ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2020 р. Справа№ 910/406/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Коробенка Г.П.

Кравчука Г.А.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2020 (повний текст рішення складено 23.03.2020)

у справі №910/406/20 (суддя Павленко Є.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 8 484,75 грн,

УСТАНОВИВ:

У січні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - відповідач, Залізниця) про стягнення 8484,75 грн штрафу за несвоєчасну доставку вагонів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач здійснював перевезення вантажу - вагонів залізничних на власних осях зі станції Одеса-Порт Одеської залізниці до станції Сокаль Львівської залізниці, які в подальшому було переадресовано на станцію Городенка-Завод Львівської залізниці, при цьому відповідачем було допущено перевищення терміну доставки вантажу на 5 діб, тому позивачем нарахований штраф у розмірі 30% провізної плати.

Заперечуючи проти позову у суді першої інстанції, відповідач посилався на те, що прострочення доставки вагонів з вантажем до станції призначення відбулось не з вини Залізниці, оскільки вказані вагони перебували на станції Червоноград через неможливість їх прийому на станції Сокаль у зв`язку із зайнятістю фронту навантаження на станційних коліях вагонами, що прибули на адресу позивача. Також просив зменшити на 50% розмір штрафу, оскільки позивачу не було завдано збитків, та просив зменшити заявлену до відшкодування суму витрат на професійну правничу допомогу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23 березня 2020 року позов задоволено.

З Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" стягнуто 8 484 грн 75коп. штрафу, 2 102 грн 00 коп. судового збору, а також 5 000 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Акціонерне товариство "Українська залізниця" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким відмовити у позові.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, зокрема, суд не звернув увагу на доводи відповідача про те, що прострочення доставки вагонів з вантажем до станції призначення відбулось не з вини залізниці, оскільки вказані вагони перебували на станції Червоноград через неможливість їх прийому на станції Сокаль у зв`язку із зайнятістю фронту навантаження на станційних коліях вагонами, що прибули на адресу позивача і за заявою позивача були переадресовані; витрати на професійну правничу допомогу є завищеними та належним чином не обґрунтовані.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28 квітня 2020 року відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - до 01 червня 2020 року, сторонам роз`яснено, що апеляційна скарга буде розглянута у письмовому провадженні, без виклику учасників справи.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу (направлений до суду 12.05.2020) заперечив проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що розрахунок терміну доставки вантажу позивачем визначався з урахуванням переадресування, про що зазначено у позовній заяві, і це було враховано судом; розмір витрат на професійну правничу допомогу, надану адвокатом, є обґрунтований і підтверджений належними доказами. Крім того, позивачем в тексті відзиву на апеляційну скаргу заявлено клопотання про розподіл судових витрат на правничу допомогу в сумі 2500 грн.

10 червня 2020 року від відповідача надійшла відповідь на відзив, у якій він заперечує проти розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2500 грн, посилаючись на те, що їх розмір завищений і не відповідає фактично виконаній адвокатом роботі.

Частиною 2 ст. 270 ГПК України встановлено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 273 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 07 лютого 2018 року між позивачем, як замовником, та відповідачем, як перевізником, було укладено договір про надання послуг №07153/ПЗ-2018, предметом якого є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах Залізниці, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах Товариства, і проведення розрахунків за ці послуги.

Даний договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками цих суб`єктів господарювання.

Відповідно до пункту 8.1 договору сторони домовилися про використання електронного документообігу.

Згідно з пунктом 8.8 договору, у разі судового розгляду справи чи виникненні претензійної практики, використовується візуальне відображення електронних документів на папері.

За умовами пункту 12.1 цієї угоди остання вступає в силу з моменту одностороннього підписання замовником договору в електронному вигляді з накладанням ЕЦП в АС "Месплан" або АС "Клієнт УЗ", або вчинення замовником будь-якої дії на виконання цього договору і діє з 20 лютого 2018 року до 31 грудня 2018 року. Якщо жодна із сторін не звернеться письмово за один місяць до закінчення дії договору з пропозицією до іншої сторони про припинення його дії, то цей договір діє до надходження такої пропозиції і здійснення всіх розрахунків за виконані перевезення та надані послуги.

