ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"30" червня 2020 р. м. Вінниця Cправа № 902/798/14(902/195/20)

Господарський суд Вінницької області у складі

головуючого судді Лабунської Т.І.,

за участю: секретаря судового засідання - Матущак О.В.,

за відсутності представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали

за позовом: Дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff" (22800, Вінницька обл., м. Немирів, вул. Горького, буд. 31)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Савсервіс-Мова" (вул. Краснова, 27, м. Київ, 03115)

про стягнення 21 473,53 грн

в межах справи № 902/798/14

за заявою: Компанії "Nemiroff Holding Limited" (01050, м. Київ, вул. Старонаводницька, буд. 13-А)

до: Дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff" (22800, Вінницька обл., м. Немирів, вул. Горького, буд. 31)

про банкрутство

В С Т А Н О В И В :

27.02.2020 року до Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява № 01-34/48-02 від 20.02.2020 року ДП "УГК "Nemiroff" до ТОВ "Савсервіс-Мова" про стягнення 21 473,53 грн.

Позовні вимоги позивач мотивує тим, що відповідач всупереч умовам договору дистриб"юції № 31102009/ДП УГК/Д-23 від 31.10.2009 року не виконав договірних зобов"язань щодо оплати поставленої йому ДП "УГК "Nemiroff" продукції та повернення піддонів.

Внаслідок чого за твердженням ліквідатора позивача у відповідача перед ДП "УГК "Nemiroff" виникла заборгованість у розмірі 21 473,53 грн.

Враховуючи те, що ТОВ "Савсервіс-Мова" в добровільному порядку не розрахувалося з ДП "УГК "Nemiroff" за передану йому продукцію, арбітражний керуючий (ліквідатор) Гладій О.В. з метою захисту порушених прав позивача звернувся з вказаним позовом до суду для стягнення боргу в судовому порядку.

Ухвалою суду від 03.03.2020 року за вказаним позовом відкрито провадження в межах справи № 902/798/14, визначено, що розгляд справи підлягає здійсненню за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 01.04.2020 року.

26.03.2020 року від відповідача до суду надійшов відзив № 123 від 23.03.2020 року на позовну заяву, в якому останній заперечив проти задоволення заявлених позовних вимог з огляду на закінчення строків позовної давності та не доведенням позивачем належними доказами заявленої до стягнення суми заборгованості.

01.04.2020 року підготовче засідання у справі не відбулося, у зв"язку з неявкою учасників справи та введенням відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 року карантину на території України з метою запобігання поширенню на території держави коронавірусу COVID-19, який віднесено до особливо небезпечних інфекційних хвороб.

За таких обставин, суд ухвалою від 01.04.2020 року призначив наступне підготовче засідання у справі на 12.05.2020 року.

07.04.2020 року від позивача через засоби поштового зв"язку надійшла відповідь на відзив № 01-34/55-03 від 31.03.2020 року, в якому арбітражний керуючий (ліквідатор) Гладій О.В. звернувся до суду з проханням визнати причини пропуску строку позовної давності поважними, не застосовувати строк позовної давності до заявлених позовних вимог та здійснити захист порушених прав позивача.

Ухвалою суду від 12.05.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу № 902/798/14(902/195/20) для судового розгляду по суті на 01.06.2020 року.

Ухвалою суду від 01.06.2020 року розгляд справи по суті, у зв"язку з неявкою представників сторін відкладено на 30.06.2020 року.

30.06.2020 року в судове засідання з представників сторін ніхто не з"явився. Останні про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином ухвалою суду, яка направлялася рекомендованою поштовою кореспонденцією. Зокрема, факт належного повідомлення сторін стверджується рекомендованими поштовими повідомленнями про вручення ухвали суду від 01.06.2020 року, які наявні у матеріалах справи.

У зв`язку з неявкою учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Судом встановлено, що через засоби поштового зв"язку до суду надійшло клопотання від відповідача № 230 від 25.06.2020 року про розгляд справи за відсутності уповноваженого представника, за наявними в матеріалах справи документами. Разом з тим, в даному клопотанні відповідач зазначив про те, що ТОВ "Савсервіс-Мова" заперечує проти задоволення заявлених позовних вимог, підтримує позицію, викладену у відзиві на позовну заяву.

Відповідно ч. 3 ст. 196 ГПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Зважаючи на процесуальне право учасника справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності відповідача.

Окрім того, ч. 1 ст. 202 ГПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи повторну неявку в судове засідання представника позивача, суд прийшов до висновку про розгляд справи за відсутності останнього.

