ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" червня 2020 р. Справа №914/569/18

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Кравчук Н.М.

суддів Кордюк Г.Т.

Данко Л.С.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Управлінське товариство УЛФ за вих №08/04-20-1 від 08.04.2020 (вх.№ ЗАГС 01-05/1455/20 від 16.04.2020)

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 02.04.2020 (суддя Кітаєва С.Б.) про повернення позовної заяви

у справі №914/569/18

за позовом: Національного банку України (надалі НБУ), м. Київ,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Юрок Плюс, (надалі ТзОВ Юрок Плюс) м. Львів

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Публічного акціонерного товариства Комерційний банк Фінансова ініціатива (надалі ПАТ КБ Фінансова ініціатива), м. Київ,

про звернення стягнення на предмет іпотеки

за участю представників учасників справи: не викликалися

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Господарського суду Львівської області перебуває справа №914/569/18 за позовом Національного банку України до ТзОВ Юрок Плюс про звернення стягнення на предмет іпотеки.

03.02.2020 до Господарського суду Львівської області в порядку ст.49 ГПК України надійшла позовна заява особи, що не є учасником справи № 914/569/18 - ТзОВ УТ УЛФ. У зазначеній заяві товариство просить суд поновити процесуальний строк на подання заяви; залучити ТзОВ "УТ "УЛФ" до справи №914/569/18 в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору; визнати недійним іпотечний договір від 11.06.2014, укладений між Національним банком України та ТзОВ Юрок Плюс, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сергеєвим О.О. за реєстровим номером 583, яким забезпечено вимоги, що випливають з кредитного договору №12/09/6 від 04.06.2014 .

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 02.04.2020 у справі №914/569/18 відмовлено в задоволенні клопотання ТзОВ "УТ "УЛФ" про поновлення процесуального строку на подання заяви. Позовну заяву ТзОВ "УТ "УЛФ" про визнання недійсним іпотечного договору від 11.06.2014, укладеного між Національним банком України та ТзОВ «Юрок Плюс», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сергеєвим О.О. за реєстровим номером 583, яким забезпечено вимоги, що випливають з кредитного договору №12/09/6 від 04.06.2014 та додані до неї документи повернуто заявнику.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що предмет позовних вимог ТзОВ "УТ "УЛФ" не співпадає з предметом спору, який розглядається у справі № 914/569/18.

Не погодившись з ухвалою Господарського суду Львівської області від 02.04.2020, ТзОВ УТ УЛФ звернулося до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій ухвалу суду першої інстанції вважає незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та направити справу № 914/569/18 до суду першої інстанції для розгляду. Зокрема, скаржник зазначає, що захист прав ТзОВ УТ УЛФ, як учасника майнового поручителя ТзОВ «Юрок Плюс» в межах одного провадження, відповідає принципу правової визначеності, оскільки не допускає роз`єднання пов`язаних позовних вимог та забезпечує справедливий розгляд справи.

ТзОВ УТ УЛФ вважає, що Господарський суд Львівської області дійшов помилкового висновку, що позов ТзОВ «УТ «УЛФ» фактично є зустрічним позовом, а підстави, застосовані судом для повернення зустрічної позовної заяви, не є в розумінні ст.ст. 174, 180 ГПК України підставами для повернення позову.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.04.2020 справу №914/569/18 розподілено до розгляду судді-доповідачу Кравчук Н.М., склад колегії сформований з суддів: Кравчук Н.М. головуючий суддя, судді: Кордюк Г.Т. та Данко Л.С.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 21.04.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТзОВ УТ УЛФ на ухвалу Господарського суду Львівської області від 02.04.2020 у справі №914/569/18 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Роз`яснено учасникам справи про їхнє право в строк до 20.05.2020 подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань.

Національний банк України 12.05.2020 на поштову адресу суду надіслав відзив на апеляційну скаргу (зареєстрований в канцелярії суду за вх. № ЗАГС 01-04/2811/20 від 15.05.2020), у якому зазначає, що ухвала місцевого господарського суду про повернення позовної заяви є законною та обґрунтованою, просить залишити її без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

ПАТ КБ Фінансова ініціатива 25.05.2020 на поштову адресу суду надіслало відзив на апеляційну скаргу (зареєстрований в канцелярії суду за вх. № ЗАГС 01-04/3161/20 від 28.05.2020), у якому зазначає, що ухвала місцевого господарського суду про повернення позовної заяви є законною та обґрунтованою, просить залишити її без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Станом на 20.05.2020 повідомлення про вручення поштового відправлення, а саме ухвали суду від 21.04.2020, яке було адресоване ТзОВ Юрок Плюс не повернулося на адресу суду, у зв`язку з чим суд дійшов висновку повторно надіслати ухвалу від 21.04.2020 на адресу відповідача.

