Господарський суд
Житомирської області
_______________________________________
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2020 р. м. Житомир Справа № 906/287/20

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Соловей Л.А.

при секретарі судового засідання: Пеньківській О.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: Приведьон В.М. - адвокат, ордер серія АМ №1001593 від 28.01.20;

від відповідача: Хоптюк В.С., виписка з ЄДР від 18.02.19,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирська обласна енергопостачальна компанія" (м.Житомир)

до Новоград-Волинської квартирно-експлуатаційної частини району (м.Новоград-Волинський Житомирської області)

про стягнення 932452,99грн

Товариство з обмеженою відповідальністю "Житомирська обласна енергопостачальна компанія" звернулось до Господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з Новоград-Волинської квартирно-експлуатаційної частини району 932452,99грн заборгованості, з яких: 891297,45грн основного боргу, 36479,88грн пені та 4675,66грн 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору №14-0043 про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг від 28.12.18 в частині оплати електричної енергії, отриманої в період з 01.12.19 по 31.12.19.

Ухвалою господарського суду від 25.03.20 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 27.04.20.

У відзиві на позовну заяву відповідач проти основного боргу не заперечив, однак просив зменшити розмір пені на 90% від заявленої суми та відмовити у задоволенні вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу за безпідставністю та необґрунтованістю (а.с.46-47).

У відповіді на відзив представник позивача виклав свої пояснення, міркування та аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві зауважень про можливість зменшення розміру санкцій та заперечень з приводу стягнення витрат на правничу допомогу; просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с.48-49).

Ухвалою суду від 27.04.20 відкладено підготовче провадження на 26.05.20.

Ухвалою господарського суду від 26.05.20 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 30.06.20.

23.06.20 до суду від позивача надійшла заява від 18.06.20 про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00грн (а.с.69-70).

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в частині наявності суми основного боргу не заперечив, просив суд зменшити розмір пені, а також відмовити у задоволенні вимог щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи 28.12.18 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Житомирська обласна енергопостачальна компанія" (постачальник, позивач) та Новоград-Волинською квартирно-експлуатаційною частиною району (споживач, відповідач) укладено договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 14-0043 (а.с.7-12).

Згідно п.1.1 цей договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії виключно побутовим та малим непобутовим споживачам постачальником універсальних послуг та укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом приєднання споживача до цього договору, згідно із заявою-приєднання, яка є додатком 1 до цього договору.

Відповідно до пункту 5.8 договору, розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

Згідно пункту 5.9 договору, розрахунки споживача за цим договором здійснюються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника.

При цьому, споживач не обмежується у праві здійснювати оплату за цим договором через банківську платіжну систему, он-лайн переказ, поштовий переказ, внесення готівки через касу Постачальника, та в інший не заборонений чинним законодавством спосіб.

Оплата вартості електричної енергії за цим договором здійснюється споживачем виключно шляхом перерахування коштів на спецрахунок постачальника.

Оплата вважається здійсненою після того, як на спецрахунок постачальника надійшла вся сума коштів. Спецрахунок постачальника зазначається у платіжних документах постачальника, у тому числі у разі його зміни.

Відповідно до пункту 5.10 договору, оплата рахунка постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем у строки, визначені в рахунку, але не менше 5 робочих днів від дати отримання споживачем цього рахунка, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного в комерційній пропозиції, прийнятої споживачем.

Пунктом 6.2 договору, серед іншого, сторони домовились, що споживач зобов`язується забезпечити своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії відповідно до умов цього договору та пов`язаних з постачанням електричної енергії послуг згідно з умовами цього договору.

Цей договір укладається на строк, зазначений в комерційній пропозиції, яку обрав споживач, та набуває чинності з дати подання споживачем заяви-приєднання. Умови цього договору починають виконуватись з дати початку постачання електричної енергії, зазначеної споживачем у заяві-приєднанні (пункт 13.1 договору).

28.12.18 Новоград-Волинська квартирно-експлуатаційна частина району підписала заяву приєднання до умов договору споживача про постачання електричної енергії постачальником електричної енергії - ТОВ "Житомирська обласна енергопостачальна компанія", якою споживач з 01.01.2019 приєднався до договору споживача про постачання електричної енергії (а.с.13-15).

