ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2020 р. м. Київ Справа № 911/658/20

Господарський суд Київської області у складі судді Антонової В.М., при секретарі судового засідання Денисевич К.Ю., розглянув за правилами загального позовного провадження матеріали справи

за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Регіон-Козелець" (Чернігівська обл., Козелецький район, с. Лихолітки)

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Заворичі" (Київська обл., Броварський район, с. Заворичі)

про стягнення 406164,61 грн

та

за зустрічним позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Заворичі" (Київська обл., Броварський район, с. Заворичі)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Регіон-Козелець" (Чернігівська обл., Козелецький район, с. Лихолітки)

про стягнення 582829,13 грн

за участю представників сторін:

від первісного позивача (відповідача за зустрічним позовом): Драгомирецька Г.Є. - довіреність від 03.03.2020;

від первісного відповідача (позивача за зустрічним позовом): Корнієнко Т.Ю. - довіреність від 15.04.2020.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро-Регіон-Козелець" (далі - позивач) подало до господарського суду позов до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Заворичі" (далі - відповідач) про стягнення 406164,61 грн попередньої оплати.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що на виконання умов договору складського зберігання № 5 від 15.10.2019 здійснив попередню оплату на суму 1600000,00 грн в рахунок надання відповідачем послуг по зберіганню продукції зернових та зернобобових врожаю 2019 року, виконанню інших платних робіт по сушінню, очищенню тощо, необхідних для запобігання псуванню і втраті якості зерна, однак відповідач здійснив неповний договірний обсяг робіт лише на суму 843930,92 грн, заборгувавши позивачу 756069,08 грн. На частину коштів у сумі 349904,47 грн позивачем було відступлено право вимоги третій особі ТОВ "Агро-Регіон Борзна". Таким чином, після відступлення права вимоги сума заборгованості відповідача перед позивачем по поверненню грошових коштів (авансу) склала 406164,61 грн.

Ухвалою від 17.03.2020 Господарський суд Київської області залишив позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Регіон-Козелець" від 16.03.2020 без руху, у зв`язку з недотриманням на момент подання позовної заяви вимог п. 2 ч. 3 ст. 162, п. 1 ч. 1 ст. 164 ГПК України.

27.03.2020 на адресу Господарського суду Київської області від Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Регіон-Козелець" надійшла заява від 25.03.2020, згідно з якою позивач усунув недоліки позовної заяви від 16.03.2020.

Ухвалою від 01.04.2020 Господарський суд Київської області відкрив провадження у справі, справу ухвалив розглядати за правилами загального позовного провадження, призначив справу до підготовчого засідання на 28.04.2020, встановив відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву та доказів відправки копії відзиву позивачу у строк, передбачений ч. 8 ст. 165 ГПК України - протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі.

22.04.2020 до Господарського суду Київської області від Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Заворичі" засобами поштового зв`язку надійшов відзив на позовну заяву від 17.04.2020 та зустрічна позовна заява від 17.04.2020 з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Регіон-Козелець" про стягнення 582829,13 грн збитків.

В обґрунтування зустрічного позову відповідач посилається на те, що внаслідок недобросовісної поведінки позивача у вигляді завантаження у транспортну систему елеватора неякісного зерна в частині невідповідності його ДСТУ 4523:2006, з наявними недопустимими домішками, елеватору було завдано шкоди у вигляді витрат на ремонт пошкодженого, зіпсованого обладнання, вартості додаткових робіт з очищення зерна, а також вартості простою елеватора в розмірі 582829,13 грн, які складаються з наступного: 406910,00 грн вартість ковшового елеватора Е100, 16471,69 грн вартість ремонтних робіт, 159361,04 грн простій елеватора та 86,40 грн витрати на додаткове очищення товару. Підставами позову відповідачем визначено ст. 952 ЦК України, ст.ст. 22, 1166 ЦК України, ст.ст. 224, 225 ГК України.

Ухвалою від 28.04.2020 Господарський суд Київської області прийняв зустрічну позовну заяву Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Заворичі" від 17.04.2020 для спільного розгляду з первісним позовом, призначив судове засідання на 28.04.2020, відповідачу за зустрічним позовом ухвалив надати документально обґрунтований з посиланням на норми законодавства відзив на зустрічну позовну заяву та докази відправки копії відзиву позивачу за зустрічним позовом у строк, передбачений ч. 8 ст. 165 ГПК України - протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали про прийняття зустрічної позовної заяви до розгляду та всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову, встановив позивачу за зустрічним позовом строк для подання відповіді на відзив на зустрічну позовну заяву та доказів відправки копії відповіді на відзив відповідачу за зустрічним позовом у строк, визначений судом до 29.05.2020 (включно), а відповідачу за зустрічним позовом - строк для подання заперечень на відповідь на відзив до 05.06.2020 (включно).

27.04.2020 до суду від відповідача за первісним позовом надійшло клопотання б/н від 24.04.2020 про відкладення розгляду справи, другий примірник якого надійшов на електронну адресу суду 28.04.2020.

В судовому засіданні 28.04.2020 представник позивача за первісним позовом подав клопотання б/н від 27.04.2020 про повернення зустрічної позовної заяви без розгляду та відповідь на відзив б/н від 27.04.2020 відповідача на позовну заяву, зазначивши, що дані документи разом із додатками відправлено на адресу суду засобами поштового зв`язку.

