ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2020 р. Справа №5008/579/2012

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

Судді-доповідача Дубник О.П.

Суддів Зварич О.В.

Хабіб М.І.

за участю секретаря судового засідання

Кіри О.С.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 від 07 квітня 2020 року (вх. № 01-05/1505/20 від 22 квітня 2020 року)

на ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 10 березня 2020 року у справі №5008/579/2012, винесену за результатами розгляду скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Експедиційно-транспортна компанія "СІКО" на бездіяльність відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області при виконання за заявою ОСОБА_1 судового наказу у даній справі (повний текст ухвали складено 01 квітня 2020 року, суддя Ушак І.Г.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю (надалі - ТОВ) "Компанія з управління активами "Ізі Лайф", м. Київ

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Експедиційно-транспортна компанія "СІКО" (надалі - ТОВ "ЕТК "СІКО") , м. Ужгород

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - 1: Публічне акціонерне товариство (надалі - ПАТ) Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", м. Київ

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - 2: Товариство з обмеженою відповідальністю (надалі - ТОВ) "Фактор стандарт", м. Київ

про стягнення суми 7739093,85 грн.

орган, дії якого оскаржуються: Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, м. Ужгород

за участю представників:

від апелянта: адвокат Ламбрух О.С. (згідно ордеру № 1011391 серії АО від 01.07.2020 р.);

від боржника: Брунцвик Л.В.- генеральний директор;

від стягувача: не з' явився (н/повідомлений);

від третьої особи 1: не з' явився (н/повідомлений);

від третьої особи 2: не з' явився (н/повідомлений);

від Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області: не з' явився (н/повідомлений).

1.Розгляд справи.

Відводів суддям та секретарю судового засідання в порядку ст.ст. 35, 36, 37 ГПК України на адресу суду не надходило.

Судове засідання фіксувалось технічними засобами згідно ст. 222 ГПК України.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.04.2020 вказану справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді (судді - доповідача) Дубник О.П., суддів Зварич О.В., Хабіб М.І.

Про належне повідомлення учасників справи про час та місце судового засідання свідчать список № 963 згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів суду від 05.06.2020 р. Та інформація з офіційного сайту АТ «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштових відправлень за вказане число.

2. Вирішення процесуальних питань під час розгляду справи.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 27.04.2020 поновлено строк на апеляційне оскарження судового акта, відкрито провадження та призначено справу до розгляду на 27.05.20 р.

Відповідно до ч. 2 ст. 273 ГПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції розглядається протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі. Однак, станом на 27.05.20р у суду апеляційної інстанції не було відомостей (доказів) щодо належного повідомлення учасників справи про судове засідання, через що ухвалою суду від 27.05.20 р. відкладено розгляд справи на 01.07.20 р., при цьому судом також взято до уваги продовження урядом України карантину з 22 травня до 22 червня 2020 р. у зв`язку із запобіганням поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19.

Враховуючи доповнення Законом України від 30.03.20 р. № 540-ІХ розділу Х Прикінцевих положень ГПК України пунктом 4, суд апеляційної інстанції розглядає дану апеляційну скаргу в межах розумного строку.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Смірнова проти України"). Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі "Шульга проти України" наголошував, що роль національних судів організувати судові провадження таким чином,щоб вони були без затримок та ефективними.

3. Короткий зміст заяви.

19.12.2019 на розгляд Господарського суду Закарпатської області від ТОВ "ЕТК "СІКО" поступила скарга на бездіяльність державного виконавця, згідно якої товариство просить постановити ухвалу, якою зобов`язати державного виконавця закінчити виконавче провадження №53186502 з примусового виконання судового наказу у справі №5008/579/2012, розпочате за заявою ОСОБА_1 . Зобов`язати державного виконавця повернути до Господарського суду Закарпатської області наказ у справі №5008/579/2012, зняти арешт, накладений на майно (кошти) ТОВ "ЕТК "СІКО" у виконавчому провадженні №53186502, відомості про боржника, внесені у виконавчому провадженні №531286502, виключити з Єдиного реєстру боржників, скасувати інші вжиті виконавцем заходи, а також провести інші необхідні дії із закінченням виконавчого провадження.

