ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2020 р.м. ХарківСправа № 5023/10655/11 (922/1217/20)

Господарський суд Харківської області у складі:

головуючий суддя Усатий В.О.

судді: Яризько В.О. , Савченко А.А.

при секретарі судового засідання Мазуренко А.О.

розглянувши справу

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "АЛТАЙ-ШИНА"
до Державне підприємство "Завод ім.В.О. Малишева"
про стягнення коштів в межах справи про банкрутство ДП "Завод ім. В.О. Малишева" №5023/10655/11
за участю :

без участі представників сторін

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду Харківської області знаходиться справа про банкрутство ДП "Завод ім. В.О. Малишева". Справа розглядається колегією суддів у складі: головуючий суддя Усатий В.О., судді Савченко А. А. та Яризько В.О.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "АЛТАЙ - ШИНА" звернулося до суду з позовною заявою до ДП "Завод імені В.О. Малишева" (вх № 1217/20 від 22.04.2020) про стягнення заборгованості у розмірі 83381,35 грн, з яких основна заборгованість - 60 000,00 грн, пеня - 18 648,37, 3% річних- 3 467,12 грн, інфляційні збитки - 1 265,86 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань відповідно до договору поставки № 172ДП від 06.03.2019 р., а саме, не сплату вартості отриманого товару у повному обсязі та в обумовлені сторонами строки.

Відповідно до статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України.

Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

Відповідно до протоколу передачі суду раніше визначеному складу суду від 22.04.2020 визначено склад суду для розгляду даної справи: головуючий суддя Усатий В.О., суддя Яризько В.О., суддя Савченко А.А.

Ухвалою суду від 28.04.2020 прийнято позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "АЛТАЙ - Шина" (вх. № 1217/20 від 22.04.2020) до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

До суду надійшов відзив (вх. 10687 від 12.05.2020) від відповідача ДП "Завод ім. В.О. Малишева", в якому просить відмовити у задоволенні вимог повністю. Вказує на те, що вважає, що з урахуванням перебування ДП "Завод ім. В.О. Малишева" в процедурі банкрутства є неправомірним нарахування інфляційних та річних протягом дії мораторію, крім того зазначає, що позивачем не надано доказів щодо отримання відповідачем оригіналу рахунку на виконання умов п.2.3. Договору №172дп.

Відповідно до ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Від сторін не надходило заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, заперечення, викладені у відзиві, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, господарським судом встановлено наступне.

06.03.2019 між Державним підприємством "Завод ім. В.О. Малишева" (покупцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Алтай-Шина" (постачальником) укладений договір поставки № 172ДП.

Відповідно до п.1.1 Договору, постачальник зобов`язується передати у власність покупця, а покупець у порядку й на умовах, передбачених Договором, зобов`язується прийняти та оплатити товарно-матеріальні цінності асортимент, комплектність, кількість та вартість якого визначається сторонами в специфікаціях, що є невід`ємними частинами Договору.

Пунктом 2.1.Договору зазначено, що ціна товару дорівнює загальній вартості всього товару, поставленого за цим Договором, та не може перевищувати 20 000 000,00 грн., в тому числі ПДВ 20% 3 333 333,33 грн.

Відповідно до пунктів 2.3., Договору, покупець зобов`язується оплатити постачальнику вартість партії товару протягом 15 банківських днів з дати приймання покупцем партії товару за асортиментом, комплектністю та якістю відповідно до п.4.5. Договору, якщо інші умови та строк оплати на відповідну партію товару не визначені сторонами відповідно до п.1.2. Договору, але в будь-якому випадку не раніше отримання покупцем оригіналу рахунку на такий товар.

Пунктом 2.4. Договору зазначено, що оплата товару покупцем здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника в безготівковій формі.

Специфікацією №1 від 11.03.2019 передбачено поставку товару - шини 195/65 R15 Premiorri Solazo, 91H у кількості 10 шт.; шини 235/75 R15 ВС-55, 105S у кількості 8 шт.; шини 175 R16C Forward Professional 462 у кількості 6 шт.; шини 225/75 R16C Premiorri Vimero-VAN 121/120R у кількості 12 шт.; шини 12.00 R20 (320R508) ИД-304 У-4, 18 не у кількості 24 шт.; шини 21.3/70-24 NORTEC Н-05 10 PR ТТ (530-610) у кількості 8 шт., загальною вартістю 276 522,02 грн.

Як зазначає позивач, на виконання умов Договору 15.03.2019 ним здійснено поставку вказаної партії товару, що підтверджується видатковою накладною № 182 від 15.03.2019. Зазначена видаткова накладна підписана з боку Покупця уповноваженою особою Кривоносом Денисом Вікторовичем, повноваження якого підтверджуються довіреністю № 343 від 12.03.2019.