Ухвалою від 28.04.2020 Господарський суд Київської області продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів, відклав підготовче засідання на 04.06.2020, встановив відповідачу строк для подання заперечень на відповідь на відзив до суду та позивачу в строк до 15.05.2020 включно.

29.04.2020 до суду від позивача за первісним позовом засобами поштового зв`язку надійшли подані в засіданні суду від 28.04.2020 документи.

15.05.2020 до суду від позивача за первісним позовом надійшов відзив на зустрічну позовну заяву від 12.05.2020.

01.06.2020 до суду від відповідача за первісним позовом надійшла заява про зміну підстав позову шляхом виключення із зустрічного позову посилання на ст. ст. 623, 1166 ЦК України, та відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву. У відповіді на відзив заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи копій документів, подача яких виникла у зв`язку з необхідністю надання відповіді на відзив.

В судовому засіданні 04.06.2020 Господарський суд Київської області прийняв до розгляду заяву відповідача за первісним позовом про зміну підстав позову та протокольною ухвалою відклав підготовче засідання на 16.06.2020.

15.06.2020 до суду від позивача за первісним позовом надійшло заперечення проти відповіді позивача на відзив відповідача на зустрічну позовну заяву від 11.06.2020.

В судовому засіданні 16.06.2020 Господарський суд Київської області протокольними ухвалами задовольнив клопотання відповідача за первісним позовом про долучення доказів до матеріалів справи та закрив підготовче провадження, розпочавши розгляд справи по суті.

За наслідками судового засідання від 16.06.2020 Господарський суд Київської області оголосив перерву до 30.06.2020.

Представник позивача за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) в судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у первісній позовній заяві, проти зустрічного позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на зустрічну позовну заяву від 12.05.2020 та запереченнях проти відповіді позивача на відзив на зустрічну позовну заяву від 11.06.2020.

Представник відповідача за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) проти первісного позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву від 17.04.2020, вимоги зустрічного позову підтримав у повному обсязі, з урахуванням заяви про зміну підстав позову та відповіді на відзив на зустрічну позовну заяву від 01.06.2020.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши наявні в матеріали справи докази, які є достатніми для ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

15.10.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агро-Регіон-Козелець" (далі - поклажодавець) та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Заворичі" (далі - зерновий склад) було укладено договір складського зберігання № 5 (далі - договір) за п. 1.1 якого поклажодавець передає, а зерновий склад приймає на зберігання продукцію зернових та зернобобових (надалі - зерно) врожаю 2019 року та здійснює інші платні роботи (сушіння, очищення та інші роботи, необхідні для запобігання псуванню і втрат якості зерна), з подальшим поверненням (відвантаженням) зерна поклажодавцю на умовах, визначених цим договором, а поклажодавець сплачує вартість наданих зерновим складом послуг та робіт.

Відповідно до п. 1.2 договору фактична кількість, вид, якість зерна, яке приймається на зберігання визначається при надходженні за результатами зважування зерна на вагах зернового складу та за результатами аналізів якості, проведеними виробничою лабораторією, що підтверджується реєстрами ТТН або актами приймання-передачі.

Пунктами 2.1, 2.2 та 2.5 договору сторони погодили вимоги щодо якості зерна, переданого на зберігання.

Так, якість зерна має бути не гіршою, ніж це дозволяє обмежувальні кондиції держстандартів (ДСТУ 3768:2019 Пшениця. Технічні умови, ДСТУ 3769-98 Ячмінь. Технічні умови, ДСТУ 4522:2006 Жито. Технічні умови, ДСТУ 4963:2008 Овес. Технічні умови, ДСТУ 4525:2006 Кукурудза, ДСТУ 4523:2006 Горох. Технічні умови, ін.)

Зерно, яке передається на зберігання, повинно бути без живих шкідників і карантинних об`єктів.

З метою стійкого зберігання зерна зерновий склад має право довести вологість і сміттєву домішку зерна до наступних граничних показників: Кукурудза, Пшениця м`яка (1-3 клас), Пшениця м`яка (4 клас) - волога не більше 14%, сміттєва домішка не більше 2%; Ячмінь - волога не більше 13,5%, сміттєва домішка не більше 2%.

Згідно з п. 2.4 договору поклажодавець на підставі акту очищення-сушіння зернового складу зобов`язаний оплатити передбачені п. 1.1 договору роботи, які були здійснені зерновим складом для приведення зерна у відповідність до показників, передбачених п. 2.5 договору, які забезпечують тривале стійке зберігання зерна. Вартість робіт визначається в залежності від фактичної кількості зерна, прийнятого на зберігання, відповідно до тарифів, які зазначені у додатку № 1 до договору.

На поклажодавця покладаються витрати в розмірі різниці між фактичною кількістю переданого та кількістю отриманого зі зберігання зерна, яка виникла в результаті дій, направлених на доробку (очищення, сушку, природні втрати) для тривалого стійкого зберігання зерна, і оформлені зерновим складом актом-розрахунком, один екземпляр якого надається поклажодавцеві, при цьому відпуск зерна поклажодавцю або його відвантаження за дорученням поклажодавця проводиться з врахуванням фактичних показників якості, сформованих відповідно до загальної партії зерна, що знаходиться на зберіганні, по вологості і сміттєвій домішці та враховуючи природні втрати за термін зберігання і нормативні втрати під час відпуску (відвантаження), що відображається в даному акту-розрахунку.

