ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2020р. Справа № 904/3120/19

За позовом: Фізичної особи - підприємця Дубей Віктора Дмитровича, м. Кривий Ріг

До: Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», м. Київ

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович, м. Київ (третя особа-1) та Центрально-міський відділ державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, м. Кривий Ріг (третя особа-2)

Про: визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

Суддя Васильєв О.Ю.

Секретар судового засідання Броян А.Р.

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача: Дубей В.Д. (підприємець);

Від відповідача: не з`явився;

Від третьої особи-1: не з`явився;

Від третьої особи-2: не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

ФОП Дубей В.Д. (позивач) звернувся з позовом до АТ КБ «Приватбанк» (відповідач ) про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису №1875 від 08.11.17р., вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О. про стягнення з ФОП Дубея В.Д. на користь ПАТ КБ «Приватбанк» грошових коштів в розмірі 55 868, 38 грн. Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на ту обставину, що оспорюваний виконавчий напис здійснено з порушенням 3-річного строку , встановленого ст.88 ЗУ «Про нотаріат» (оскільки стягнення за виконавчим написом здійснювалося за період з 04.07.13р. по 07.09.17р. - тобто з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років) . Також позивач зазначає, що заборгованість не є безспірною, оскільки від відповідача не надходило позивачу жодних письмових вимог (повідомлень) про усунення порушень основного зобов`язання за кредитним договором №б/н від 04.07.13р.

Ухвалою суду від 29.07.19р. відкрито провадження у справі №904/3120/19 за правилами спрощеного позовного провадження, встановленими ГПК України, без призначення судового засідання та виклику сторін - за наявними у ній матеріалами.

АТ КБ «Приватбанк» (відповідач) заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначаючи (поміж-іншим), що позивачем не надано жодного доказу відсутності заборгованості за кредитним договором; виконавчий напис вчинено відповідно до норм чинного законодавства України. Окрім того, зазначав, що якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідач вважає, що у правовідносинах з позивачем за кредитним договором відбулось переривання 3-х річного строку внаслідок часткової оплати позивачем заборгованості за кредитом, а тому банком правомірно заявлено до стягнення суму заборгованості за спірний період, а нотаріус правомірно в межах строків, встановлених ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» та п.3.1. гл.16 Розділу ІІ Наказу Міністерства юстиції України « Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.12р. №296/5, вчинив виконавчий напис .

24.09.19р. судом винесено ухвалу про перехід від спрощеного позовного провадження до розгляду справи №904/3120/19 за правилами загального провадження у підготовчому засіданні.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 26.11.19р. у справі №904/3120/19 було застосовано заходи процесуального примусу у вигляді тимчасового вилучення доказів для дослідження судом та доручено виконання цієї ухвали Печерському ВДВС міста Києва ГТУЮ у м. Києві. У зв`язку з чим ухвалою суду від 26.11.19р. було зупинено провадження у справі до закінчення виконавчого провадження з вилучення доказів для дослідження судом.

27.11.19р. на адресу суду від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Р.О. надійшли витребувані судом документи.

26.12.19р. від Печерського ВДВС міста Києва ГТУЮ у м. Києві надійшла постанова від 10.12.19р. про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання. Ухвалою суду від 12.02.20р. було поновлено провадження у справі.

25.02.20р. до канцелярії суду від позивача надійшли письмові пояснення, в яких той просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі з підстав , зазначених у позовній заяві та посилався на правову позицію Верховного Суду у своїй постанові від 14.08.19р. по справі №569/8884/17. Також зазначає, що нотаріус не звернув уваги на те, що заява АТ КБ «Приватбанк» з проханням вчинення виконавчого напису датована 24.10.19р., тобто стягувач не став чекати спливу встановленого пп.2.3. п.2. глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій 30-денного строку з моменту відправлення ФОП Дубея В.Д. письмової вимоги про усунення порушень. Данні обставини (на думку позивача) унеможливлюють встановлення нотаріусом факту безспірності вимог стягувач, тобто умова щодо безспірності заборгованості боржника перед стягувачем нотаріусом не додержана.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ :

04.07.13р. між ПАТ КБ «Приватбанк» (банк) та ФОП Дубей В.Д. (клієнт) була підписана заява про відкриття рахунку; згідно із якою ФОП Дубей В.Д. приєднався до «Умов та правил надання банківських послуг», Тарифів Банку, які разом із заявою складають Договір банківського обслуговування № б/н від 04.07.13р. та взяв на себе зобов`язання виконувати умови договору (а.с.79).

Відповідно до умов цього договору ФОП Дубею В.Д. було встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок 9557 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв`язку Банку і Клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms- повідомлення або інших), що визначено і врегульовано «Умовами та правилами надання банківських послуг» .