Поштове відправлення (ухвала суду), направлене ТзОВ Юрок Плюс 29.04.2020 не було вручено скаржнику та повернулося відділенням поштового зв`язку на адресу суду, з поміткою за закінченням встановленого строку зберігання.

22.05.2020 ТзОВ Юрок Плюс отримало поштове відправлення (ухвала суду від 21.04.2020) направлене останньому 20.05.2020, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи.

Учасники справи не подали будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань на протязі п`ятнадцяти днів з моменту отримання ухвали суду від 21.04.2020.

Суд апеляційної інстанції у відповідності до ст. 269 ГПК України переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила таке.

29.03.2018 до Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Національного банку України до ТзОВ Юрок Плюс про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором №12/0963 від 04.06.2014 (з додатковими договорами), укладеним між Національним банком України та ПАТ КБ Фінансова ініціатива, встановивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", за початковою ціною 41 690 900,00 грн.

Ухвалою від 02.05.2018 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі та призначив підготовче засідання на 04.06.2018. Ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 27.06.2018 було призначено інженерно-технічну експертизу, проведення якої доручено Львівському науково-дослідному інституту судової експертизи та на час її проведення провадження у справі зупинено.

03.02.2020 до Господарського суду Львівської області, в порядку ст.49 ГПК України, надійшла позовна заява особи, що не є учасником справи №914/569/18 - ТзОВ УТ УЛФ. У зазначеній заяві товариство просить суд поновити процесуальний строк на подання заяви; залучити ТзОВ "УТ "УЛФ" до справи №914/569/18 в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору; визнати іпотечний договір від 11.06.2014, укладений між Національним банком України та ТзОВ Юрок Плюс, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сергеєвим О.О. за реєстровим номером 583, яким забезпечено вимоги, що випливають з кредитного договору №12/09/6 від 04.06.2014 недійним.

Ухвалою суду від 07.02.2020 відкладено вирішення питання щодо прийняття позовної заяви ТзОВ "УТ "УЛФ" як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, до повернення матеріалів справи №914/569/18 до Господарського суду Львівської області з Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз та поновлення провадження у справі.

26.03.2020 Львівський науково-дослідний інститут судових експертиз повернув Господарському суду Львівської області матеріали справи №914/569/18 з висновком судового експерта.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 02.04.2020 у справі №914/569/18 відмовлено в задоволенні клопотання ТзОВ "УТ "УЛФ" про поновлення процесуального строку на подання заяви. Позовну заяву ТзОВ "УТ "УЛФ" про визнання недійсним іпотечного договору від 11.06.2014, укладеного між Національним банком України та ТзОВ «Юрок Плюс», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сергеєвим О.О. за реєстровим номером 583, яким забезпечено вимоги, що випливають з кредитного договору №12/09/6 від 04.06.2014 та додані до неї документи повернуто заявнику.

Вказані обставини стали підставою для звернення ТзОВ "УТ "УЛФ" до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на ухвалу Господарського суду Львівської області від 02.04.2020.

При прийнятті постанови, суд апеляційної інстанції керувався таким.

З матеріалів справи вбачається, що вимогою за первісним позовом є звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором №12/0963 від 04.06.2014 (з додатковими договорами), укладеного між Національним банком України та ПАТ КБ Фінансова ініціатива, встановивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", за початковою ціною 41 690 900,00 грн.

Натомість, ТзОВ "УТ "УЛФ" у своїй позовній заяві заявив вимогу про визнання іпотечного договору від 11.06.2014, укладеного між Національним банком України та ТзОВ Юрок Плюс, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сергеєвим О.О. за реєстровим номером 583, яким забезпечено вимоги, що випливають з кредитного договору №12/09/6 від 04.06.2014 недійним.

У відповідності до вимог п. 1 ст. 49 ГПК України треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін.

