.2013 в редакції Договору про внесення змін та доповнень від 11.06.2018 в частині нарахування процентів до повного погашення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог Приватне акціонерне товариство "Машинобудівний завод "Вістек" вказує, що даний пункт договору не відповідає приписам ч. 2 ст. 1048 Цивільного кодексу України, оскільки ним передбачено нарахування процентів по день повного погашення кредиту, в той час як такі проценти можуть нараховуватись лише в межах погодженого сторонами строку кредитування.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.03.2020 відкрито провадження у справі №910/3115/20; вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; встановлено сторонам строки для подання заяв по суті спору; судове засідання призначено на 31.03.2020.

30.03.2020 через відділ діловодства суду від Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" надійшов відзив на позов, в якому відповідач вказує, що передбачення сторонами процентів за "неправомірне користування кредитом" (тобто, після строку повернення кредиту) є правомірною, а передбачення порядку нарахування процентів за неправомірне користування кредитом розглядається, як свобода договору, міра можливої поведінки учасників відносин, яка охоплюється приписами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, а відтак підстави для визнання п. 4.1 Кредитного договору недійсним відсутні.

З метою попередження виникнення та запобігання поширення гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом COVID-19, на виконання розпорядження Голови Вищої ради правосуддя від 13.03.2020 №11/0/2-20 "Про додаткові заходи із попередження респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом COVID-19" ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.03.2020 проведення судового засідання призначено на 28.04.2020.

Враховуючи подання позивачем клопотання про відкладення судового засідання, з метою попередження виникнення та запобігання поширення гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом COVID-19 та для забезпечення учасникам справи можливості реалізувати свої права, передбачені господарським процесуальним законом, ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.04.2020 відкладено судове засідання у справі №910/3115/20 на 26.05.2020.

Протокольною ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.05.2020 відмовлено у задоволенні клопотання позивача про відкладення судового засідання у зв`язку з послабленням карантинних заходів; відкладено судове засідання на 16.06.2020.

10.06.2020 через відділ діловодства суду від Приватного акціонерного товариства "Машинобудівний завод "Вістек" надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що умовами Договору сторони ототожнюють поняття "Проценти за користування кредитом" та "Проценти за неправомірне користування Кредитом" та не визначають, що "Проценти за неправомірне користування Кредитом" є іншим розміром процентів річних в розумінні ст. 625 Цивільного кодексу України. Таким чином, підписуючи Кредитний договір, позивач не вкладав у зміст оспорюваного положення договору нарахування іншого розміру процентів за ст. 625 Цивільного кодексу України.

10.06.2020 засобами електронної пошти, з накладенням електронного цифрового підпису, від Приватного акціонерного товариства "Машинобудівний завод "Вістек" надійшла заява про зміну предмету позову.

Вказана заява мотивована тим, що, на думку позивача, ефективним способом захисту його цивільних прав стане зміна договору рішенням суду, а отже є доцільним викласти умови Кредитного договору, передбачені п. 4.1, 4.3, в такій наступній редакції:

"4.1 За користування кредитом в рамках встановлених траншів, позичальник повинен сплачувати банку проценти. Проценти нараховуються протягом строку кредитування до 12.12.2018 (включно).

4.3 Проценти нараховуються банком у розмірі, встановленому у договорі про надання траншу в межах ліміту кредитування, починаючи з дати першого списання коштів з кредитного рахунку до закінчення строку кредитування, визначеного терміном до 12.12.2018.".

10.06.2020 засобами електронної пошти, з накладенням електронного цифрового підпису, від Приватного акціонерного товариства "Машинобудівний завод "Вістек" надійшло клопотання про тлумачення змісту правочину (договору), передбаченого п. 4.1, 4.3 Кредитного договору про відкриття кредитної лінії №15-93/19-16-13 від 25.10.2013 в редакції Договору про внесення змін та доповнень від 11.06.2018, у зв`язку з неоднаковим застосуванням сторонами понять "строк кредитування" та "день повного погашення кредиту".

12.06.2020 через відділ діловодства суду від Приватного акціонерного товариства "Машинобудівний завод "Вістек" надійшла заява про зміну предмету позову аналогічного змісту.

12.06.2020 через відділ діловодства суду від Приватного акціонерного товариства "Машинобудівний завод "Вістек" надійшло клопотання про тлумачення умов договору аналогічного змісту.