28 червня 2019 року Залізницею згідно перевізних документів (накладних) № 40178501, № 40178519, № 40178527, № 40178535 та №40178568 прийнято до перевезення по станції Одеса-Порт Одеської Залізниці вантаж - залізничні вагони на власних осях не поіменовані в алфавітному порядку. Станція призначення - Сокаль Львівської залізниці, відстань перевезення - 1184 км. Одержувачем цих вагонів було зазначено Товариство.

Відповідно до Правил обчислення термінів доставки вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року № 644 (із змінами та доповненнями), зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2000 року за № 644 (далі - Правила), граничний термін доставки вантажу по перевізним документам № 40178501, № 40178519, № 40178527, № 40178535 та № 40178568, з урахуванням переадресування, є 06 липня 2019 року.

Однак, вказаний вантаж 09 липня 2019 року було переадресовано на станцію Городенка-Завод Львівської залізниці та доставлено за призначенням лише 12 липня 2019 року.

12 липня 2019 року Товариством було здійснено розкредитування вказаних перевізних документів, що підтверджується графою 53 накладних, та цього ж дня вантаж вивезено зі станції, що не заперечується Залізницею.

Таким чином, відповідачем було допущено перевищення терміну доставки вантажу на 5 діб.

У зв`язку із вказаними обставинами позивачем 15 липня 2019 року на адресу відповідача направлено претензію про стягнення штрафу за несвоєчасну доставку вантажу в сумі 8 484,75 грн.

Однак, листом від 09 вересня 2019 року № МЮЗ-603-606,615-619/Прс.-19 вказана претензія залишена відповідачем без задоволення з посиланням на зайнятість вантажного фронту вагонами, що прибули на адресу Товариства.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилався на порушення відповідачем термінів доставки цього вантажу за вказаними накладними, визначених статтею 41 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 квітня 1998 року № 457 (далі - Статут) та Правилами обчислення термінів доставки вантажу, у зв`язку з чим просив суд на підставі статті 116 Статуту стягнути з відповідача 8 484,75 грн. штрафу.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції прийшов до висновку щодо їх доведеності та обґрунтованості.

Північний апеляційний господарський суд погоджується із висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Як передбачено ст. 307 Господарського кодексу України (далі - ГК України), за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень. Вантажовідправник і перевізник у разі необхідності здійснення систематичних впродовж певного строку перевезень вантажів можуть укласти довгостроковий договір, за яким перевізник зобов`язується у встановлені строки приймати, а вантажовідправник - подавати до перевезення вантажі у погодженому сторонами обсязі. Залежно від виду транспорту, яким передбачається систематичне перевезення вантажів, укладаються такі довгострокові договори: довгостроковий - на залізничному і морському транспорті, навігаційний - на річковому транспорті (внутрішньому флоті), спеціальний - на повітряному транспорті, річний - на автомобільному транспорті. Порядок укладення довгострокових договорів встановлюється відповідними транспортними кодексами, транспортними статутами або правилами перевезень. Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Відповідно до ч. 1 ст. 919 ЦК України перевізник зобов`язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.

Згідно ч. 1 ст. 313 ГК України перевізник зобов`язаний доставити вантаж до пункту призначення у строк, передбачений транспортними кодексами, статутами чи правилами. Якщо строк доставки вантажів у зазначеному порядку не встановлено, сторони мають право встановити цей строк у договорі.

Як підтверджується матеріалами справи, на підставі договору №07153/ПЗ-2018 відповідачем було взято на себе зобов`язання з перевезення вантажу.

Відповідно до ст. 920 ЦК України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998 затверджено Статут залізниць України.

Відповідно до пункту 41 Статуту залізниці зобов`язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць. Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення. Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки. У разі затримки подачі вагонів (контейнерів) під вивантаження внаслідок зайнятості вантажного фронту або з інших причин, залежних від одержувачів, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо він прибув на станцію призначення до закінчення встановленого терміну доставки.

За пунктами 1.1, 1.2 Правил термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата.

Відповідно до підпункту 1.1.1 Правил обчислення термінів доставки вантажів (статті 41, 116 Статуту) у разі перевезення вантажною швидкістю залізниці надається термін доставки вантажу: одна доба на кожні повні та неповні 320 км щодо маршрутних відправок, та одна доба на кожні повні та неповні 200 км щодо вагонних відправок.