При цьому, суд вважає, що неявка представників сторін не є перешкодою для розгляду справи.

Розглядаючи дану справу, суд, з урахуванням ч. 2 ст. 11 ГПК України та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" приймає до уваги припис ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою закріплене право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши докази надані сторонами в обгрунтування правових позицій та долучених до матеріалів справи встановив наступні обставини.

За своєю правовою природою спір, який виник між сторонами випливає із договору дистриб"юції.

Договори дистриб"юції належать до так званих "непоіменованих" договорів, які можуть укладатися в силу принципу свободи договору, закріпленого у ст. 3 (загальні засади цивільного законодавства) ЦК України та деталізованого у ст.ст. 6 (акти цивільного законодавства та договір), 627 (свобода договору) ЦК України, та одночасно регулюються ЦК України та ГК України.

Договори дистриб"юції укладаються у письмовій формі в силу ст. 208 (правочини, які належить вчиняти у письмовій формі) ЦК України та 181 (загальний порядок укладання господарських договорів) ГК України, так як укладаються між господарюючими суб"єктами, мають підписуватися сторонами та скріплюватися їх печатками.

31.10.2009 року між ДП "УГК "Nemiroff" (Компанія) та ТОВ "Савсервіс-Мова" (Дистриб"ютор) укладено договір дистриб"юції № 31102009/ДП УГК/Д-15.

Відповідно до пункту 1.1 договору, позивач зобов`язався передати у власність відповідача продукцію для її подальшого поширення на території на умовах і в порядку, визначених договорами, а відповідач зобов`язався прийняти продукцію у власність і оплатити її вартість, а також виконати дії, необхідні для поширення і просування Продукції на території на умовах і в порядку, визначених договором.

Невід"ємними частинами договору є Додаткові угоди № 20 від 18.11.2010 року, №38 від 21.11.2011 року, № 56 від 12.11.2012 року, якими продовжувався строк дії договору.

В п. 4.8. договору сторони передбачили, що продукція передається Дистриб"юторові разом з пакетом документів, до складу якого входить: видаткова накладна, контрольний лист на перевезення, товарно - транспортна накладна на переміщення алкогольних напоїв, додаток до ТТН, податкова накладна, свідоцтво якості готової продукції. Продукція вважається переданою Компанією і прийнятою Дистриб"ютором по кількості і якості з моменту підписання всіх відвантажувальних документів. Перехід права власності на продукцію від Компанії до Дистриб"ютора і всіх ризиків випадкової загибелі або пошкодження продукції відбувається у момент підписання ТТН компанією.

У п. 5.3. договору визначено, що оплата продукції, реалізованої відповідачу на умовах відстрочення платежу. Строк виникнення зобов"язання по оплаті такої продукції визначається з моменту отримання продукції відповідачем - дати вказаної відповідачем у видатковій накладній у відповідності з п. 4.8. договору, з врахуванням строку відстрочення платежу (до 30 календарних днів), вказаного в замовленні відповідача.

Пунктом 5.4. договору встановлено, що зобов"язання по оплаті продукції, реалізованої відповідачем на умовах відстрочення платежу, повинно бути погашене до закінчення граничної дати виконання зобов"язань.

Відповідно до положення встановленого в п. 5.8. договору, зобов"язання по оплаті продукції, реалізованої відповідачем на умовах відстрочення платежу, вважаються погашеними з дати фактичного виконання зобов"язання.

Із змісту позовної заяви та доданих до неї письмових доказів суд встановив, що позивач на виконання умов договору дистриб"юції № 31102009/ДП УГК/Д-15 від 31.10.2009 року передав відповідачу у власність продукцію для її подальшого поширення на території на умовах і в порядку, визначених договором.

На підтвердження виконання умов договору позивачем до позовних матеріалів надано видаткові накладні та товарно-транспортні накладні.

Натомість, за твердженням позивача відповідачем всупереч умовам договору договірні зобов"язання належним чином виконано не було, у зв"язку з чим у останнього перед ДП "Українська горілчана компанія "Nemiroff" виникла заборгованість у розмірі 21 473,53 грн, яка включає борг по оплаті вартості отриманої продукції та борг по оплаті вартості піддонів.

Як з"ясовано судом з метою досудового врегулювання спору 20.02.2020 року арбітражним керуючим (ліквідатором) Гладієм О.В. було надіслано на адресу відповідача лист - вимогу № 01-34/49-02 про необхідність погашення боргу та повернення піддонів.

З матеріалів справи вбачається, що вказана вимога залишена відповідачем без реагування.