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 16.06.2020 залишено без розгляду заяви позивача про зміну предмету позову та клопотання про тлумачення умов договору.

В судове засідання 16.06.2020 з`явились представники позивача та відповідача; надали пояснення по суті справи; представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі, а відповідач проти їх задоволення заперечував.

У судовому засіданні 16.06.2020 судом було закінчено розгляд справи по суті та оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судовому засіданні 16.06.2020 здійснювалась фіксація судового процесу технічним засобами у відповідності до статті 222 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються правові позиції сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

25.10.2013 між Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (банк) та Приватним акціонерним товариством "Артемівський машинобудівний завод "Вістек" (перейменоване в Приватне акціонерне товариство "Машинобудівний завод "ВІСТЕК", позичальник), був укладений кредитний договір про відкриття кредитної лінії №15-93/19-16/13 (надалі - кредитний договір), за змістом п. 2.1. якого банк за умови наявності власних кредитних ресурсів зобов`язався надати позичальнику кредит шляхом відкриття невідновлювальної кредитної лінії у сумі, яка не може перевищувати 120 000 000,00 грн. (ліміт кредитної лінії), на умовах, передбачених цим договором, далі "кредит" або "кредитна лінія", а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, та виконати інші обов`язки, що витікають зі змісту цього договору, і повністю погасити свої боргові зобов`язання у терміни (строки), встановлені цим договором.

11.06.2018 сторонами був укладений договір про внесення змін та доповнень №15-93/19-16/13-11062018 до кредитного договору про відкриття кредитної лінії №15-93/19-16/13 від 25.10.2013, пунктом 1 якого сторони домовились викласти кредитний договір про відкриття кредитної лінії №15-93/19-16/13 від 25.10.2013 в новій редакції.

Відповідно до п. 2.1 Договору (в редакції договору про внесення змін та доповнень №15-93/19-16/13-11062018 від 11.06.2018 до Кредитного договору про відкриття кредитної лінії №15-93/19-16/13 від 25.10.2013) банк надає позичальнику кредит шляхом відкриття невідновлювальної кредитної лінії зі встановленням максимального ліміту кредитної лінії у розмірі 104 311 384,65 грн.

Протягом дії договору ліміт кредитної лінії змінюється наступним чином:

Період часу розмір Ліміту кредитної лінії

з 12.07.2018 104 211 384,65 грн.

з 12.08.2018 104 111 384,65грн.

з 12.09.2018 104 011 384,65грн.

з 12.10.2018 103 911 384,65грн.

з 12.11.2018 103 811 384,65грн.

12.12.2018 0,00 грн.

Згідно з п. 2.2 Договору (в редакції договору про внесення змін від 11.06.2018) кредитування відбувається шляхом надання позичальнику кредитних коштів в межах окремих траншів. Розмір суми отриманих траншів, по яких існують боргові зобов`язання, в будь-який момент дії цього договору не може перевищувати встановлений ліміт кредитної лінії. Встановлення розміру кожного траншу відбувається після підписання з позичальником договору про надання траншу в межах встановленого ліміту кредитування, в якому визначається, крім іншого, строк користування траншем, процентна ставка. Договори про надання траншу в межах встановленого ліміту кредитування є невід`ємними частинами цього договору. Позичальник зобов`язується отримати кошти в межах траншу, виконати всі обов`язки, що витікають зі змісту цього договору, і повністю погасити свої боргові зобов`язання у терміни (строки), встановлені відповідним договором про надання траншу в межах встановленого ліміту кредитування.

Існуючу у позичальника заборгованість за кредитом в сумі 104 311 384,65 грн. сторони домовились вважати траншем 1, з наступними умовами користування кредитом:

- Проценти за користування кредитом нараховуються банком та сплачуються позичальником у розмірі 20,0% річних.

Нарахування та сплата процентів, а також зміна розміру процентної ставки відбувається у порядку та на умовах, передбачених договором.

Проценти за неправомірне користування кредитом сплачуються позичальником у випадку порушення строку повернення одержаного кредиту (його частини), на частину кредиту, що є простроченою до сплати, виходячи із процентної ставки у 23,0% річних.

Сторони домовились, що обов`язок позичальника сплачувати проценти за неправомірне користування кредитом не потребує додаткового укладання угод про внесення змін і відбувається на підставі виключно цього договору.