Ця заява мотивована тим, що вступ ОСОБА_1 у дане виконавче провадження визнано протиправним судовими рішеннями, які набрали законної сили, а від так, всі дії, вчинені державним виконавцем після отримання заяви від ОСОБА_1 як стягувача, заявник вважає неправомірними, а їхні наслідки (дій) підлягають скасуванню в процесі повороту виконання скасованого рішення як такі, що вчинені на користь неуправненої особи. Виконавче провадження, розпочате за заявою такої особи, на думку заявника, має бути закінчене, а наказ повернутий до суду, який його видав на підставі ч.3 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", про що подано 12.12.2019 р. заяву до відділу ДВС. Однак останній листом від 13.12.2019 повідомив боржника про відсутність підстав, передбачених Законом України "Про виконавче провадження" для задоволення вимоги боржника.

Боржник погоджується у своїй скарзі , що норми ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" прямо не передбачають закінчення виконавчого провадження з підстав неналежного правонаступництва чи помилкового прийняття виконавчого документа до виконання на користь неналежного стягувача. Однак в спірних правовідносинах набуття права стягувача відбулося в результаті помилки правозастосування, яка може бути виправлена відповідно до вимог ст. 16 Цивільного кодексу України шляхом відновленння становища, яке існувало до порушення, тобто у передбачений законом спосіб захисту права.

4. Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

4.1. Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 10 березня 2020 року задоволено скаргу ТОВ "ЕТК "СІКО".

Визнано неправомірною бездіяльність відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області з розгляду заяви ТОВ "ЕТК "СІКО" про закінчення виконавчого провадження при виконанні за заявою ОСОБА_1 судового наказу у даній справі.

Зобов`язано орган ДВС вжити заходів для усунення виявлених порушень (поновити порушене право заявника.

4.2. При постановлені даної ухвали місцевий господарський суд, встановивши, що на час вирішення даної скарги боржника спірне виконавче провадження перебуває у стані зупинення згідно постанови органу ДВС від 28.11.17 до вирішення питання про заміну вибулої сторони - стягувача ОСОБА_1, правонаступником у зв`язку з оскарженням ТОВ "ЕТК "СІКО" ухвали Господарського суду Закарпатської області від 25.08.16 р., виходив з того, що постанова органу ДВС про зупинення спірного виконавчого провадження обґрунтована лише посиланням на факт оскарження боржником ухвали суду про заміну стягувача правонаступником, а відтак вважає неправомірною бездіяльність органу ДВС після одержання заяви боржника від 12.12.2019 р., на яку було надано відповідь органом ДВС останньому листом від 13.12.2019 р., в якому орган ДВС зазначає про відсутність підстав для закінчення виконавчого провадження за приписами ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження". З огляду на відсутність заяв заінтересованих осіб до суду із заявою про заміну вибулої сторони (ОСОБА_1) правонаступником, на думку місцевого суду, відповідно до ч.2 ст. 35 Закону України "Про виконавче провадження" орган ДВС належало не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли йому стало відомо про такі обставини, винести відповідну постанову, а такою, за висновком суду першої інстанціїё мала би бути відповідно до п.п.3, 5 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" постанова про закінчення спірного виконавчого провадження.

5. Короткий зміст вимог апеляційної скарги та аргументи учасників справи.

5.1. ОСОБА_1 оскаржила ухвалу суду першої інстанції від 10.03.2020 в апеляційному порядку, просить дану ухвалу скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні скарги ТОВ "ЕТК "СІКО" на неправомірну бездіяльність державного виконавця від 17 грудня 2019 року у справі №5008/579/2012 - відмовити. В своє обґрунтування посилається на те, що постановою суду апеляційної інстанції від 30.07.2018 у справі №5008/579/2012 не було скасовано рішення Господарського суду Закарпатської області від 03.10.2012 у даній справі, яким вирішено спір по суті і на підставі якого видано наказ. Зазначає, що дане рішення суду підлягає виконанню, а відтак на даний час відсутні будь-які підстави передбачені нормами Закону України "Про виконавче провадження" для закінчення виконавчого провадження. Також вказує на те, що відповідачем не було оскаржено до суду постанову виконавця від 28.11.2017 про зупинення виконавчого провадження до вирішення питання про заміну вибулої сторони правонаступником, а тому вважає, що дане виконавче провадження є зупиненим. Додатково вказує на те, що внаслідок укладення 13.06.2016 договорів відступлення права вимоги, відбувся перехід до ОСОБА_1 прав та обов`язків стягувача в оскаржуваному судовому наказі. Зазначає, що дані договори є чинними і ніким не скасованими. З огляду на наведене вважає, відсутніми підстави на які посилається ТОВ "ЕТК "СІКО" передбачені ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» для закриття виконавчого провадження.