При цьому, із відзиву на позовну заяву суд встановив, що відповадачем не заперечується факт існування договірних відносин з позивачем за договором дистриб"юції № 31102009/ДП УГК/Д-15 від 31.10.2009 року, але спростовується факт існування боргу.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 ГПК України).

Законодавцем у ст.ст. 76-79 ГПК України визначено, що докази за своїми юридичними властивостями мають бути належними, достатніми, допустимими та достовірними.

Необхідно зауважити, що одним із важливих принципів господарського процесу є принцип змагальності, який вказує на те, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Виходячи із змісту даного принципу господарського судочинства головним обов"язком позивача є доведення факту порушення відповідачем його прав і законних інтересів у договірних відносинах та існування заборгованості.

Суд, детально дослідивши надані позивачем письмові докази, а саме видаткові накладні та товарно - транспортні накладні встановив, що останні не є належними та достатніми доказами в обгрунтування заявлених позивних вимог.

Зокрема, як з"ясовано судом позивачем надані видаткові накладні на загальну суму більше 10 000 000,00 грн, яка набагато перевищує заявлений до стягнення розмір боргу. При цьому, з усієї сукупності поданих накладних є не зрозумілим, за якою саме накладною або накладними погашено борг, а за якими він існує у розмірі 21 473,53 грн. Також позивачем не надано чіткого розрахунку боргу відповідача за договором дистриб"юції № 31102009/ДП УГК/Д-15 від 31.10.2009 року без якого не можливо з"ясувати яким чином сформувався заявлений до стягнення борг.

Окрім того, суд вважає за необхідне відмітити, що усі господарські операції підтверджуються первинними документами. Відповідно до ст. 1 ЗУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію. До таких зокрема належать: видаткова та податкова накладні, рахунок фактура, товарно - транспортна накладна, акт виконаних робіт або акт прийманні виконаних робіт, банківські виписки, платіжні доручення, оборотно - сальдові відомості.

З умов договору дистриб"юції № 31102009/ДП УГК/Д-15 від 31.10.2009 року слідує, що сторони самостійно визначили перелік первинних документів на підтвердження вчинення господарської операції, притаманних саме даному виду договору. Зокрема, в п. 4.8. договору передбачено, що продукція передається Дистриб"юторові разом з пакетом документів, до складу якого входить: видаткова накладна, контрольний лист на перевезення, товарно - транспортна накладна на переміщення алкогольних напоїв, додаток до ТТН, податкова накладна, свідоцтво якості готової продукції.

Незважаючи на умови договору, позивачем окрім низки видаткових накладних та товарно - транспортних накладних інших первинних документів на підтвердження заявленої до стягнення суми заборгованості надано не було, в тому рахунку й обопільно підписаного Акту звірки взаємних розрахунків, з якого можливо було б встановити розмір боргу та проведені розрахунки.

Разом з тим, судом встановлено, що первинні документи на підтвердження здійснення господарських операцій між сторонами за договором дистриб"юції №31102009/ДП УГК/Д-15 від 31.10.2009 року не можуть бути надані й відповідачем, у зв"язку із їх знищенням відповідно до вимог законодавства, що стверджується Актом № 10 від 10.02.2017 року.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факту неналежного виконання відповідачем договірних зобов"язань та існування заборгованості у розмірі 21 473,53 грн. Долучені позивачем до позовних матеріалів копія договору дистриб"юції, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні юридично не підтвердили обгрунтованість заявлених позивачем позовних вимог.

Принагідно, суд вважає за необхідне відмітити, заявлена до стягнення позивачем сума боргу включає в себе окрім основного боргу й борг щодо вартості піддонів.

Відповідно до п. 3.2. договору, продукція відвантажується запакованою на піддонах з логотипом позивача. Піддони з логотипом Позивача є власністю Позивача і підлягають поверненню Відповідачем. Заставна вартість одного піддону складає 300.00 грн, в тому числі ПДВ. Повернення піддонів відповідачем відбувається на вимогу позивача на умовах FCA, склад відповідача (Інкотермс, 2000). При цьому, відповідач зобов`язаний підготувати піддони для їх передачі позивачу не пізніше, ніж на наступний день після отримання від Позивача відповідної вимоги (повідомлення) про повернення піддонів.

У випадку порушення відповідачем умов повернення піддонів, визначеного у цьому пункті договору, відповідач сплачує на користь позивача неустойку у розмірі 1% від вартості неповернутих піддонів за кожен календарний день прострочення. Якщо відповідач порушує строк повернення піддонів, визначений у цьому пункті договору, більше, як на 20 (двадцять) календарних днів, то окрім неустойки відповідач зобов`язаний сплатити позивачу штраф у розмірі 30% від вартості неповернутих піддонів.

