ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2020 справа № 914/1009/20

Господарський суд Львівської області у складі судді Кидисюка Р.А. розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до відповідача: Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова, м. Львів

про: стягнення 7987,89 грн за Договором постачання природного газу від 30.04.2017 №00714/17-БО (Т)-21

За участю представників сторін: не викликались

Судові процедури

Господарським судом Львівської області розглядається справа за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова про стягнення 7987,89 грн за Договором постачання природного газу від 30.04.2017 №00714/17-БО (Т)-21.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 27.04.2020 справу №914/1009/20 передано на розгляд судді Кидисюку Р.А.

Ухвалою суду від 04.05.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без судового засідання та без виклику сторін.

Відповідно до частини 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Позиція позивача

Позовні вимоги обґрунтовуються невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за Договором №00714/17-БО(Т)-21 постачання природного газу від 30.04.2017 року в частині повної та вчасної оплати вартості поставленого природного газу, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 7987,89 грн, з яких: 4647,63 грн пеня, 850,18 грн 3 % річних, 2490,08 грн інфляційні нарахування.

У Відповіді на відзив (вх.№19982/20 від 18.06.2020) позивач зазначив, що відповідачем не наведено у відзиві на позовну заяву обґрунтованих підстав, які б спростовували аргументи, викладені у позовній заяві, відповідач жодними належними та допустимими доказами не доводить факту своєчасності проведення розрахунків із позивачем за поставлений природний газ. Також, на думку позивача, відповідачем жодними належними та достатніми доказами не доведено суду наявності підстав для зменшення нарахованих сум за невиконання зобов`язання у строк, визначений умовами Договору, в розумінні ч.1 ст.233 ГК України. Саме по собі клопотання про зменшення заявлених позивачем до стягнення сум свідчить про визнання відповідачем факту порушення умов Договору.

Заперечення відповідача

Відповідач проти задоволення позову заперечив з підстав, наведених у відзиві (вх.№18821/20 від 01.06.2020) на позовну заяву. Зокрема, зазначив, що в позовній заяві позивачем не вказано з якого моменту виникла заборгованість, за яку стягуються штрафні санкції. В розрахунках штрафних санкцій період прострочення позивач рахує з 10.08.2017 року, коли фактична оплата в сумі 42 580,77 гри. була проведена 10.08.2017 року. День часткової сплати боргу вважається таким, що входить в погашення боргу.

Також, відповідач просить суд зменшити розмір нарахування пені за несвоєчасну сплату боргу за спожитий природний газ на 50%. Зокрема, зазначає, що на момент подання позовної заяви сума основного боргу за спожитий природний газ була погашена в повному обсязі. Станом на час розгляду спору фінансовий стан КЕВ м. Львова є вкрай важким. Відповідач належить до державного сектору, а його фінансування залежить від МО України, відтак вина, за яку настає відповідальність у вигляді стягнення пені відповідача є неповною, оскільки проведення ним розрахунків за Договором залежить, в першу чергу від наявності відповідного фінансування.

Обставини справи

30.04.2017 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (Постачальник), правонаступником якого є Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та Квартирно-експлуатаційним відділом м. Львова (Споживач) укладено Договір №00714/17-БО(Т)-21 постачання природного газу (Договір).

На виконання умов Договору позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 321086,08 грн, що підтверджується долученими до позовної заяви копіями Актів приймання-передачі природного газу від 30.04.2017 на суму 46465,87 грн, від 31.05.2017 на суму 62976,11 грн, від 30.06.2017 на суму 50887,57 грн, від 31.07.2017 на суму 53136,38 грн, від 31.08.2017 на суму 43144,85 грн, від 30.09.2017 на суму 64475,30 грн.

Відповідно до пункту 6.1. Договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Всупереч взятим на себе зобов`язанням за Договором відповідач допустив прострочення оплати вартості поставленого позивачем природного газу.

Пунктом 8.2. Договору встановлено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

У зв`язку з простроченням відповідачем оплати вартості поставленого природного газу відповідно до долученого до позовної заяви розрахунку позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 4647,63 грн пені, 850,18 грн 3 % річних та 2490,08 грн інфляційних втрат.

Позиція суду

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 174 Господарського Кодексу України визначено, що господарські зобов`язання виникають, зокрема, безпосередньо з господарського договору, інших угод, передбачених законом, але таких, які йому не суперечать, а також внаслідок подій, з якими закон пов`язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Всупереч взятим на себе зобов`язанням за Договором №1272/16-ТЕ-21 постачання природного газу від 21.12.2015 року відповідач вчасно не оплатив вартість поставленого природного газу та допустив прострочення платежу.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 Цивільного кодексу України).

За приписами статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до положень частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частина 2 статті 625 боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарського кодексу України).

Частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (частина 6 статті 232 Господарського кодексу України).

Суд розглядає справу за наявними матеріалами.