5.2. Станом на час розгляду справи від стягувача, боржника та державного виконавця письмових відзивів, а від третьої особи письмових пояснень на апеляційну скаргу не надходило.

6. Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанції.

З наявних у справі матеріалів виконавчого провадження АСВП № 53186502, надісланих на вимогу ухвали суду першої інстанції від 17.01.20 р., встановлено, що дане виконавче провадження відкрито постановою державного виконавця від 23.12.2016 р. на виконання наказу Господарського суду Закарпатської області від 03.10.2013 у справі №5008/579/2012 про стягнення з ТОВ "ЕТК "СІКО" на користь ТОВ "Компанія з управління активами "Ізі Лайф", суми в розмірі 7 739 093,85 грн. заборгованості за кредитним договором від 12.02.2008 № 1/4-08 та 64 380,00 грн. у відшкодування судового збору на підставі заяви представника ОСОБА_1 - Колотухи І.О. від 22.12.2016 (а.с.116-127).

В процесі розгляду справи встановлено, що виконавче провадження №53186502 з примусового виконання судового наказу у справі №5008/579/2012 відкрито за заявою представника стягувача Мельник Ю.Г . як правонаступника ТОВ «КУА «Ізі Лайф» та ТОВ «Фактор Стандарт», які послідовно на підставі договорів відступили ОСОБА_1 право вимоги за кредитним договором, що зокрема встановлено ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 25.08.2016. В подальшому ухвала суду першої інстанції від 25.08.2016 р. була скасована Львівським апеляційним господарським судом, про що є постанова від 30.07.2018, яка залишена без змін касаційним судом 15.11.2018 р.

ТОВ "Фактор стандарт", правопопередник ОСОБА_1 , на час розгляду справи своїм правом на вступ у виконавче провадження в якості стягувача не скористалось.

З матеріалів та обставин справи вбачається, що орган ДВС вчиняв дії, спрямовані на примусове виконання вищевказаного наказу від 03.10.2013 р., зокрема: здійснив опис та арешт майна, що підтверджується постановою від 29.12.2016 (а.с.124), за результатами електронних торгів 11.04.2017 у рахунок погашення боргу передав ОСОБА_1 у власність майно ТОВ "ЕТК "СІКО" вартістю 4 929 832,00 грн., що підтверджується постановою від 11.04.2017 (а.с.126), 27.07.2017 накладено арешт на грошові кошти боржника на суму 3 653 986,23 грн. з метою виконання рішення суду, що підтверджується постановою ДВС (а.с.127), 28.11.2017 постановою органу ДВС зупинено на підставі п. 5 ч. 1 ст. 34, ст. 35 Закону України "Про виконавче провадження" вчинення виконавчих дій у межах спірного виконавчого провадження до вирішення питання про заміну вибулої сторони правонаступником (а.с.122-123).

12.12.2019 боржник у справі звернувся до органу ДВС із заявою про закінчення виконавчого провадження відповідно до п.п. 3 та 7 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", мотивуючи її, що ОСОБА_1 у господарському процесі свої права стягувача не може реалізувати і остання звернулась до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до ТОВ "ЕТК "СІКО" про стягнення боргу в сумі 18 557 866,48 грн згідно прохальної частини позовної заяви, покликаючись на укладений договір відступлення права грошової вимоги з ТОВ "Фактор стандарт" (справа № 308/4640/19). Боржник у заяві від 12.12.2019 р. вважаєё що так як ОСОБА_1 не є стороною виконавчого провадження, а її правопопередник ТОВ "Фактор стандарт" своїм правом на вступ у виконавче провадження не використав, то ДВС повинна вчинити дії по закінченню виконавчого провадження.

13.12.2019 орган ДВС листом за вих. № 4-2723/53186502 повідомив ТОВ "ЕТК "СІКО", що його заява щодо закінчення виконавчого провадження відповідно до п.3, 7 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» задоволенню не підлягає (а.с.6).