За твердженням відповідача , позивачем були порушені прийняті на себе зобов`язання за кредитним договором №б/н від 04.07.13р. зі сплати отриманих кредитних коштів, відсотків за їх користування, комісії. У зв`язку з чим за розрахунками позивача за відповідачем станом на 07.09.17р. рахувалась заборгованість за вищезазначеним кредитним договором в загальному розмірі 61 085, 66 грн. (в т.ч.: 11 990, 43 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 19 341, 89 грн. - заборгованість за відсотками; 4 987, 35 грн. - заборгованість з комісії; 24 765, 99 грн. - заборгованість з пені), за період з 04.07.13р. по 07.09.17р. (а.с. 49-50) .

Як вбачається із змісту наданих на вимогу суду приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. документів: 24.10.17р. ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Р.О. із заявою про вчинення виконавчого напису, в якій просив з посиланням на приписи ст. 87 ЗУ «Про нотаріат», пункту 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (затвердженою постановою КМУ від 29.06.1999р. №1172) вчинити виконавчий напис про стягнення з ФОП Дубея В.Д. на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу частинами за кредитним договором №б/н від 04.07.13р. в розмірі 54068,38 грн. (в т.ч.: 11 990, 43 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 19 341, 89 грн. - заборгованістьза відсотками; 4 987, 35 грн. - заборгованість з комісії; 17 748, 71грн. - заборгованість з пені за період з 25.09.15р. по 07.09.17р. Одночасно, відповідач у своїй заяві до нотаріуса зазначив, що строк, за який провадиться стягнення, 1526 днів, а саме з 04.07.13р. по 07.09.17р. (а.с.77-78).

До цієї заяви від 24.10.17р. ПАТ КБ «Приватбанк» на адресу приватного нотаріуса було додано: заява ФОП Дубей В.Д. про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг; засвідчена виписка з особового рахунку боржника (копія) ; вимога про усунення порушень за кредитним договором (копія) ; розрахунковий документ про оплату послуг поштового зв`язку (копія); опис вкладення в цінний лист (копія); довіреність представника ПАТ КБ «Приватбанк» (копія); паспорт представника ПАТ КБ «Приватбанк» (копія) (а.с.79-83, 54-55).

З матеріалів справи вбачається, що на підставі вищезазначених документів 08.11.17р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. було вчинено спірний виконавчий напис (який зареєстрований у реєстрі за №18755) про стягнення з ФОП Дубей В.Д. на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором №б/н від 04.07.13р. в розмірі 54068,38 грн. ( в т.ч.: 11 990, 43 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 19 341, 89 грн. - заборгованість за відсотками; 4 987, 35 грн. - заборгованість з комісії; 17 748, 71грн. - заборгованість з пені за період з 25.09.15р. по 07.09.17р. Одночасно, нотаріусом у виконавчому написі зазначено, що строк, за який провадиться стягнення, 1526 днів, а саме з 04.07.13р. по 07.09.17р. Окрім того, стягнуто з позивача на користь відповідача 1800, 00 грн. - витрати за вчинення виконавчого напису (а.с.76)

Як зазначалось вище, обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилається на те, що оспорюваний ним виконавчий напис вчинено нотаріусом незаконно: із порушенням 3-річного строку, встановленого ст.88 ЗУ «Про нотаріат», оскільки стягнення за виконавчим написом здійснюється за період з 04.07.13р. по 07.09.17р.; тобто з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років. Також позивач зазначає, що заборгованість не є безспірною, оскільки від відповідача не надходило позивачу жодних письмових вимог (повідомлень) про усунення порушень основного зобов`язання за кредитним договором №б/н від 04.07.13р.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Виконавчий напис приватного нотаріуса оспорюється, зокрема, з мотивів його вчинення з порушенням строку, встановленого статтею 88 Закону України «Про нотаріат» та підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (частина перша статті 88 Закону України «Про нотаріат», підпункт 3.4 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» та підпунктами 3.1, 3.3 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Тобто інший строк давності для вчинення виконавчого напису нотаріуса повинен бути прямо передбачений саме законом, і не може бути змінений домовленістю сторін. (Аналогічної правої позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 02.07.19р. у справі №916/3006/17).

Разом з тим відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в контексті застосування положень статті 88 Закону України «Про нотаріат» безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою ЦК України. Фактично законом визначено, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. Таким чином, різниця у правовій природі цих строків не має значення у цьому контексті.

Тому і загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки.

Стаття 88 Закону «Про нотаріат» містить різні строки для звернення до нотаріуса (три роки - у відносинах за участю громадян, і один рік - для відносин за участю за участю підприємств, установ і організацій), оскільки на момент ухвалення Верховною Радою України цього закону діяв Цивільний кодекс Української РСР 1963 року (далі - ЦК УРСР), яким позовна давність визначалася залежно від суб`єктного складу сторін правовідносин, тобто три роки у відносинах за участю громадян і один рік у спорах за участю підприємств, установ і організацій. Після внесення змін до ЦК УРСР у 1995 році, а також після вступу у дію нового Цивільного кодексу України у 2004 році строки, встановлені у статті 88 Закону України «Про нотаріат», не були приведені у відповідність до позовної давності, яка вже стала визначатися залежно від сутності позовних вимог, а не за суб`єктною ознакою.