Після повернення (сплати) позичальником простроченого до сплати кредиту (або його частини), позичальник продовжує сплачувати за користування кредитом, строк сплати якого не є простроченим, проценти за користування кредитом.

Кінцевий термін повернення кредиту, наданого в межах траншу 1 - 10.07.2018 (включно). Строк кредитування продовжується автоматично на 1 місяць терміном до 12.12.2018 (включно), за умови відсутності у позичальника на момент закінчення строку кредитування прострочених сум кредиту, процентів, неустойки (пені, штрафів).

Строк кредитування за кожним траншем продовжується автоматично на 1 місяць терміном по 12.12.2018 (включно) за умови своєчасного виконання зобов`язань по кредитному договору в частині сплати процентів та відсутності у позичальника порушеної справи про банкрутство.

Строк кредитування продовжується, якщо жодна із сторін за 10 календарних днів до настання терміну повернення кредиту не повідомить іншу сторону про відмову від автоматичного продовження строку кредитування.

Перебіг кожного наступного строку кредитування починається з останнього дня попереднього строку кредитування та закінчується через 1 місяць. У випадку, якщо останній день строку кредитування припадає на вихідний (субота чи неділя) чи святковий день, останнім днем строку кредитування вважається останній банківський день напередодні, з якого і починається перебіг наступного строку кредитування.

При продовженні строку кредитування подальше кредитування позичальника здійснюється на діючих на момент продовження умовах, відповідно до кредитного договору та всіх договорів про внесення змін до нього.

Під поняттям 1 місяць, слід розуміти період часу, що складає 30 календарних днів.

Відповідно до п. 2.3. Договору банк надає позичальнику кредит в межах окремого Траншу шляхом перерахування коштів з кредитного рахунку на поточний рахунок позичальника, вказаний у Договорі про надання Траншу в межах встановленого ліміту кредитування.

Строк дії ліміту кредитної лінії по 12 грудня 2018 року (включно). При цьому строк кредитування, встановлений в межах кожного окремого траншу повинен закінчуватись не пізніше дати, вказаної у цьому пункті договору (п.2.5. кредитного договору).

Цілі кредитування - позичальник зобов`язаний використати кредит виключно за цільовим призначенням, що визначається в договорі про надання траншу в межах встановленого ліміту кредитування (п. 2.6. кредитного договору).

Згідно з п. 4.1. кредитного договору, за користування кредитом в рамках встановлених траншів, позичальник повинен сплачувати банку проценти. Проценти нараховуються до повного погашення заборгованості по кредиту.

За користування кредитом в межах строку його погашення, позичальник сплачує проценти за користування кредитом. У випадку прострочення позичальником виконання зобов`язань по погашенню кредиту, банк надалі нараховує проценти за неправомірне користування кредитом на частину кредиту, що є простроченою до сплати та проценти за користування кредитом - на частину кредиту, строк сплати якої не настав. Якщо проценти за неправомірне користування кредитом встановлені Договором (в тому числі Договором про надання траншу в межах встановленого ліміту кредитування), банк нараховує проценти за користування кредитом до повного погашення заборгованості по кредиту.

Відповідно до п. 4.2 кредитного договору розмір процентів за користування кредитом і процентів за неправомірне користування кредитом встановлюється у договорах про надання траншу в межах встановленого ліміту кредитування. При цьому сторони домовились, що розмір процентів не може перевищувати максимальний розмір процентної ставки, який дорівнює 25% річних.