Відповідно до п. 4.5. Договору приймання Товару за асортиментом, комплектністю та якістю здійснюється відділом технічного контролю Покупця протягом 20 календарних днів з дня фактичного отримання Товару. У разі виявлення невідповідності Товару умовам Договору щодо асортименту та/або комплектності та/або якості Товару відділ технічного контролю Покупця, без виклику представників Постачальника складає рекламаційний акт, про що повідомляє Постачальника. Рекламаційний акт відділу технічного контрою Покупця вважається належним та допустимим доказом невідповідності Товару умовам Договору щодо асортименту та/або якості Товару.

У разі, якщо протягом зазначеного строку відділом технічного контролю Покупця не був складений рекламаційний акт, Товар вважається прийнятим Покупцем за асортиментом, комплектністю та якістю.

Умови та строк оплати, передбачені Специфікацією №1 становлять 10 банківських днів з дати приймання покупцем партії товару. Отже, останнім днем сплати за Специфікацією №1 є 29.03.2019 р.

ДП "Завод ім. В.О. Малишева" не надано доказів, які свідчать про неприйняття товару, або будь-яких зауважень до нього, які оформлені відповідно до умов Договору та закону.

Крім того, враховуючи те, що відповідачем прийнято товар 15.03.2020 без зауважень, що підтверджується видатковою накладною № 182 від 15.03.2019 р., підписаною з боку Покупця уповноваженою особою Кривоносом Денисом Вікторовичем, повноваження якого підтверджуються довіреністю № 343 від 12.03.2019, то заперечення відповідача у відзиві на позов щодо строку приймання партії товару протягом 20 днів , тобто до 04.04.2020 є необгрунтованими.

Як вбачається з матеріалів справи, Покупецем ДП "Завод ім. В.О. Малишева" здійснено часткову оплату вартості товару:

- платіжне доручення №2566 від 15.04.2019 на суму 76 522,02 грн;

- платіжне доручення №2748 від 22.04.2019 на суму 30 000,00 грн;

- платіжен доручення №4003 від 20.06.2019 на суму 20 000,00 грн;

- платіжне доручення №4037 від 21.06.2019 на суму 20 000,00 грн;

- платіжне доручення №4224 від 27.06.2019 на суму 20 000,00 грн;

- платіжне доручення №7048 від 28.10.2019 на суму 20 000,00 грн;

- платіжне доручення №8063 від 12.12.2019 на суму 30 000,00 грн.

Отже, станом на момент звернення позивача до суду, відповідачем здійснено оплату за поставлений товар на загальну суму 216 522,02 грн. Залишок заборгованості за поставлений та отриманий Покупцем товар складає 60 000,00 грн

Позивач (постачальник) заявив до стягнення з відповідача суму основного боргу у розмірі 60 000,00 грн.

Судом встановлено, що укладений між сторонами договір є договором поставки.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до пункту 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із пунктом 6 статті 265 Господарського кодексу України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Статтею 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтями 662, 663 Цивільного кодексу передбачено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу, у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як встановлено та зазначено вище, товар був поставлений та переданий відповідачу. Відповідачем прийнятий товар без будь-яких зауважень, що підтверджується матеріалами справи.

У відзиві на позов відповідач зазначає, що заявлені позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та неправомірними, оскільки оригінал рахунку до нього не надходило, тому у відповідача не виникло зобов"язання щодо оплати виконаних робіт. Крім того, відповідач не погоджується з нарахуванням пені, 3% річних та інфляційних.

Суд не погоджується з твердженням відповідача про те, що строк оплати за Договором не настав з причин не отримання від позивача оригіналу рахунку виходячи з наведеного.

Порядок створення, отримання та відображення підприємствами у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів встановлено Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 р. N 88.

За своїм призначенням рахунок-фактура не відповідає ознакам первинного документа, встановленим ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", оскільки ним не фіксується будь-яка господарська операція, розпорядження або дозвіл на проведення господарської операції, а носить лише інформаційний характер.

Слід звернути увагу на те, що рахунок-фактура є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати кошти; ненадання рахунку-фактури не є невідкладною умовою у розумінні ст. 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 ЦК України; тому наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обов`язку сплатити надані послуги.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі №37/405 від 29.09.2009.

Згідно зі ст. 33 ГПК України , доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи, що відповідно до ст. 526 ЦК України, ст. ст. 193, 198 ГК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно з вимогами закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, приймаючи до уваги викладені обставини, та враховуючи те, що станом на момент розгляду справи, відповідач заборгованість не сплатив та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму боргу, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобов`язання з оплати вартості поставки товару на суму 60000,00 грн., а позовні вимоги в частині стягнення цієї суми заборгованості суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо заявленої позивачем до стягнення з відповідача пені у розмірі 18 648,37 грн., 3% річних у розмірі 3 467,12 грн. та інфляційних втрат у розмірі 1 265,86., то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання, як пеня та її розмір встановлено ч. 3 ст. 549 ЦК України, ч. 6 ст. 231 ГК України, статтями 1,3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та ч.6 ст. 232 ГК України.