Згідно з комерційною пропозицією №2-УП для споживачів універсальних послуг (діє для бюджетних установ), яка є невід`ємною частиною договору від 28.12.18, сторонами погоджено, що тимчасово на період з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2020 року включно універсальні послуги, окрім побутових та малих непобутових споживачів, надаються постачальником таких послуг також бюджетним установам незалежно від розміру договірної потужності та іншим споживачам, електроустановки яких приєднані до електричних мереж з договірною потужністю до 150 кВт. У зазначений період на бюджетні установи незалежно від розміру договірної потужності та на інших споживачів, електроустановки яких приєднані до електричних мереж з договірною потужністю до 150 кВт, поширюються всі права та обов`язки, передбачені Законом України "Про ринок електричної енергії" для малих непобутових споживачів щодо отримання універсальних послуг, передбачених статтею 63 цього Закону (а.с.16-17).

В розділі "Спосіб оплати" комерційної пропозиції №2-УП вказано, що повна оплата вартості електричної енергії, включаючи витрати за послуги з розподілу (передачі), здійснюється за фактичним споживанням виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника універсальних послуг до 5 числа місяця наступного за розрахунковим.

В розділі "Термін надання рахунку за спожиту електричну енергію та строк його оплати" передбачено, що по закінченню розрахункового місяця, постачальника до 5 числа наступного за розрахунковим періодом надає споживачу рахунок на оплату за фактично спожиту електричну енергію у попередньому місяці. Оплата рахунку здійснюється споживачем у строки зазначені в рахунку, але не менше 5 робочих днів від дати його отримання.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем у період з 01.12.19 по 31.12.19 спожито електричну енергію на загальну суму 1862801,10грн, на оплату якої позивачем виставлялися рахунки №23485 від 19.12.19 та №24506 від 31.12.19 (а.с.19-20). Вказані рахунки було вручено споживачу 20.12.19 та 02.01.20, про що свідчить відповідні відмітки, які міститься на них.

Відповідач в порушення умов договору свої зобов`язання щодо своєчасної оплати виставленого рахунку за постачання електроенергії вчасно та в повному обсязі не виконав, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем за постачання електричної енергії за період з 01.12.19 по 31.12.19 в загальній сумі 891297,45грн, що стало підставою звернення до суду з даним позовом з метою захисту свого порушеного права.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази та всі обставини справи, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи правовідносини між сторонами виникли на підставі договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг з комерційною пропозицією №2-УП, який укладено шляхом підписання відповідачем 28.12.18 заяви-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії з 01.01.19.

Згідно із ст.714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи позивачем відповідачу виставлялись рахунки на оплату за постачання електричної енергії за грудень 2019 року: №23485 від 19.12.19 на суму 1149591,91грн та №24506 від 31.12.19 на суму 713209,19грн.

Таким чином, за отримані послуги постачання електричної енергії у період з 01.12.19 по 31.12.19 (включно) відповідачу слід було сплатити 1862801,10грн.

З поданої позивачем виписки з обігової відомості розрахунків за електроенергію з відповідачем (а.с.22-26) вбачається, що відповідачем частково проведено оплату за отримані послуги з постачання електроенергії на суму 971503,65грн.

Враховуючи вищезазначене, неоплаченими станом на час звернення з позовом у даній справі, залишились послуги з постачання електроенергії, отримані відповідачем на виконання умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №14-0043 від 28.12.18 на суму 891297,45грн.

Згідно ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності із ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначалось вище, відповідно до пункту 5.10 договору, оплата рахунка постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем у строки, визначені в рахунку, але не менше 5 робочих днів від дати отримання споживачем цього рахунка, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного в комерційній пропозиції, прийнятої споживачем.

Проте, у передбачені договором строки (5 робочих днів від дати отримання рахунка) відповідачем не було оплачено в повному обсязі надані послуги постачання електроенергії за період з 01.12.19 до 31.12.19

Відповідач наявність заборгованості перед позивачем в сумі 891297,45грн визнав, про що зазначено у відзиві на позовну заяву №686 від 07.04.20 та підтверджено представником відповідача в судовому засіданні.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача 891297,45грн основного боргу є правомірними, підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню.

Також, позивач просить за порушення строків проведення розрахунків стягнути з відповідача 36479,88грн пені, нарахованої на підставі п.5.11 договору №14-0043 від 28.12.18 та умов комерційної пропозиції №2-УП.

Згідно п.3 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частиною 3 ст.549 ЦК України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Наведені норми свідчать, що за порушення грошового зобов`язання боржник на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити неустойку (штраф, пеню).