За приписами п. 4.3 вказаного договору проценти нараховуються банком у розмірі, встановленому у договорі про надання траншу в межах встановленого ліміту кредитування, починаючи з дати першого списання коштів з кредитного рахунку по день повного погашення кредиту на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом. Проценти нараховуються у валюті кредиту. При розрахунку процентів по заборгованості в національній валюті використовується метод "факт/факт", виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, по заборгованості в іноземній валюті використовується метод "факт/360", виходячи із розрахунку фактичної кількості днів у місяці та 360 днів у році. Банк нараховує проценти на кредит кожного дня на фактичний залишок заборгованості за кредитом на кінець дня. Проценти, нараховані за поточний місяць, сплачуються щомісячно 1 (першого) числа місяця, наступного за місяцем, в якому відбулось нарахування процентів, а при настанні дати сплати (повернення) кредиту - в цю дату. Нарахування процентів за вихідні та неробочі дні поточного місяця здійснюється в останній робочий день перед такими вихідними та неробочими днями. При цьому сторони встановлюють, що зобов`язання позичальника по сплаті нарахованих процентів не вважаються простроченими по 4 (четверте) число включно місяця наступного за місяцем, в якому відбулося нарахування процентів (кінцева дата сплати процентів). Проценти, що нараховані за останній календарний місяць строку дії кредиту, не вважаються простроченими протягом наступних 4 календарних днів з дати вказаної в п.2.5. цього договору або п.5 договору про надання траншу. У випадку, якщо кінцева дата сплати процентів припадає на вихідний (субота чи неділя) чи святковий день, позичальник зобов`язаний здійснити сплату процентів в останній робочий день напередодні. Проценти, які нараховуються на кредит після настання кінцевого терміну його повернення (дата повернення кредиту, отриманого в межах траншу, або його останньої частини, згідно встановленого графіку погашення), сплачуються позичальником з наступного робочого дня, за датою виникнення простроченої заборгованості, і надалі щоденно, виходячи із залишку заборгованості на кінець попереднього операційного дня. При цьому, якщо вихідні та неробочі дні починаються в поточному та закінчуються в наступному місяці, тоді нарахування процентів за вихідні та неробочі дні поточного місяця здійснюються в останній робочий день поточного місяця, а нарахування за вихідні та неробочі дні наступного місяця здійснюються в перший робочий день наступного місяця. Якщо договором встановлено проценти за неправомірне користування кредитом, то вони нараховуються щоденно, починаючи з дати наступної за датою погашення, яка визначена в договорі. Якщо дата погашення, яка визначена у договорі, припадає на вихідний та/або святковий день, то проценти за неправомірне користування кредитом, починають нараховуватись з першого робочого дня після дати погашення, яка визначена у договорі.

Цей договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін (за наявності). Договір діє до повного повернення позичальником кредиту, сплати у повному обсязі процентів за користування кредитом та до повного виконання позичальником будь-яких інших грошових зобов`язань, прийнятих ним на себе згідно умов цього договору. Сторони погодилися, що з укладенням цього договору сторони досягли згоди з усіх його істотних умов. Всі спори між сторонами передаються на вирішення господарського суду (п.п. 11.1, 11.3, 11.6, 11.7 Договору).

Спір у справі виник у зв`язку із твердженнями позивача про невідповідність пункту 4.1 Кредитного договору про відкриття кредитної лінії №15-93/19-16/13 від 25.10.2013 в редакції Договору про внесення змін та доповнень від 11.06.2018 в частині нарахування процентів до повного погашення заборгованості приписам ч. 2 ст. 1048 Цивільного кодексу України, у зв`язку з чим просить суд визнання вказаний пункт кредитного договору недійсним.

Положеннями частини 7 статті 179 Господарського кодексу України визначено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, встановлених Господарським кодексом.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами частин 1 та 2 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до статей 203, 204 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно із статтею 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Суть доводів позивача про недійсність пункту 4.1 Кредитного договору про відкриття кредитної лінії №15-93/19-16/13 від 25.10.2013 в редакції Договору про внесення змін та доповнень від 11.06.2018 в частині нарахування процентів до повного погашення заборгованості, зводиться до того, що даний пункт договору не відповідає приписам ч. 2 ст. 1048 Цивільного кодексу України, оскільки ним передбачено нарахування процентів по день повного погашення кредиту, в той час як такі проценти можуть нараховуватись лише в межах погодженого сторонами строку кредитування.

Частиною першою статті 1048 Цивільного кодексу України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Судом встановлено, що у даній справі, сторони погодили кінцевий термін погашення заборгованості за кредитним договором - 12.12.2018, при цьому закінчення строку кредитування, передбаченого п. 2.2 кредитного договору, як зобов`язання що виникло з договору, не свідчить про припинення договору, оскільки відповідно до положень п. 11.3 договір діє до повного повернення позичальником кредиту, сплати у повному обсязі процентів за користування кредитом та до повного виконання позичальником будь-яких інших грошових зобов`язань, прийнятих ним на себе згідно умов цього договору.

За таких обставин, норми статті 1048 Цивільного кодексу України і у разі встановленого договором обов`язку з повернення процентів річних у кінцевий термін погашення кредиту, за відсутності умови щодо нарахування цих процентів за увесь час до повного погашення кредиту (позики), надають кредитодавцю право нараховувати зазначені проценти за користування кредитними коштами лише в межах строку кредитування як такими, що встановлені за правомірне користування чужими грошовими коштами.