Слід зазначити, що третя особа може звернутися до суду з метою захисту свого права з заявою про вступ у справу як третя особа з самостійною вимогою у тому випадку, коли вважатиме, що саме їй належить право на предмет спору.

Якщо ж така третя особа звертається з позовом, вимоги за яким не є тотожними вимогам за первісним позовом (наприклад, про визнання недійсним договору, тоді як первісний позов стосується стягнення заборгованості за тим же договором), позов третьої особи може бути повернуто, оскільки третя особа може бути допущена до участі у справі лише тоді, коли її самостійна вимога стосується предмета спору між позивачем і відповідачем у справі.

Крім того, на відміну від зустрічного позову, який повинен бути лише взаємно пов`язаний з первісним, позовна заява третьої особи, відповідно до положень частини 1 статті 49 ГПК України, має містити самостійні вимоги саме щодо предмета спору за первісним позовом. При цьому, під предметом спору слід розуміти матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.

Вимога, спрямована на те, що знаходиться поза цим предметом, чи спрямована до третіх осіб, не може бути розглянута судом як вимога третьої особи в розумінні наведеної вище статті.

При пред`явленні третьою особою самостійних вимог щодо предмета спору, такі дії розцінюються як дії відповідача при реалізації його права на пред`явлення зустрічного позову, а отже треті особи мають право пред`явити позовну заяву, до якої застосовуються правила, що регулюють пред`явлення зустрічного позову.

Відповідно до ч.5 ст. 49 ГПК України до позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, в якій відкрито провадження, застосовуються положення статті 180 цього Кодексу.

Частиною 1, 2 статті 180 ГПК України встановлено, що відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Відповідно до ч.6 ст. 180 ГПК України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої цієї статті, ухвалою суду повертається заявнику.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що вимога третьої особи про визнання недійсним іпотечного договору тоді як первісний позов стосується стягнення заборгованості за тим же договором, тому така вимога не може бути визнана вимогою третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору.

Водночас така позовна вимога може бути заявлена у самостійному позові, у зв`язку з чим аргументи заявника про обмеження його права є безпідставними.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі №916/3245/17. Велика Палата Верховного Суду висловила позицію щодо правової природи зустрічного позову і висновки про правильне застосування норм права та вказала, що передбачене статтею 49 Господарського процесуального кодексу України право особи вступити у справу шляхом подання позову до однієї або декількох сторін не є абсолютним. Таке право можна реалізувати лише за умови дотримання вимог процесуального законодавства.

Беручи до уваги вище наведене, суд апеляційної інстанції зазначає, що позовна заява заявника безпосередньо не спрямована на предмет спору між позивачем і відповідачем. Зв`язок між вимогами ТзОВ "УТ "УЛФ" та вимогами Національного банку України є лише опосередкованим, адже позов ТзОВ "УТ "УЛФ" містить вимогу, задоволення якої може унеможливити задоволення первісного позову.

Тобто, позов ТзОВ "УТ "УЛФ" фактично є зустрічним позовом.

Проте, процесуальним правом самостійно ініціювати зустрічний позов чи змінити сторони існуючого судового провадження треті особи за приписами чинного Господарського процесуального кодексу України не наділені.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано повернув подану ТзОВ "УТ "УЛФ" позовну заяву у зв`язку з тим, що вона не є позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, в розумінні ч.1 ст.49 ГПК України.

Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали не знайшло свого підтвердження, в зв`язку з чим підстави для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення відсутні.

Приписами ст. 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Дана норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Враховуючи наведене вище, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апелянтом не подано доказів, які б підтвердили факти, викладені в апеляційній скарзі, в зв`язку з чим підстави для зміни чи скасування законної та обґрунтованої ухвали суду відсутні.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що ухвалу місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Судовий збір за подання апеляційної скарги, у відповідності до ст.129 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись, ст.ст. 255, 269, 271, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Ухвалу Господарського суду Львівської області від 02.04.2020 у справі №914/569/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до суду касаційної інстанції визначені ст. ст. 287-289 ГПК України.

3. Матеріали оскарження ухвали Господарського суду Львівської області від 02.04.2020 у справі №914/569/18 повернути до Господарського суду Львівської області.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Головуючий-суддя Н.М. Кравчук

Судді Л.С. Данко

Г.Т. Кордюк