Обчислення терміну доставки починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах. При прийманні від відправника вантажу до перевезення раніше дня, на який призначено навантаження, термін доставки обчислюється з 24-ї години того дня, на який призначено навантаження, про що в накладній робиться відмітка в графі "Навантаження призначено на __число __місяць" (пункт 2.1 Правил).

Згідно з пунктом 2.4 наведених Правил терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1, збільшуються, зокрема, на одну добу на операції, пов`язані з відправленням і прибуттям вантажу, а також у разі переадресування вантажів.

Про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції (пункт 2.9 Правил).

Дослідивши наявні у матеріалах справи копії накладних, апеляційним господарським судом встановлено, що у них відсутні завірені підписом працівника відповідної станції відмітки щодо причин затримки вантажу, які дають право Залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки.

Відповідно до пункту 2.10 Правил вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.

Згідно зі статтею 23 Закону України "Про залізничний транспорт", у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань за договором про організацію перевезень вантажів перевізники несуть відповідальність за неповну і несвоєчасну подачу вагонів і контейнерів для виконання плану перевезень, а вантажовідправники - за невикористання наданих транспортних засобів у порядку та розмірах, що визначаються Статутом. Перевізники також несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом.

Відповідно до пункту 116 Статуту за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі:

10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби;

20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби;

30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб.

Зазначений штраф не сплачується, якщо вантаж не було вивезено одержувачем із станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу або якщо в цей же термін одержувач не розкредитує перевізні документи на вантаж, що прибув.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відправлений позивачу вантаж було доставлено Залізницею лише 12 липня 2019 року. Того ж дня позивачем було здійснено розкредитування відповідних перевізних документів та вивезено вантаж зі станції, що підтверджується матеріалами справи та Залізницею не заперечувалося.

Нарахування штрафу за несвоєчасну доставку вантажу здійснюється в залежності від кількості повних прострочених діб, але не менш ніж двох діб. Встановлений статтею 116 Статуту штраф застосовується у разі прострочення доставки вантажу на дві доби (більше ніж на 48 годин), на три доби (більше ніж на 72 години) і на чотири доби (більше ніж на 96 годин). Якщо прострочення доставки вантажу допущено залізницею менш ніж на дві доби (не більше 48 годин), що обчислюється з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення, то підстави для нарахування передбаченої статтею 116 Статуту штрафу відсутні.

Згідно з пунктом 8 Правил видачі вантажів, оформлення видачі вантажу засвідчується календарним штемпелем станції у відповідній графі накладної. Датою фактичної видачі вантажу вважається дата його вивозу з території станції в разі вивантаження засобами залізниці або дата подачі вагона під вивантаження, якщо воно здійснюється одержувачем на місцях загального або незагального користування.

Як підтверджується відбитком календарного штемпеля на вищевказаних накладних, вантаж відповідачем доставлено позивачу 12 липня 2019 року, тобто, з порушенням встановленого терміну доставки, визначеного статтею 41 Статуту та Правилами, та простроченням більше чотирьох діб.

Відповідачем обставини фактичного прострочення виконання свого зобов`язання із вчасної доставки вантажу не заперечувались, як не спростовувалось вірності здійсненого позивачем розрахунку штрафу. Залізниця у відзиві на позов та у апеляційній скарзі вказувала лише на те, що порушення строків доставки вантажу, на її думку, відбулось не з вини відповідача .

Відповідно до розрахунку позивача загальна сума штрафу за прострочення доставки вантажу склала 8 484,75 грн.

Здійснивши перевірку розрахунку штрафу за несвоєчасну доставку вантажу за вищенаведеними накладними, проведеного позивачем окремо по кожному перевізному документу з урахуванням визначеної у накладній суми провізної плати для кожного вагону, апеляційний господарський суд встановив правомірність задоволення місцевим господарським судом позову про стягнення з відповідача штрафу в сумі 8 484,75 грн.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу до 50%, то судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у його задоволенні, оскільки відповідачем не доведено наявності обставин, з якими чинне законодавство пов`язує можливість зменшити розмір стягуваного штрафу.

Щодо розподілу судом першої інстанції судових витрат на професійну правничу допомогу колегія суддів виходить за наступного.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частина 2 ст. 126 ГПК України закріплено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 ГПК України).