У разі виникнення спорів щодо якості зерна поклажодавець має право провести незалежну перевірку якості зерна за власний рахунок (п. 2.3 договору).

У відповідності до п. 7.1 договору визначено, що строк зберігання зерна встановлюється з моменту надходження зерна або переоформлення зерна на поклажодавця та закінчується 31 травня 2020 р.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що оплата поклажодавцем вартості отриманих послуг (робіт) проводиться у грошовому виразі впродовж 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання ним копії рахунків від зернового складу по електронній пошті, але у будь-якому випадку не пізніше дня отримання оригіналу такого рахунку, при цьому день отримання рахунку визначається відповідними повноважними документами або підписом поклажодавця про отримання рахунку.

Згідно з п. 4.2 договору за послугу з відвантаження зерна поклажодавець перераховує зерновому складу передплату відповідно до виставленого зерновим складом рахунку.

Приписами п. 7.3 договору унормовано, що даний договір діє з моменту підписання до закінчення зберігання зерна поклажодавця у зернового складу або до укладення договору складського зберігання зерна на наступний маркетинговий рік, а по відношенню до фінансових розрахунків - до повного їх завершення.

Договір може бути продовжено на новий строк, про що складається та підписується сторонами додаткова угода, яка є невід`ємною частиною договору (п. 7.4 договору).

Відповідно до п. 8.8 договору будь-які зміни та доповнення до договору відображаються в додатковій угоді, яка є його невід`ємною частиною та вступає в силу з моменту її підписання.

15.10.2019 між сторонами було підписано додаток № 1 до договору, згідно з яким було визначено тарифи на послуги зернового складу, які діють з 01.07.2019, а додатковою угодою до договору № 5 від 15.10.2019 сторони внести зміни до положень додатку № 1 до договору щодо встановлення нових тарифів на послуги зернового складу.

Як зазначено у позовній заяві, на виконання умов договору зерновим складом було виставлено поклажодавцю два рахунки на оплату послуг щодо складування та зберігання зерна: № 1 від 15.10.2019 на суму 100000,00 грн та № 3 від 16.10.2019 на суму 1500000,00 грн. Поклажодавець вказує, що рахунки на попередню оплату послуг були розраховані зерновим складом виходячи з договірного обсягу передання зерновому складу для короткотривалого зберігання та здійснення сушіння та відвантаження партій зерна кукурудзи 7000 т (+/- 10%) (умови обсягу відповідно до додаткової угоди до договору № 5 від 15.10.2019).

На підставі платіжних доручень № 1525 від 15.10.2019 на суму 100000,00 грн та №1540 від 17.10.2019 на суму 1500000,00 грн поклажодавцем було повністю перераховано на рахунок зернового складу як передоплату за послуги щодо складування та зберігання зерна грошові кошти загалом у розмірі 1600000,00 грн, однак всупереч домовленостям сторін, зерновий склад прийняв від поклажодавця неповний договірний обсяг зерна від тонажу.

Відповідно до пояснень поклажодавця, зерновим складом було оформлено два акти здачі-приймання на один і той же об`єм і суму наданих послуг у розмірі 843930,92 грн, а саме № 18 від 31.10.2019 та № 10 від 01.11.2019.

За твердженням поклажодавця, акт надання послуг № 18 від 31.10.2019 є переробленим актом здачі-приймання робіт № 10 від 01.11.2019, який був датований невірним числом, так як послуги були надані зерновим складом у жовтні 2019 року, а першочергово акт зробили листопадом 2019 року. Оскільки акт надання послуг № 18 від 31.10.2019 має бути під номером 10 та повинен містити ідентичну інформацію, що є в акті здачі-приймання робіт № 10 від 01.11.2019, в тому числі щодо місця його складання, однак остання у акті № 18 від 31.10.2019 не відображена, поклажодавець підписав акт № 18 від 31.10.2019 із зауваженнями та повторно зауваження до вказаного акту виклав у оформленому до зернового складу листі від 03.03.2020 вих. № 0303/2020-01.

Листом від 18.11.2019, який був направлений зерновому складу по електронній пошті, поклажодавець звернувся з проханням повернути надлишково перераховані кошти у сумі 756069,08 грн за послуги щодо складування та зберігання зерна, оплачені по договору згідно з рахунку № 3 від 16.10.2019.

В подальшому між поклажодавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агро-Регіон-Борзна» було укладено договір про часткове відступлення права вимоги від 12.12.2019, відповідно до умов якого поклажодавець відступив новому кредитору право вимоги до зернового складу по поверненню частини авансового платежу по договору на суму 349904,47 грн.

18.12.2019 поклажодавець засобами поштового зв`язку повідомив зерновий склад листом від 13.12.2019 про договір про часткове відступлення права вимоги від 12.12.2019. Відповідно до даних, які містяться в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, зерновий склад отримав надісланий поклажодавцем лист 20.12.2019.

24.12.2019 поклажодавець шляхом направлення на електронну пошту листа від 24.12.2019, а 20.02.2020 та 03.03.2020 шляхом направлення засобами поштового зв`язку вимог, повторно звернувся до зернового складу з проханням про повернення надлишково перерахованих коштів у сумі 756069,08 грн за послуги щодо складування та зберігання зерна, оплачені по договору згідно з рахунку № 3 від 16.10.2019.