Стаття 88 Закону України «Про нотаріат» містить певну умову вчинення виконавчих написів. Так, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо, зокрема, подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів.

Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. (Така правова позиція відповідає висновкам, викладеним постанові Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц).

У цій справі позивач у встановленому законом порядку не спростував належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості перед Банком за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення; не надав доказів часткового чи повного погашення заборгованості. А тому посилання позивача у позові, що його заборгованість перед банком не є безспірною, суд оцінює критично.

Окрім того, суд критично оцінює твердження позивача стосовно того, що банком (відповідачем ) не було направлено на його адресу вимогу про усунення порушення виконання зобов`язання за кредитним договором (оскільки із наданих приватним нотаріусом документів (опису вкладення та квитанції органів зв`язку) вбачається, що письмова вимога про усунення порушень за кредитним договором №б/н від 04.07.13р. була надіслана відповідачем позивачу 01.10.17р.).

Також, суд не погоджується з твердженнями позивача відноснотого, що нотаріус не звернув уваги на те, що заява АТ КБ «Приватбанк» з проханням вчинення виконавчого напису датована 24.10.19р., тобто стягувач не став чекати спливу встановленого пп.2.3. п.2. глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій 30-денного строку з моменту відправлення ФОП Дубея В.Д. письмової вимоги про усунення порушень; з урахування наступного.

Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

На підтвердження спливу тридцятиденного строку з моменту надіслання банком повідомлення - письмової вимоги про усунення порушень ФОП Дубеєй В.Д. банк надав: засвідчену копію вимоги про усунення порушень за кредитним договором; розрахунковий документ про оплату послуг поштового зв`язку та опис вкладення в цінний лист, які датовані 01.10.17р. А саме заява про вчинення виконавчого напису надійшла до нотаріуса 08.11.17р.

Отже, банк(відповідач) надав приватному нотаріусу документи, які містять відмітку поштового відділення зв`язку про відправлення вимоги цінним листом з повідомленням про вручення на вказану в кредитному договорі адресу, тобто виконав вищевказані вимоги. Надання доказів щодо повідомлення боржника та сплив тридцятиденного строку з моменту повідомлення уможливлюють вчинення виконавчого напису, що свідчить про дотримання встановленого порядку приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О.

В той же час, судом встановлено порушення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. під час вчинення спірного виконавчого напису приписів ст. 88 ЗУ «Про нотаріат», з урахуванням наступного.

Згідно із частиною першою статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Процедуру вчинення виконавчого напису врегульовано у Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок № 296/5). Для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява (підпункт 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5), а нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, передбачені Переліком № 1172, та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (стаття 88 Закону України «Про нотаріат», підпункти 3.1, 3.2 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5).

Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (п. 3.4 Порядку).

За змістом вищенаведених норм початок перебігу трирічного строку співпадає з моментом виникнення у боржника зобов`язання, а у зацікавленої сторони права вимоги.

Аналізуючи умови кредитного договору сторін №б/н від 04.07.13р. та зміст вищезазначених правових норм, суд дійшов висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу з 15.07.13р.

Таким чином, трирічний строк для звернення до нотаріуса за захистом прав стягувача, шляхом вчинення виконавчого напису, слід рахувати за кожним окремим невиконаним зобов`язанням позичальника.

Із наданого банком нотаріусу розрахунку заборгованості вбачається, що позивач припинив виконувати зобов`язання за кредитним договором з 15.07.13р. Таким чином, станом на момент вчинення виконавчого напису - 08.11.17р. минуло більше трьох років з дня виникнення у стягувача права вимоги значної частини заборгованості, зазначеної у розрахунку. Нотаріус безпідставно в порушення приписів ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» зазначив у спірному виконавчому написі, що строк, за який проводиться стягнення складає 1526 днів, а саме: з 04.07.13р. по 07.09.17р.

Вищезазначене свідчить про те, що нотаріусом не дотримано часових обмежень давності заявленої стягувачем заборгованості. (Аналогічної правої позиції дотримується Верховний Суд у своїй постанові від 31.01.18р. по справі №285/2975/16).

Таким чином, в цій справі правовою підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, є порушення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О. приписів ст. 88 ЗУ «Про нотаріат», що доведено матеріалами справи. А тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами ст.ст. 13, 75, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

2. Визнати таким , що не підлягає виконанню , виконавчий напис №18755 від 08.11.2017р., вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецом Русланом Олеговичем про стягнення з Фізичної особи - підприємця Дубея Віктора Дмитровича на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» грошових коштів в розмірі 55 868, 38 грн.

3. Стягнути з відповідача - Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д; ) на користь позивача: Фізичної особи - підприємця Дубея Віктора Дмитровича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) : 1 921,00 грн. - витрат на сплату судового збору

Видати відповідний наказ після набрання рішенням чинності .

Відповідно до вимог ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно до вимог ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення . Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду , зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення .

Відповідно до вимог ст. 257 ГПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.Ю.Васильєв

Повне рішення складено 01.07.20р.