Пунктом 5.11 договору передбачено, що якщо споживач не здійснив оплату за цим договором в строки, передбачені комерційною пропозицією, постачальник має право вимагати сплату пені. Пеня нараховується за кожен прострочений день за цим договором. Споживач сплачує на вимогу постачальника пеню у розмірі, що зазначається у комерційній пропозиції.

Умовами комерційної пропозиції №2-УП сторони погодили, що розмір пені за порушення строку оплати та/або штраф за внесення платежів, передбачених умовами договору, з порушенням термінів, визначених цією комерційною пропозицією, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

Судом встановлено, що відповідач допустив прострочення платежів, визначених договором №14-0043 про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг від 28.12.18, у зв`язку з чим позивач здійснив нарахування пені.

Дослідивши наявний в матеріалах справи розрахунок пені (а.с.33) суд встановив, що позивачем при здійсненні її нарахування за період з 31.01.20 по 16.03.20 не було взято до уваги, що з 13.03.20 облікова ставка НБУ зменшилась та складала 10,0000%.

Здійснивши за допомогою калькулятора сертифікованої комп`ютерної програми інформаційно-правового забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН" перерахунок пені, суд дійшов висновку, що загальний розмір пені, який підлягає до стягнення становить 36285,06грн. Вимога в частині стягнення 194,82грн пені заявлена безпідставно та задоволенню не підлягає.

В той же час, відповідачем було подано клопотання про зменшення розміру пені на 90%.

Відповідно до ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Положенням ст.233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Визначені наведеними нормами положення з урахуванням приписів Господарського процесуального кодексу України щодо загальних засад господарського судочинства та щодо обов`язку суду сприяти учасникам судового процесу в реалізації їхніх прав дає право суду зменшити розмір штрафних санкцій за умови, що він значно перевищує розмір завданих допущеним порушенням збитків.

Згідно зі ст.546 Цивільного кодексу України неустойка (штраф, пеня) віднесена до переліку видів забезпечення виконання зобов`язань.

Згідно з ч.1 ст.230 Господарського кодексу України неустойка є штрафною санкцією, яка застосовується до учасника господарських відносин у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Отже, неустойка має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Зі змісту наведених норм вбачається, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд має дати належну оцінку правовідносинам сторін з точки зору винятковості випадку. Крім цього, зменшення розміру штрафних санкцій не є обов`язком суду, а його правом і виключно у виняткових випадках.

Оцінюючи наявні матеріали справи, доводи відповідача, суд зазначає, що відповідачем не надано суду жодного доказу в розумінні ст.ст.76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження поважності причин неналежного виконання зобов`язань та причинних наслідків, винятковості даного випадку та невідповідності розміру пені наслідкам порушення, а тому клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій на 90% задоволенню не підлягає.

Також позивач просить стягнути з відповідача згідно ст.625 ГПК України 4675,66грн 3% річних за порушення виконання грошового зобов`язання.

Як унормовано приписами ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч.2 ст.625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Як вбачається з розрахунку (а.с.2-3), позивачем здійснено нарахування 3% річних за аналогічні періоди та на суму простроченої заборгованості, що й нарахування пені.

Перевіривши розрахунок 3% річних (а.с.34), суд вважає, що 3% річних у розмірі 4675,66рн є правомірно нарахованими та підлягають задоволенню.

Згідно зі ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно ст.ст.13, 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести належними і допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.1 ст. 76 ГПК України).

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст.77 ГПК України).

Відповідач суму основного боргу визнав, доказів сплати пені та 3% річних не надав, доводів позивача не спростував.

За таких обставин, позовні вимоги обґрунтовані, заявлені відповідно до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, наявними в матеріалах справи, та підлягають задоволенню на суму 932258,17грн, з яких: 891297,45грн основного боргу, 36285,06грн пені та 4675,66рн 3% річних.

Суд відмовляє в позові в частині стягнення 194,82грн пені.

Судовий збір, відповідно до п.3 ч.4 ст.129 ГПК України, покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Що стосується витрат на надання правової допомоги у розмірі 15000,00грн, суд зазначає наступне.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч.1 ст.16 ГПК України).

Відповідно ч.3 ст.123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст.16 ГПК України).

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Так, у матеріалах справи міститься свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю ЖТ№000735 від 23.02.15, видане Приведьону Віталію Миколайовичу (а.с. 61).