Як з"ясовано судом в матеріалах справи відсутні документи, які б підтверджували повернення відповідачем позивачу піддонів. Однак, з відзиву на позовну заяву вбачається, що відсутність підтверджуючих документів на повернення піддонів обумовлена їх знищенням за закінченням строків зберігання. Проте, водночас в матеріалах справи відсутні й докази неповернення відповідачем піддонів.

За таких обставин, позивачем доказово не доведено факту існування боргу відповідача перед ДП "Українська горілчана компанія "Nemiroff" за неповернені піддони.

Тому, з урахуванням викладеного, у позові про стягнення 21 473,53 грн боргу слід відмовити.

Принагідно, суд критично відноситься до позиції відповідача про застосування до заявлених позовних вимог строків позовної давності з огляду на наступне.

Позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Тобто, перш ніж застосовувати позовну давність, суд має з"ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необгрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес дійсно порушені, але позовна давність сплила і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє у позові у зв"язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Відмова в задоволенні позову у зв"язку з відсутністю порушеного права із зазначенням в якості додаткової підстави для відмови в задоволенні позову спливу позовної давності, не відповідає вимогам закону.

Такої правової позиції дійшла Велика Палата Верховного суду у постанові від 07.11.2018 року у справі № 372/1036/15-ц.

Враховуючи те, що суд відмовляє позивачу у задоволенні позову з підстав недоведення ним порушення відповідачем його прав та законних інтересів та правомірності підстав для стягнення боргу, відмовляти в позові у зв"язку з пропущенням строку позовної давності не відповідатиме вимогам закону.

Тому, вищевикладене свідчить про відсутність правових підстав й для задоволення клопотання представника позивача про визнання причин пропуску строку позовної давності поважними.

Разом з тим, у позовній заяві ліквідатор позивача зазначає про те, що на момент звернення до суду із вказаною позовною заявою позивач очікує понести додаткові витрати на правову допомогу у зв"язку із розглядом справи у розмірі 60000,00 грн.

Тому, просить суд стягнути відповідну суму витрат з відповідача.

Суд, дійшов висновку про відмову в стягнення з відповідача 60000,00 грн витрат, пов"язаних з професійною правничою допомогою з огляду на наступне.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

В силу ч. 1 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Пунктом 2 ч. 4 ст. 129 ГПК України передбачено, що інші судові витрати, пов"язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

За таких обставин, беручи до уваги, що у задоволенні позову ДП "Українська горілчана компанія "Nemiroff" до ТОВ "Савсервіс-Мова" про стягнення 21 473,53 грн відмовлено, слід відмовити й у стягненні з відповідача 60000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу та покласти відповідні судові витрати на позивача.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 129 ГПК України у разі відмови в позові судовий збір покладається на позивача.

Частинами 1, 2 ст. 4 ЗУ "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Частиною 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

Керуючись ст.ст. 2, 7 Кодексу України з процедур банкрутства; ст.ст. 2, 3, 11, 12, 13, 18, 42, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 202, 210, 232, 236, 238, 240, 241, 242, 256, 326, 327 ГПК України, суд -

У Х В А Л И В :

1. В задоволенні позову Дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff" (22800, Вінницька обл., м. Немирів, вул. Горького, буд. 31) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Савсервіс-Мова" (вул. Краснова, 27, м. Київ, 03115) про стягнення 21 473,53 грн відмовити.

2. У стягненні з Товариства з обмеженою відповідальністю "Савсервіс-Мова" 60000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

3. Стягнути з Дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff" (22800, Вінницька область, м. Немирів, вул. Горького, буд. 31, ) в доход Державного бюджету України 2 102,00 грн - судового збору.

4. Видати наказ.

5. Згідно з приписами ч.1 ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

6. Згідно з положеннями ч.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

7. Копію рішення суду надіслати згідно переліку рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 10 липня 2020 р.

Суддя Лабунська Т.І.

віддрук.прим.:

1 - до справи;

2 - Дочірнє підприємство "Українська горілчана компанія "Nemiroff" (22800, Вінницька обл., м. Немирів, вул. Горького, буд. 31);

3 - Товариство з обмеженою відповідальністю "Савсервіс-Мова" (вул. Краснова, 27, м. Київ, 03115);

4 - арбітражний керуючий (ліквідатор) Гладій О.В. (м. Дніпро, а/с 189, 49000).