Разом з надісланими листами та вимогами, поклажодавець направив зерновому складу і акти звіряння взаємних розрахунків по договору на суму сальдо у розмірі 406164,61 грн, з урахуванням суми, відступленої Товариству з обмеженою відповідальністю «Агро-Регіон-Борзна» відповідно до договору про часткове відступлення права вимоги від 12.12.2019. Однак зерновий склад вимоги отримав, проте залишив їх без відповіді та задоволення, а акт звіряння взаємних розрахунків, наданий поклажодавцем, не підписав, надавши свій з погодженою сумою сальдо у розмірі 756069,08 грн.

Відмова зернового складу від виконання своїх грошових зобов`язань по поверненню поклажодавцю 406164,61 грн надлишково перерахованих коштів у вигляді попередньої оплати за послуги по складуванню та зберіганню зерна, оплачені по договору згідно з рахунку № 3 від 16.10.2019, і стала підставою для звернення поклажодавця до суду з первісним позовом про стягнення зазначених коштів із зернового складу в судовому порядку.

Згідно з відзиву на позовну заяву, зерновий склад вважає, що предмет спору, а саме стягнення заборгованості за договором, відсутній, у зв`язку з закінченням строку його дії 01.11.2019. Натомість предметом спору у дійсних правовідносинах повинна бути вимога про стягнення безпідставно отриманих коштів. З огляду на відсутність заборгованості по договору, на думку зернового складу, не може відбутися і відступлення права грошових вимог по ньому, у зв`язку з чим зерновим складом не визнається часткове відступлення поклажодавцем третій особі права вимоги повернення авансового платежу, що було оформлено договором від 12.12.2019, на який здійснено посилання у позовній заяві.

Разом з тим, зерновий склад подав до суду зустрічну позовну заяву про стягнення з поклажодавця 582829,13 грн збитків у вигляді витрат на ремонт елеватора та пов`язаних з зупиненням його роботи, що виникли внаслідок вивантаження на елеватор для обробки зерна неналежної якості.

Як зазначено в зустрічній позовній заяві, 16.10.2019 в процесі вивантаження поклажодавцем з автомобілей марки MAN д.н. НОМЕР_1 (ФОП Квитко С .И. ) та DAF д.н. НОМЕР_2 (водій ОСОБА_3 ) зерна кукурудзи 3 класу на елеватор зернового складу було виявлено великі куски асфальтного покриття в кількості 50 кг та маленькі кусочки асфальтного покриття, кількість яких встановити не вдалося. Вказане підтверджено актом вхідного контролю якості зерна, складеного комісією зернового складу в присутності представника поклажодавця ОСОБА_4 , та фотознімком.

Окрім вказаного, в процесі вивантаження зерна кукурудзи 3 класу на елеватор зернового складу від інших автомобілів поклажодавця, було виявлено мінеральну домішку (щебінь, шматки асфальту та бетону), а саме: 26.10.2019 з 18:50 по 19:10 з автомобіля марки КАМАЗ д.н. НОМЕР_3 причіп д.н. НОМЕР_4 ; 27.10.2019 з 09:50 по 10:00 з автомобіля марки Рено д.н. НОМЕР_5 причіп д.н. НОМЕР_6 , автомобіль марки МАЗ д.н. НОМЕР_7 причіп д.н. НОМЕР_8 та автомобіль марки МАН д.н. НОМЕР_1 причіп д.н. НОМЕР_9 ; 29.10.2019 з 17:15 по 17:35 з автомобіля марки ДАФ д.н. НОМЕР_10 причіп д.н. НОМЕР_11 .

В подальшому, як вказує зерновий склад, дане зерно кукурудзи за допомогою транспортної системи елеватора відправлялось на доробку, внаслідок чого було пошкоджено обладнання елеватора. Вказані пошкодження були виявлені внаслідок ремонтних робіт після припинення подачі зерна та зупинки роботи транспортувальної системи елеватора. Підтвердженням цього вважає акти обстеження обладнання від 26.10.2019, 27.10.2019 та 29.10.2019. Також зерновий склад звернувся до постачальника обладнання елеватора - компанії LLC «SOLOT CAPITAL LIMITED» листом від 26.10.2019 із запитом на виїзд і огляд обладнання та щодо його відновлення (ремонту). Внаслідок виїзду представника продавця обладнання на елеватор, ним було надано письмову відповідь від 18.11.2019, що пошкодження, завдані обладнанню, потребують повної заміни частини транспортної системи елеватора «ковшовий елеватор Е100, 100/ч, 34,2 м, 18,5 кВт». Про зазначене було повідомлено поклажодавця та складено вимогу від 29.11.2019, яку в подальшому направлено на його юридичну адресу.

Заперечуючи проти зустрічного позову, поклажодавець зазначає, що у нього був відсутній договірний обов`язок по перевірці якості зерна, що передається на зберігання, однак в силу положень п. 1.2 договору та ч. 3 ст. 24 ЗУ «Про зерно та ринок зерна в Україні» зазначений обов`язок був наявний у зернового складу. В разі, якщо зерно, що надходить до складу є за якістю гіршим держстандартів (ДСТУ 4525:2006 Кукурудза), тобто перевищує обмежувальні кондиції, зерновий склад міг відмовити в прийнятті зерна на зберігання та викликати відповідний орган державного контролю, яким є Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (Держпродспоживслужба), для проведення в разі спору між сторонами перевірки та експертизи, складання акту з встановлення наявності в зерні сміттєвих домішок, які значно перевищують обмежувальні кондиції та нанесення шкоди обладнанню. В разі виявлення лабораторією зернового складу невідповідності якості зерна, що передається поклажодавцем на зберігання, в т. ч. якщо зерно за показниками перевищує обмежувальні кондиції, поклажодавцю в силу п. 2.3 договору надається право провести незалежну перевірку якості зерна. Проте зерновий склад не тільки не зупинив приймання зерна, але й не повідомив негайно належним чином (письмово) поклажодавця про факт поставки зерна поганої якості та не звернувся до Держпродспоживслужби для проведення експертної перевірки якості зерна та складання відповідних актів. Посилання зернового складу на те, що такі повідомлення здійснювалися поклажодавцю шляхом телефонного повідомлення директора останнього, поклажодавець вважає такими, що не відповідають дійсності, оскільки зерновий склад не вказує на конкретні дані, посаду та ПІБ осіб, хто конкретно та коли (дата, час) здійснював такі дзвінки, на який саме номер тощо.