Суд перевірив правильність здійсненого позивачем розрахунку розміру позовних вимог та дійшов висновку, що його здійснено у відповідності до умов Договору та наведених положень законодавства України. Заперечуючи проти правильності розрахунку позовних вимог відповідачем не долучено жодних доказів на спростування таких тверджень, зокрема, фактів проплати та контррозрахунку.

Щодо заявленого у відзиві (вх.№18821/20 від 01.06.2020) на позовну заяву клопотання про зменшення розміру нарахування пені за несвоєчасну сплату боргу за спожитий природний газ на 50%, то слід зазначити наступне.

Пунктом 1 статті 233 ГК України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

На підтвердження важкого фінансового становища позивачем до відзиву долучено Довідку №1962 від 28.05.2020, з якої вбачається, що дебіторська заборгованість станом на 01.04.2020 року становить 6097236,00 грн., кредиторська 1616379,39 грн.

В якості підстав для зменшення пені відповідач також зазначив, що КЕВ м. Львова є структурним підрозділом Міністерства оборони України, є бюджетною організацією, що діє на підставі Положення КЕВ м. Львова від 30.06.2017 року виключно державної форми власності і фінансується за рахунок Державного бюджету України, а тому відповідно до п.6 ст.2 Бюджетного кодексу України є неприбутковим. Борг між ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»» і КЕВ м. Львова виник не з вини КЕВ м. Львова, оскільки відповідні кошти для розрахунку з Позивачем не були вчасно перераховані з Державного бюджету. Тому прямої вини у невиконанні договірних зобов`язань відповідача перед позивачем немає. В Міністерстві оборони України залишається складною ситуація з проведенням в повному обсязі розрахунків з постачальними організаціями за спожитий військовими частинами та установами ЗС України природний газ. Ця оплата здійснюється виключно в межах коштів Державного бюджету. Розпорядженням Кабінету міністрів України від 13.05.2012 року було визначено пріоритетним питання безперебійного забезпечення електричною та тепловою енергією, природнім газом та водою саме тих військових частин, які несуть бойове чергування, тому кошти спрямовуються в першу чергу саме в такому порядку. На 2020 рік кошти для оплати штрафних санкцій, в тому числі пені, не передбачені в кошторисі Міністерства оборони України. Відповідно застосування штрафних санкцій буде відшкодовано з Державного бюджету, що принесе додаткові збитки нашій державі. Відповідач належить до державного сектору, а його фінансування залежить від МО України, відтак вина, за яку настає відповідальність у вигляді стягнення пені відповідача є неповною, оскільки проведення ним розрахунків за Договором залежить, в першу чергу від наявності відповідного фінансування.

Оцінюючи обґрунтованість зменшення пені, суд враховує ступінь вини відповідача у несвоєчасному виконанні обов`язку за Договором, а також важкий матеріальний стан відповідача, відсутність негативних наслідків для контрагента (позивачем не надано доказів про розмір збитків та його співмірність/неспівмірність з розміром пені).

На думку суду зменшений розмір пені є адекватний по відношенню до сторін, та діятиме своєрідною сатисфакцією на факт несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, а для відповідача достатньою фінансовою санкцією для унеможливлення таких порушень у майбутньому.

З огляду на те, що порушення зобов`язання відповідачем не потягло значних втрат для позивача, враховуючи усі обставини справи, суд вважає за доцільне зменшити розмір пені, що підлягає до стягнення з відповідача, на 50% (п`ятдесят) відсотків. Відтак, до стягнення з відповідача підлягає 2323,82 грн. пені.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 2 статті 86 ГПК України передбачено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача 2323,82 грн пені, 850,18 грн 3 % річних та 2490,08 грн інфляційних втрат.

Судові витрати

За звернення до суду з позовною заявою майнового характеру позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2102,00 грн, що підтверджується долученим до матеріалів справи платіжним дорученням № від 13.04.2020.

Пунктом 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, витрати зі сплати судового збору слід покласти на відповідача.

Керуючись статтями 2, 12, 20, 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова (79007, м. Львів, вул. Батуринська, буд. 2; ідентифікаційний код 07638027) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6; ідентифікаційний код 20077720) 2323,82 грн (дві тисячі триста двадцять три гривні 82 копійки) пені, 850,18 грн (вісімсот п`ятдесят гривень 18 копійок) 3 % річних та 2490,08 грн (дві тисячі чотириста дев`яносто гривень 08 копійок) інфляційних втрат та 2102,00 грн (дві тисячі сто дві гривні 00 копійок) відшкодування витрат на оплату судового збору.

3. Відмовити в частині позовних вимог про стягнення 2323,81 грн пені (у зв`язку зі зменшенням судом пені на 50 відсотків).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене в Західному апеляційному господарському суді в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 03.07.2020.

Суддя Р.А. Кидисюк