7. Норми права та мотиви, якими суд апеляційної інстанції керувався при прийнятті постанови, висновки суду.

Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно із п.25 ч.1 ст.255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції: про розгляд скарг на рішення, дії (бездіяльність) органів Державної виконавчої служби, державного виконавця, приватного виконавця.

Відповідно до ч.1 ст.271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Перевіривши матеріали скарги, вивчивши доводи апеляційної скарги та заслухавши пояснення присутніх представників учасників справи, дослідивши докази стосовно фактів, наведенихучасниками справи, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги виходячи із наступного.

У відповідності до вимог ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно п.5 ч.1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі, зокрема, у разі звернення виконавця та/або заінтересованої особи до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому частиною п`ятою статті 15 цього Закону;

Пунктом 5 ч.1 ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що після усунення обставин, що стали підставою для зупинення вчинення виконавчих дій, виконавець не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли йому стало про це відомо, зобов`язаний продовжити примусове виконання рішення у порядку, встановленому цим Законом, про що виносить відповідну постанову.

З обставин справи вбачається, що зупинення органом ДВС спірного виконавчого провадження відбулось, хоча з посиланням на приписи п.5 ч.1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», однак за відсутності наведених у цій нормі підстав, оскільки, ні виконавець, ні заінтересована сторона не звертались до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником, отже вірним є висновок суду, що неможливим є очікування усунення неіснуючих обставин, що стали підставою для зупинення. При цьому, слід зазначити, що постанова про органу ДВС про зупинення виконавчого провадження не є предметом оскарження та розгляду судом в цій справі.

Статтею 39 Закону України "Про виконавче провадження" наведено вичерпний перелік підстав закінчення виконавчого провадження. Зокрема, відповідно до п.п. 3, 7 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 3) припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника; 7) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів.

У випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав (ч. 3 ст. 39 названого вище закону).

Наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа передбачені ст. 40 згаданого закону: у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче впровадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження"). Відповідно до п. 1ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, відповідно до п. 1): за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Підстави повернення виконавчого документа стягувачу передбачені ст. 37 названого закону.

Аналіз наведених вище норм матеріального права та встановлені судами обставини оскарження ухвали суду першої інстанції дають підстави суду апеляційної інстанції зробити висновок, що спірне виконавче провадження ; АСВП № 53186502 відкрито державним виконавцем у відповідності до норм Закону України "Про виконавче провадження", органом ДВС здійснювались передбачені цим законом заходи по виконанню виконавчого листа (про що свідчать відповідні постанови органу ДВС). Проте, постанова ДВС від 28.11.2017 р. не була оскаржена в установленому порядку та строки зацікавленими особами. Матеріалами справи також не містять доказів визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Рішення суду, на виконання якого видано наказ суду, набрало законної силиё є обов`язковим до виконання.

Також судова колегія апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень, визначивши норми закону та вид рішення, який би мав прийняти у даному випадку орган ДВС при розгляді заяви ТОВ "ЕТК "СІКО" від 12.12.2019 р.

Судова колегія апеляційного суду зазначає, що згідно з Рекомендаціями Комітету Ради Європи № R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Ради 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Повноваження виконавчої служби щодо прийняття відповідних рішень, в тому числі про закінчення виконавчого провадження з тих чи інших підстав за своєю правовою природою є дискреційним.

В постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року за № 13 викладено позицію щодо неможливості суду підміняти собою органи владних повноважень, згідно якої суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до норм ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, відповідно апеляційна скарга - задоволенню.

8. Судові витрати.

За розгляд апеляційної скарги на користь ОСОБА_1 з ТОВ "ЕТК "СІКО" слід стягнути судовий збір в розмірі 2102 грн. відповідно до ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 12, 86, 129, 236, 254, 269, 270, 271, 275, 277, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу задоволити. Ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 10.03.2020 у цій справі скасувати. В задоволенні скарги ТОВ "ЕТК "СІКО" на бездіяльність відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) відмовити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Експедиційно-транспортна компанія "СІКО" (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Коритнянська , 25, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за розгляд апеляційної скарги судовий збір в розмірі 2102 грн.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: ttp//reyestr.court.gov.ua.

Повний текст постанови складено 06.07.2020.

Головуючий суддя Дубник О.П.

Суддя Зварич О.В.

Суддя Хабіб М.І.