Згідно ч. 1 та ч. 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Ч. 1 ст. 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У відповідності до ч. 6 ст. 231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГШК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У частині 2 ст. 343 ГК України зазначається, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

За розрахунками позивача за період з 30.03.2019 по 16.04.2020 розмір пені за Договором складає 18 648,37 грн.

Проте, сторонами було узгодженно п.6.3.2 Договору, що у разі порушення строків оплати вартості виконаних робіт підрядника , що триває більше 10 календарних днів, замовник сплачує підряднику пеню в розмірі облікової ставки Національного банку України, що діяла у період нарахування пені від несвоєчасно сплаченої суми за кожен календарний день прострочення, але в будь-якому випадку не більше 30% від суми заборгованості за відповідним зобов"язанням.

Сума заборгованості за Договором становить 60 000,00 грн, отже 30% від зазначеної суми становлять 18 000,00.

Враховуючи те, що суд не може виходити за рамки умов, наведених у Договорі, то суд позовні вимоги в частині нарахування пені задовольняє частково, у розмірі 18 000,00 грн.

Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов Договору, позивачем нараховано 3% річних у розмірі 3 467,12 грн.

Перевіривши правильність нарахування трьох відсотків річних, суд дійшов висновку, що дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства України, здійснено позивачем арифметично вірно, а тому позовні вимоги в частині стягнення 3% річних в сумі 3467,12 грн., є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо нарахованих позивачем інфляційних в розмірі 1 265,86 грн., суд дійшов висновку, що дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства України, здійснено позивачем арифметично вірно, а тому позовні вимоги в частині стягнення інфляційних в сумі 1 265,86 грн., є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Як вже було зазначено, пунктом 2.3. Договору сторони передбачили, що замовник зобов`язується оплатити вартості партії товару протягом 15 банківських днів з дати приймання замовником робіт в повному обсязі, якщо інші умови та строк оплати не визначені сторонами в графіку виконання робіт, але в будь-якому випадку не раніше отримання замовником оригіналу рахунку підрядника.

Специфікацією №1 від 11.03.2019 строк оплати вартості партії товару складає 10 банківських днів з дати приймання покупцем партії товару.

Приймаючи до уваги, що видаткова накладна підписана сторонами Договору 15.03.2019 р., то 10 банківських днів закінчились 29.03.2019 р.

За роз`ясненнями ВГСУ (Інформаційний лист від 17.07.2012 р. № 01-06/928/2012 і постанову від 17.12.2013 р. № 14), суму боргу з урахуванням індексу інфляції слід розраховувати виходячи з індексу інфляції за кожен місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

При цьому згідно з листом ВСУ від 03.04.97 р. № 62-97р і постановою ВГСУ від 01.02.2012 р. № 52/30 індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць. Сума інфляційних визначається шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу.

Якщо грошове зобов`язання набуло статусу простроченого з 1-го по 15-й день відповідного місяця, то воно індексується з урахуванням цього місяця, а якщо з 16-го по 31-й день місяця, то розрахунок розпочинається з наступного місяця.

Аналогічно, якщо заборгованість погашається з 1-го по 15-й день відповідного місяця, то інфляційні втрати розраховуються без урахування цього місяця, а якщо з 16-го по 31-й день місяця то з урахуванням цього місяця.

Згідно зі ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються пропорційно розміру задоволених возовних вимог, тому з відповідача підлягає стягненню 2088,63 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 232-241 ГПК України, ст. ст. 7, 8 Кодексу України з процедур банкрутства, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Алтай- Шина" задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Завод імені В.О. Малишева" (, вул. Плеханівська, 126, м. Харків, 61037) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Алтай-Шина" (, місцезнаходження: 49000, Дніпропетровська обл. м. Дніпро, пр. Гагаріна, б.115) заборгованість у розмірі 82 732,98 грн (з яких 60 000,00 грн - основний борг; 18 000,00 грн - пеня, 3 467,12 грн - 3% річних; 1 265,86 грн -втрати від інфляції) та 2088,63 грн витрат зі сплати судового збору за звернення з позовом у даній справі.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ в установленому порядку.

Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Алтай-Шина" (, місцезнаходження: 49000, Дніпропетровська обл. м. Дніпро, пр. Гагаріна, б.115)

Відповідач: Державне підприємство "Завод імені В.О. Малишева" (, юридична адреса: 61001, м. Харків, вул. Плеханівська, буд. 126)

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Кодексу.

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Головуючий суддя Суддя Суддя В.О. Усатий В.О. Яризько А.А. Савченко