У підтвердження обставин понесення позивачем судових витрат на правничу допомого в сумі 5 000,00 грн за розгляд справи в першій інстанції до матеріалів справи долучено: копію договору про надання правової допомоги № 81-02 від 06.02.2019 (далі - договір про надання правової допомоги); ордер на надання правничої (правової) допомоги №1001181 від 02.01.2020, виданий ТОВ "Грейнсвард" на представництво його інтересів у Господарському суді міста Києва; акт виконаних робіт (наданих послуг) №81-02/16 від 02.01.2020 з переліком виконаних робіт та часом, який це зайняло (390 хвилин); рахунок на оплату №81-02/16 від 02.01.2020 на суму 5 000,00 грн; платіжне доручення №297 від 03.01.2020 на суму 5 000,00 грн., копію свідоцтва про право Драченка В.В. на зайняття адвокатською діяльністю.

Місцевий господарський суд встановив, що витрати позивача на професійну правничу допомогу є пов`язаними з розглядом даної справи, їх розмір є обґрунтованим, співмірним із складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; заявлена сума витрат не перевищує попереднього орієнтовного розрахунку витрат наданого суду, у зв`язку із чим дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про покладення на Залізницю 5 000,00 грн. витрат на правову допомогу адвоката.

Апеляційний господарський суд погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції, оскільки він був зроблений з урахуванням загальних принципів чинного процесуального законодавства. Вимога відповідача про звільнення його від відшкодування судових витрат на послуги адвоката в повному обсязі є необґрунтованою, оскільки суперечить вимогам ст. 129 ГПК України та прецедентній практиці Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду міста Києва законне та обґрунтоване, отже, підстави для його скасування відсутні.

Позивачем в суді апеляційної інстанції також заявлено клопотання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2 500,00 грн, в обґрунтування чого подано копію договору про надання правової допомоги №01-02 від 03.02.2020; ордер на надання правничої (правової) допомоги №1002872 від 07.05.2020, виданий ТОВ "Грейнсвард" на представництво його інтересів у Північному апеляційному господарському суді; акт виконаних робіт (наданих послуг) №01-02/58 від 07.05.2020 з переліком виконаних робіт та часом, який це зайняло (150 хвилин); рахунок на оплату №01-02/58 від 07.05.2020 на суму 2500 грн; платіжне доручення №443 від 07.05.2020 на суму 2500,00 грн., копію свідоцтва про право Накоп`юка Я.В. на зайняття адвокатською діяльністю.

Таким чином, подані позивачем документи щодо оплати вартості послуг на професійну правничу допомогу адвоката, наданих в рамках розгляду спору у даній справі в суді апеляційної інстанції, є належним і допустимим доказом в підтвердження обставин реальності понесених стороною витрат, визначених ст. 126 ГПК України.

Частиною 4 статті 126 ГПК України містить критерії співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката.

Згідно з ч. 5 ст. 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Для включення всієї суми гонорару та фактичних витрат у відшкодування за рахунок відповідача має бути встановлено, що такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний, виправданий, що передбачено у статті 126 ГПК України та у статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Згідно зі ст. 15 ГПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18).

Таким чином, надавши оцінку усім наявним в матеріалах справи документам, врахувавши ступінь складності даної справи, а також з огляду на те, що обґрунтування правової позиції позивача не змінювалась як при зверненні з позовною заявою, так і при поданні відзиву на апеляційну скаргу, тобто підготовка цієї заяви по суті спору в суді апеляційної інстанції не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи, Північний апеляційний господарський суд, враховуючи висловлену відповідачем незгоду із розміром судових витрат, керуючись критерієм розумності розміру адвокатських витрат, а також реальності (необхідності) цих витрат, дійшов висновку про те, що відшкодуванню підлягають судові витрати на правничу допомогу, понесені позивачем в суді апеляційної інстанції, в сумі 1250,00 грн. Відтак заява позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, що викладена у відзиві на апеляційну скаргу, задовольняється частково.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 23 квітня 2020 року - без змін.

2. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на Акціонерне товариство "Українська залізниця".

3. Стягнути з акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, місто Київ, вулиця Тверська, будинок 5; ідентифікаційний код 40075815) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" (03038, місто Київ, вулиця Івана Федорова, будинок 32, літера А, 3-й поверх; ідентифікаційний код 41564379) 1250 (одна тисяча двісті п`ятдесят) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

4. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

5. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

6. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30.06.2020.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді Г.П. Коробенко

Г.А. Кравчук