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (ч.1 ст.26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до частини 3 статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

06.05.19 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Житомирська обласна енергопостачальна компанія" (клієнт) та адвокатом Приведьоном Віталієм Миколайовичем (адвокат) укладено договір №1 про надання правничої допомоги (а.с.35-37).

Пунктом 1.1 договору №1, визначено, що предметом даного договору є надання адвокатом усіма законними методами та способами правничої допомоги клієнту у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані зі захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів.

Згідно з п.4.1 вказаного договору, на визначення розміру гонорару адвоката впливають строки та результати вирішення спірних правовідносин, ступінь важкості справи, обсяг правових послуг, необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень клієнта. Обсяг правової допомоги враховується при визначенні обґрунтованого розміру гонорару.

Гонорар адвоката та компенсація витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги погоджується за взаємною угодою сторін та оформлюється додатковою угодою до цього договору (п.4.2 договору).

10.03.20 між адвокатом Приведьоном Віталієм Миколайовичем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Житомирська обласна енергопостачальна компанія" укладено додаткову угоду №9 до договору про надання правничої допомоги №1 від 06.05.2019 (а.с.18).

Відповідно до положень Додаткової угоди №9 від 10.03.20 до договору про надання правничої допомоги №1 від 06.05.19, за правову допомогу у формі аналізу законодавства, судової практики, підготовки та надання документів, збирання та оформлення доказів, прийняття участі в засіданнях суду, як представник клієнта, по справі за позовом до Новоград-Волинської квартирно-експлуатаційної частини району про стягнення заборгованості встановлено гонорар у розмірі - 15000,00грн.

Обґрунтовуючи вимогу про відшкодування витрат на оплату послуг адвоката, останній надав також до матеріалів справи детальний опис та розрахунок наданих послуг (робіт), згідно договору про надання правничої допомоги №1 від 06.05.19 та додаткової угоди №9 від 10.03.20, відповідно до якого вартість послуг становить 15000,00грн (а.с.71).

Згідно з детальним описом та розрахунком наданих послуг (робіт) адвокат надав позивачу правову допомогу відповідно до умов договору та додаткової угоди, а позивач прийняв таку правову допомогу, а саме:

- збір доказів - 3000,00грн;

- підготовка та оформлення зібраних доказів для надання до суду - 1500,00грн;

- підготовка позовної заяви та розрахунків - 3000,00грн;

- підготовка відповіді на відзив - 3000,00грн;

- прийняття участі в засіданнях суду 26.05.20 та 30.06.20 - 3000,00грн;

- підготовка заяви про ознайомлення з матеріалами справи та ознайомлення з матеріалами справи - 1500,00грн.

Відповідно до ст.126 ГПК України за результатами розгляду справи, витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами із іншими судовими витратами.

Слід зазначити, що відповідач у відзиві на позовну заяву заперечив щодо покладення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00грн на відповідача, посилаючись на те, що дані витрати є неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг, а також матеріали справи не містять доказів понесення позивачем реальних витрат на заявлену суму.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу). Аналогічних висновків дійшла Об`єднана палата Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

Разом з тим, оцінивши заявлені до стягнення витрати, приймаючи до уваги заперечення відповідача щодо розміру заявленої суми на правничу допомогу, враховуючи всі аспекти нескладності цієї справи, обсяг наданих адвокатських послуг з урахуванням часу здійснення представництва у Господарському суді Житомирської області та часу, який міг би витратити адвокат на підготовку матеріалів як кваліфікований фахівець, беручи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат, а також факт визнання позову відповідачем та факт часткового задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу і стягнення з відповідача на користь ТОВ "Житомирська обласна енергопостачальна компанія" 8000,00грн витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирська обласна енергопостачальна компанія" до Новоград-Волинської квартирно-експлуатаційної частини району задовольнити частково.

2. Стягнути з Новоград-Волинської квартирно-експлуатаційної частини району (11700, Житомирська область, м.Новоград-Волинський, вул.Волі, 39, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирська обласна енергопостачальна компанія" (10003, Житомирська область, м.Житомир, майдан Перемоги, буд.10, ):

- 891297,45грн основного боргу;

- 36285,06грн пені;

- 4675,66рн 3% річних;

-13987,88рн витрат по сплаті судового збору;

- 8000,00грн. витрат на професійну правничу допомогу.

3. В позові відмовити в частині стягнення 194,82грн пені.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено: 01.07.20

Суддя Соловей Л.А.

Віддрукувати: 3 прим.

1- в справу

2,3- сторонам