Разом з тим, поклажодавець взагалі не визнає поставку зерна для зберігання неналежної якості. Вважає, що поставка зерна в межах дозволених ДСТУ кондицій, спростовується документами зернового складу, а саме картками аналізу зерна, а фактично всі докази зернового складу, надані ним в обґрунтування зустрічного позову, складаються виключно з його односторонніх документів чи пов`язаних з ним сторін або є суб`єктивним трактуванням та оцінкою фактів.

До того ж, поклажодавець зазначає, що зерновий склад не довів також той факт, що в період поставки зерна поклажодавця на зберігання, зерно інших осіб на елеватор зернового складу не розвантажувалось та не приймалось. На думку поклажодавця, зерновий склад не може спростувати даний факт, оскільки разом з машинами поклажодавця розвантажувалися машини й інших осіб, у зв`язку з чим зерновий склад затримував машини поклажодавця, про що перевізник виставляв йому трекінг простою. Вказане, за твердженням поклажодавця, і було причиною невиконання зерновим складом свого договірного зобов`язання з прийняття та обробки всієї кількості зерна по договору, оскільки зерновий склад не розрахував своєї потужності та паралельно приймав зерно від інших поклажодавців.

Також поклажодавець не визнає як належний доказ в підтвердження завдання обладнанню елеватора пошкоджень, які потребують повної їх заміни, і поданий зерновим складом до суду лист постачальника обладнання як незалежного експерта, посилаючись на те, що вказаний лист як доказ не є експертним висновком та його не замінює.

Що стосується документів, які б підтверджували розрахунок вартості ремонтних робіт, втрат простою, розрахунок витрат на повторне очищення, то, як вказує поклажодавець, зерновий склад повинен був надати в підтвердження їх понесення також дані бухгалтерського обліку на відповідних рахунках, одна зазначені документи ним подані не були.

Розглядаючи заявлені первісні та зустрічні позовні вимоги, господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

До регулювання спірних правовідносин, що випливають зі зберігання товарів за договором складського зберігання, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України. Правовідносини між власниками зерна та суб`єктами зберігання зерна регулюються також Законом України «Про зерно та ринок зерна в Україні».

Зберігання у товарному складі здійснюється за договором складського зберігання. До регулювання відносин, що випливають із зберігання товарів за договором складського зберігання, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (ч. ч. 3 та 4 ст. 294 ГК України).

Згідно зі ст. 936 ЦК України унормовано, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до ст. 957 ЦК України за договором складського зберігання товарний склад зобов`язується за плату зберігати товар, переданий йому поклажодавцем, і повернути цей товар у схоронності. Договір складського зберігання укладається у письмовій формі. Письмова форма договору складського зберігання вважається дотриманою, якщо прийняття товару на товарний склад посвідчене складським документом.

Статтею 26 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» визначено, що договір складського зберігання зерна є публічним договором, за яким зерновий склад зобов`язується за плату зберігати зерно, що передане йому суб`єктом ринку зерна. Договір складського зберігання зерна укладається в письмовій формі, що підтверджується видачею власнику зерна складського документа.

Згідно з п. п. 10, 24, 27 ст. 1 Закону України «Про зерно і ринок зерна в Україні», зберігання зерна - це комплекс заходів, що включають приймання, доробку, зберігання і відвантаження зерна; складські документи на зерно - це товаророзпорядчі документи, що видаються зерновим складом власнику зерна як підтвердження прийняття зерна на зберігання та посвідчення наявності зерна і зобов`язання зернового складу повернути його володільцеві такого документа. Якість зерна та продуктів його переробки - сукупність споживчих властивостей зерна та продуктів його переробки, які відповідають вимогам державних стандартів, технічних умов, фітосанітарних і ветеринарно-санітарних норм та інших нормативних документів.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про зерно і ринок зерна в Україні» зерно підлягає зберіганню у зернових складах. Власники зерна мають право укладати договори складського зберігання зерна на зберігання зерна у зернових складах з отриманням складських документів на зерно, а також зберігати зерно у власних зерносховищах.

При прийманні зерна на зберігання зерновий склад зобов`язаний здійснити аналіз його якості.

Зерновий склад зобов`язаний вживати усіх заходів, передбачених цим Законом, нормативно-правовими актами, договором складського зберігання зерна, для забезпечення схоронності зерна, переданого йому на зберігання.

За приписами статті 27 Закону України "Про зерно і ринок зерна в Україні", зерновий склад зобов`язаний зберігати зерно протягом строку, встановленого у договорі складського зберігання зерна.