При цьому поза межами такого строку у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, тобто у разі неправомірного користування грошовими коштами, кредитор має право на нарахування інфляційних та відсотків річних відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України.

Згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Натомість, умови Кредитного договору про відкриття кредитної лінії №15-93/19-16-13 від 25.10.2013 в редакції Договору про внесення змін та доповнень від 11.06.2018 містять іншу домовленість сторін щодо розміру відсотків згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, а саме: у п. 2.2 Кредитного договору визначено, що проценти за неправомірне користування кредитом сплачуються позичальником у випадку порушення строку повернення одержаного кредиту (його частини), на частину кредиту, що є простроченою до сплати, виходячи із процентної ставки у 23,0% річних.

Наведене правозастосування узгоджується з висновками викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №910/1238/17; постановах Верховного Суду у справі №5017/1987/2012 (постанова від 05.03.2019); у справі №910/289/18 (постанова від 21.02.2019); у справі №910/22858/17 (постанова від 14.05.2019); у справі №18/471/17 (постанова від 10.12.2019).

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №910/1238/17 викладено правовий висновок про те, що положеннями частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України врегульовано правовідносини щодо сплати процентів за правомірне користування чужими грошовими коштами, коли боржник одержує можливість законно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, тоді як частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України встановлено наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

При цьому пунктом 6.23 зазначеної постанови визначено, що плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У пункті 6.20 зазначеної постанови Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що термін "користування чужими грошовими коштами" може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Таким чином у справі №910/1238/17 Великою Палатою Верховного Суду чітко розмежовано поняття "проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами" та "проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами", причому останні проценти кваліфіковано саме в якості плати боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, врегульованої частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Отже, правова позиція Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України.

Аналогічні посилання на правову позицію містяться в постанові Верховного Суду від 05.03.2019 у справі №5017/1987/2012, зокрема, що проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами, нарахування яких передбачено договором після настання строку кредитування, охоплюються диспозицією норми частини другої статті 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до правової позиції, на яку посилається позивач, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 припис абзацу 2 частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Виходячи з наведеного, обставини справи №444/9519/12 не є подібними до правовідносин, що склалися у справі, яка розглядається, оскільки договором сторони погодили нарахування процентів за неправомірне користування кредитом до повного погашення заборгованості по кредиту, тобто саме за неправомірне користування кредитом, що відповідає диспозиції норми, викладеній у частині другій статті 625 Цивільного кодексу України, а не відповідно до частини першої статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України.

В огляду на викладене, відсутні підстави для визнання недійсним пункту 4.1 Кредитного договору про відкриття кредитної лінії №15-93/19-16/13 від 25.10.2013 в редакції Договору про внесення змін та доповнень від 11.06.2018 в частині нарахування процентів до повного погашення заборгованості, оскільки такі проценти є процентами за неправомірне користування кредитом є платою за прострочення виконання грошового зобов`язання в розумінні ст. 625 Цивільного кодексу України, а не процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами відповідно до положень ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частин 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Положеннями ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Матеріали справи не містять, а позивачем, не надано належних доказів на підтвердження наявності підстав для визнання недійсним пункту 4.1 Кредитного договору про відкриття кредитної лінії №15-93/19-16/13 від 25.10.2013 в редакції Договору про внесення змін та доповнень від 11.06.2018 в частині нарахування процентів до повного погашення заборгованості.

Відтак, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Машинобудівний завод "Вістек" до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" про визнання недійсним пункту договору задоволенню не підлягають.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись статтями 5, 13, 14, 74, 129, 232, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "Машинобудівний завод "Вістек" (84500, Донецька обл., м. Бахмут, вул. Миру, буд. 6; ідентифікаційний код 31226457) до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (01001, м. Київ, провул. Шевченка, буд. 12; ідентифікаційний код 00039002) про визнання недійсним пункту договору відмовити повністю.

2. Судові витрати, пов`язані із розглядом даної справи, покладаються на Приватного акціонерного товариства "Машинобудівний завод "Вістек".

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п.17.5 ч.1 ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду або через Господарський суд міста Києва.

Повний текст рішення складено 06.07.2020.

Суддя Р.В. Бойко