Поклажодавець зерна зобов`язаний забрати зерно у зернового складу після закінчення строку зберігання зерна. Зерновий склад зобов`язаний письмово за сім днів до закінчення строку зберігання зерна попередити поклажодавця зерна про закінчення строку зберігання зерна та запропонувати термін витребування зерна (ч. ч. 1, 2 ст. 31 Закону України «Про зерно і ринок зерна в Україні»).

Судом встановлено, що відносини сторін по зберіганню зерна поклажодавця були врегульовані договором складського зберігання № 5 від 15.10.2019.

Чинність договору сторонами визначено згідно з п. 7.3 договору, а саме в частині надання послуг по зберіганню майна - до закінчення зберігання зерна поклажодавця у зернового складу або до укладення договору складського зберігання зерна на наступний маркетинговий рік, а в частині проведення остаточних фінансових розрахунків по договору - до повного їх завершення.

Сторони не заперечили того факту, що станом на 01.11.2020 зерно поклажодавця на зерновому складі не зберігалось та що в процесі виконання умов договору поклажодавцем було надлишково перераховано на рахунок зернового складу грошові кошти (аванс) у сумі 756069,08 грн, що перевищує вартість наданих зерновим складом послуг по його обробці та зберіганню.

До того ж, поклажодавцем було додано до справи документи, які підтверджують, що частину коштів у сумі 349904,47 грн поклажодавцем було відступлено ТОВ "Агро-Регіон Борзна" на підставі укладеного з ним договору про часткове відступлення права вимоги від 12.12.2019, з огляду на що, після відступлення права вимоги сума заборгованості зернового складу перед поклажодавцем по поверненню надлишково сплачених грошових коштів (авансу) в рахунок наданих не в повному обсязі послуг склала 406164,61 грн.

Враховуючи правовий висновок про застосування норм права, який викладений у постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 910/12382/17, суд враховує, що виходячи з системного аналізу вимог чинного законодавства, аванс це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є грошова сума, яка перераховується згідно договору наперед, в рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за роботи які мають бути виконані, при цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося.

Оскільки повернення авансу є грошовим зобов`язанням зернового складу, що виникло у зв`язку з неналежним виконанням ним договірного зобов`язання по наданню поклажодавцю послуг зі зберігання зерна в договірних обсягах, враховуючи домовленість сторін про те, що в частині проведення остаточних фінансових розрахунків договір складського зберігання № 5 від 15.10.2019 діє до повного їх завершення, суд констатує правомірність заявлених поклажодавцем вимог до зернового складу про повернення йому суми передоплати у розмірі 406164,61 грн, сплаченої на підставі укладеного договору, і можливість повернення цієї суми, перерахованої в період дії договору, не ставиться в залежність від часу повернення зерна поклажодавцю зі зберігання, тобто не набуває характеру бездоговірного зобов`язання.

Звідси доводи іншої сторони про те, що в даному випадку мають місце правовідносини по поверненню безпідставно отриманих коштів з посиланням на ст. 1212 ЦК України суд вважає такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та суперечать умовам укладеного між сторонами договору.

Таким чином, суд вбачає наявними підстави для задоволення первісних позовних вимог в повному обсязі.

Що стосується вимог про стягнення шкоди, заявлених в зустрічному позові, господарський суд зазначає наступне.

Згідно з нормами ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків.

Статтею 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

За ч. 1 ст. 224 ГК України унормовано обов`язок учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Відповідно до ч. 2 ст. 224 ГК України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом (ст. 225 ГК України).

Згідно з норми ч. 2 ст. 623 ЦК України передбачено правило, за яким розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

У відповідності до ст. 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто, чинне законодавство виходить з принципу презумпції вини особи, яка допустила порушення зобов`язання.

З аналізу наведених правових норм випливає, що для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

При цьому саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, їх розмір, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки з заподіяними збитками. В свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) зменшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Розкриваючи зміст всіх складових цивільного правопорушення зерновий склад вказує, що протиправна поведінка її заподіювача полягає у вивантаженні на елеватор зерна, яке містило нехарактерну для зерна домішку: шматки асфальтового покриття, бетону, щебінь тощо.

Шкода виражена внаслідок виведення з ладу складових елементів елеватора, пошкодження майна, необхідності зупинення роботи елеватора (простій) та здійснення ремонтних робіт.

Причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача полягає в тому, що шкоду майну елеватора було заподіяно домішками в зерні, яке належить поклажодавцю, і було завезене саме з його складу та його транспортом (транспорт елеватора не залучали).

Вина, за твердженням зернового складу, є очевидною, оскільки умисне завезення на елеватор зерна, яким завдано шкоду елеватору, відбувалося неодноразово.

Господарським судом встановлено, що вимоги зустрічного позову про відшкодування збитків зерновий склад обґрунтовує з посиланням на порушення поклажодавцем п. 2.1 договору, яким сторони погодили вимоги щодо якості зерна, переданого на зберігання.

Прийняття на зберігання та обробку від поклажодавця зерна неналежної якості зерновий склад підтверджує наступними документами: актом вхідного контролю якості зерна від 16.10.2019, актами про виявлення мінеральних домішок в зерні від 26.10.2019, 27.10.2019, 29.10.2019, актами обстеження обладнання від 26.10.2019, 27.10.2019, 29.10.2019, службовими записками від 26.10.2019, 27.10.2019, 29.10.2019, складеними лаборантом елеватору зернового складу, актом розрахунком № 1 від 31.10.2019, розпорядженням-актом на доробку зерна, насіння олійних культур № 5 від 16.10.2019, актом доробки зерна, насіння олійних культур і трав від 31.10.2019 та картками аналізу зерна № 16 від 16.10.2019, № 31 від 31.10.2019, № 32 від 31.10.2019.

Дослідивши подані зерновим складом на розгляд суду докази відвантаження поклажодавцем продукції зернових та зернобобових врожаю 2019 року неналежної якості суд встановив, що складені зерновим складом документи не передбачені умовами укладеного між сторонами договору.

Акт вхідного контролю якості зерна від 16.10.2019, акти про виявлення мінеральних домішок в зерні від 26.10.2019, 27.10.2019, 29.10.2019, акти обстеження обладнання від 26.10.2019, 27.10.2019, 29.10.2019, акт-розрахунок № 1 від 31.10.2019 та службові записки від 26.10.2019, 27.10.2019, 29.10.2019, складені представниками зернового складу за відсутності уповноважених представників поклажодавця, а отже є односторонніми документами. Доводи про те, що представники поклажодавця викликалися засобами телефонного зв`язку не підтверджені документально, доказів направлення у письмовій формі (телеграма, телефонограма, факсограма з їх обов`язковою реєстрацією у реєстраційній книзі) виклику представників власника зерна для фіксування факту відвантаження зерна неналежної якості з наявними домішками щебеню та асфальту, матеріали справи не містять.

Посилання зернового складу на те, що факт виявлення мінеральної домішки у зерні кукурудзи, відвантаженої представником поклажодавця 26.10.2019 в період часу з 18:50 по 19:10, підтверджено підписом водія автомобіля ОСОБА_5 , судом оцінюються критично, оскільки письмові свідчення вказаної особи зерновим складом до справи не додані. Також в матеріалах справі відсутні докази, що особа, яка підписала акт про виявлення мінеральних домішок в зерні від 26.10.2019 дійсно є представником поклажодавця, уповноваженим на підписання таких документів, перебуває у його штаті чи є найманим працівником (перебуває у штаті) перевізника, з яким у поклажодавця існують господарські відносини по наданню послуг транспортування зерна до зернового складу.

Неналежним доказом в підтвердження факту відвантаження зерна із домішками асфальту суд оцінює і надану зерновим складом в якості додатку до акту вхідного контролю якості зерна від 16.10.2019 копію фотознімку, з якої не вбачається де, коли, ким та за яких обставин його було зроблено.

Що стосується карток аналізу зерна, складених зерновим складом після відвантаження продукції, то ДСТУ 4525:2006 Кукурудза передбачає вимоги до зерна кукурудзи 3-го класу (кормові потреби) щодо зернової домішки не більше 15%, а щодо сміттєвої домішки не більше 5 %. В той же час наявність сміттєвої домішки у 2% (згідно з картки аналізу зерна № 16 від 16.10.2019) та у 1,5% (згідно з картки аналізу зерна № 31 від 31.10.2019) у спірному зерні кукурудзи відповідає вимогам ДСТУ 4525:2006.

Приписами п. 2.3 договору сторони погодили, що у разі виникнення спорів щодо якості зерна поклажодавець має право провести незалежну перевірку якості зерна за власний рахунок.

Однак зерновий склад під час вивантаження зерна на зберігання та, як ним зазначено, під час встановлення факту погрузки зерна неналежної якості на машини поклажодавця, не надав останньому повідомлення для можливості проведення у разі необхідності незалежної перевірки якості зерна.

Вимогу з претензією по відшкодуванню збитків, завданих передачею на зберігання зерна неналежної якості, в якості додатків до якої було додано копію акту вхідного контролю якості зерна від 16.10.2019, копії актів про виявлення мінеральних домішок в зерні від 26.10.2019, 27.10.2019, 29.10.2019 та копії актів обстеження обладнання від 26.10.2019, 27.10.2019, 29.10.2019, зерновим складом було направлено поклажодавцю лише 09.12.2019, яку, за даними останнього, було отримано 17.12.2019 та на яку було надано відповідь 14.01.2020.

З огляду на вказане, зерновим складом не доведено, що поклажодавцем було надано до відвантаження зерно якість якого була гіршою, ніж це дозволяли обмежувальні кондиції держстандартів, оскільки при прийнятті на зберігання зерна кукурудзи 3 класу, його якість відповідала вимогам ДСТУ 4525:2006 Кукурудза, що підтверджується картками аналізу зерна № 16 від 16.10.2019 та № 31 від 31.10.2019, які були видані СТОВ «Заворичі».

Враховуючи вищевикладене, зерновим складом не доведено порушення поклажодавцем вимог п. 2.1 договору, а отже здійснення ним протиправної поведінки по відношенню до зернового складу щодо надання на зберігання зерна неналежної якості.

Не доведеним з посиланням на належні докази у справі суд вважає і факт завдання шкоди зерновому складу діями поклажодавця, а також розмір розрахованих у зв`язку з завданням шкоди збитків.

Так, суму завданих збитків зерновий склад розраховує із вартості: витрат, понесених через простій елеватора у жовтні 2019 року на суму 159361,04 грн (годин у жовтні 744 (24х31), час простою - 23 год, наданих послуг у жовтні - 4995622,06 грн, звідси (4995622,06: ((744-23))х744-4995622,06 грн); витрат, понесених на повторне очищення зерна на суму 86,40 грн (повторно очищено - 4 тони, тариф - 18 грн/т/%, засміченість - 3,2%, звідси (4х(3,2-2)х18); пошкодженого обладнання на суму 406910,00 грн (13499,64 євро х 30,142286 (курс євро до гривні)); витрат на оплату ремонтних робіт загалом на суму 16471,69 грн (у ремонтах брали участь 4 слюсарі, місячний посадовий оклад слюсаря - 14910,10 грн, річний фонд оплати слюсаря - 14910,10х12=178920,00 грн, норма тривалості робочого часу на 2019 рік - 1993 год, погодинна тарифна ставка слюсаря - 178920,00:1993=89,77 грн/год, по акту обстеження від 26.10.2019: час простою - 3,5 год, надбавки - 20% за нічний час і 100% за вихідний день (89,77х2+89,77х0,2)х3,5х4=3016,30 грн, по акту обстеження від 27.10.2019: час простою - 3 год, надбавки - 100% за вихідний день (89,77х2)х3,5х4=2513,56 грн, по акту обстеження від 27.10.2019: час простою - 5 год, надбавки - 100% за вихідний день (89,77х2)х5х4=3590,80 грн, по акту обстеження від 29.10.2019: час простою - 3,5 год, надбавки - 20% за нічний час (89,77+89,77х0,2)х3,5х4=1508,08 грн, по акту обстеження від 29.10.2019: час простою - 8 год (89,77х8х4=2872,64 грн), відрахування на соціальне страхування - 13501,38х22%=2970,31 грн).

Разом з тим, суд зазначає, що зерновим складом арифметично невірно проведено нарахування суми витрат на оплату ремонтних робіт по акту обстеження від 27.10.2019, зважаючи на те, що час простою елеватора в цей день склав 3 год, а сума витрат розрахована із часу простою у 3,5 год.

Окрім іншого, суд вказує, що зерновим складом не враховано, що на підтвердження витрат на оплату ремонтних робіт в частині проведення розрахунків за роботу слюсарів, необхідно було подати до суду бухгалтерську та іншу документацію по товариству, яка б підтверджувала розмір та суми нарахованих та виплачених цим особам коштів.

Також суд вважає, що зерновим складом не обґрунтовано належними документами вартість пошкодженого обладнання, яке підлягає відновленню, станом на момент виходу елеватора з ладу. Копію листа від 18.11.2019, в якому викладена позиція представника компанії LLC «SOLOT CAPITAL LIMITED» щодо необхідності заміни норійної стрічки і ковшів елеватора та вказана вартість частини транспортної системи елеватора, яка підлягає заміні, суд не розцінює як належний доказ в підтвердження суми витрат на ремонт елеватора з тих мотивів, що в листі необґрунтовано на підставі яких документів та за якими розрахунками було визначено вартість ремонту у 13499,64 євро. Окрім того, суду не надано доказів тому, що представник компанії LLC «SOLOT CAPITAL LIMITED» є експертом, який має право проводити оцінку пошкоджень технічного обладнання.

Суд також вказує, що зерновий склад не довів, що 26.10.2019, 27.10.2019 та 29.10.2019 не відбувалось відвантаження зернової продукції, яка могла не відповідати вимогам якості, іншими поклажодавцями, відмінними від ТОВ "Агро-Регіон-Козелець", зважаючи на те, що в запереченнях на відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву поклажодавцем повідомлено, що в спірний період разом з його машинами розвантажувалися машини й інших осіб, у зв`язку з чим зерновий склад затримував його машини, про що перевізник виставляв йому трекінг простою. Вказаним спростовується причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою її заподіювача, який, на думку зернового складу, присутній в спірних правовідносинах. З огляду на викладене суд також вважає недоведеною вину поклажодавця по виведенню з ладу складових елементів елеватора, належного зерновому складу, пошкодження його майна, необхідності зупинення роботи елеватора (простій) та здійснення у зв`язку з цим ремонтних робіт.

Приписами ч. 1 ст. 13 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає, що зерновим складом не надано суду належних доказів, що витрати, понесені ним на ремонт обладнання елеватора є збитками, спричиненими діями саме поклажодавця та не доведено у встановленому ст. 74 ГПК України порядку факту виникнення у поклажодавця обов`язку по їх відшкодуванню, що є підставою для відмови у задоволенні зустрічного позову у повному обсязі.

Враховуючи задоволення судом вимог первісного позову та відмови в задоволенні зустрічного позову, витрати по сплаті судового збору за первісним позовом покладаються на СТОВ "Заворичі". Витрати по сплаті судового збору за зустрічним позовом стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 13, 74-79, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Регіон-Козелець" до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Заворичі" про стягнення 406164,61 грн попередньої оплати задовольнити.

2. Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Заворичі" (07424, Київська обл., Броварський район, с. Заворичі, вул. Радна, буд. 16, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Регіон-Козелець" (17000, Чернігівська обл., Козелецький район, с. Лихолітки, вул. Леніна, буд. 60, ) 406164 (чотириста шість тисяч сто шістдесят чотири) гривні 61 копійку та 6092 (шість тисяч дев`яносто дві) гривні 47 копійок судового збору.

3. У задоволенні зустрічного позову Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Заворичі" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Регіон-Козелець" про стягнення 582829,13 грн збитків відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: (http://court.gov.ua/fair/).

Повне рішення складено: 09.07.2020

Суддя В.М. Антонова