ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2020 р. Справа№ 910/6325/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Поляк О.І.

суддів: Калатай Н.Ф.

Кропивної Л.В.

за участі секретаря - Стародуб М.Ф.

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Бовдрича Олександра Миколайовича на рішення Господарського суду міста Києва (суддя Плотницька Н.Б.) від 09.12.2019 (повний текст складено 10.01.2020) у справі №910/6325/19

за первісним позовом Українського союзу об`єднань, підприємств та організацій побутового обслуговування населення

до Фізичної особи-підприємця Бовдрича Олександра Миколайовича

про стягнення 348413,32 грн

за зустрічним позовом Фізичної особи-підприємця Бовдрича Олександра Миколайовича

до Українського союзу об`єднань, підприємств та організацій побутового обслуговування населення

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Тісо"

про визнання недійсним договору оренди та застосування наслідків недійсності правочину,

за участю представників згідно протоколу судового засідання

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Українського союзу об`єднань, підприємств та організацій побутового обслуговування населення до Фізичної особи-підприємця Бовдрича Олександра Миколайовича про стягнення 348413 грн 32 коп. заборгованості за договором оренди від 11.02.2016.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного між сторонами договору оренди приміщення цегляно-металевого навісу від 11.02.2016 неналежним чином виконав взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим позивачем нараховано 219133 грн 22 коп. заборгованості з орендної плати, 17705 грн 10 коп. заборгованості за використання електроенергії, 7175 грн 00 коп. заборгованості за послуги водопостачання, водовідведення та користування вбиральнею та 104 400 грн 00 коп. заборгованості за використання прилеглої до об`єкту території.

В подальшому до Господарського суду міста Києва надійшла зустрічна позовна заява Фізичної особи-підприємця Бовдрича Олександра Миколайовича з вимогами до Українського союзу об`єднань, підприємств та організацій побутового обслуговування населення про визнання недійсним договору оренди приміщення цегляно-металевого навісу від 11.02.2016 та застосування наслідків недійсності правочину.

В обґрунтування заявлених зустрічних позовних вимог Фізична особа-підприємець Бовдрич Олександр Миколайович посилається на те, що на момент укладення між Українським союзом об`єднань, підприємств та організацій побутового обслуговування населення (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Бовдричем Олександром Миколайовичем (орендар) договору оренди приміщення цегляно-металевого навісу від 11.02.2016, відповідно до якого орендодавець передав орендарю у тимчасове платне користування приміщення загальною площею 142 кв.м. розташоване за адресою: м. Київ, вул. Ямська, 72-А, орендодавець не був власником зазначеного приміщення, а отже договір має бути визнаний недійсним.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.08.2019 у справі № 910/6325/19 об`єднано зустрічну позовну заяву в одне провадження з первісним позовом.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.12.2019 у справі № 910/6325/19 первісний позов задоволено частково. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Бовдрича Олександра Миколайовича на користь Українського союзу об`єднань, підприємств та організацій побутового обслуговування населення заборгованість у розмірі 330708,22 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 4960,62 грн. В іншій частині позову про стягнення з відповідача на користь позивача 17705,10 грн заборгованості за використання електроенергії відмовлено. У задоволенні зустрічного позову Фізичної особи-підприємця Бовдрича Олександра Миколайовича до Українського союзу об`єднань, підприємств та організацій побутового обслуговування населення про визнання недійсним договору оренди приміщення цегляно-металевого навісу, укладеного 11.02.2016 між Фізичною особою-підприємцем Бовдричем Олександром Миколайовичем до Українським союзом об`єднань, підприємств та організацій побутового обслуговування населення та стягнення 338124,40 грн - відмовлено.

З огляду на встановлення факту неналежного виконання відповідачем обов`язку з оплати орендних платежів, послуг водопостачання, водовідведення та користування вбиральнею та використання прилеглої до об`єкту території за договором оренди приміщення цегляно-металевого навісу від 11.02.2016 та факту наявності заборгованості, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором за загальний період з лютого 2016 року по травень 2019 року на суму 330708 грн 22 коп. визнані судом першої інстанції обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. В частині вимог про стягнення 17705 грн 10 коп. заборгованості за використання електроенергії судом в задоволенні відмовлено, з огляду на відсутність належних доказів на підтвердження використаної відповідачем електроенергії.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Фізична особа-підприємець Бовдрич Олександр Миколайович звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2019 у справі №910/6325/19 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені первісного позову в частині задоволення позовних вимог про стягнення 330708,22 грн та задовольнити позовні вимоги за зустрічним позовом. Судові витрати пов`язані з розглядом справи просить суд покласти на позивача за первісним позовом. Крім того, апелянт просив поновити йому строк на апеляційне оскарження рішення.

В обґрунтування поданої скарги апелянта вказує, що твердження позивача про те, що станом на 11.02.2016 він вже мав належним чином оформлене право власності на спірну нежитлову будівлю, однак з наявних документів вбачається, що з 1994 року право власності він мав на інше майно, а після здійснення перебудови право власності на новостворене майно ним не реєструвалось. Так позивачем за первісним позовом було змінено габарити приміщення з 130,00 кв.м. до 164,40 кв.м. та його технічні характеристики, що підтверджується двома технічними звітами (від 06.10.2016, від 30.03.2018). Таким чином проведені роботи є саме реконструкцією, внаслідок проведення якої створено новий об`єкт, який мав реєструватись згідно вимог чинного законодавства. Отже, на момент укладення спірного договору орендодавець не набув права власності на об`єкт оренди та не міг вчиняти правочинів щодо нього. Щодо задоволення вимог за первісним позовом, то апелянт зазначив, що розрахунки по договору здійснювались ним в тому числі готівкою, а актом звірки взаєморозрахунків за період з лютого 2016 року по червень 2018 року підтверджується факт сплати відповідачем за вказаний період 338124,00 грн. Водночас, суд першої інстанції не дав оцінки цьому акту, а отже висновок суду про те, що підтверджена заборгованість складає 330308 грн 22 коп не відповідає поданим доказам.

31.03.2020 матеріали справи з апеляційною скаргою надійшли до Північного апеляційного господарського суду та згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передані на розгляд колегії суддів у складі: Поляк О.І. (головуючий), Смірнова Л.Г., Кропивна Л.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду скаржнику поновлено строк на апеляційне оскарження рішення. Апеляційну скаргу залишено без руху.

22.04.2020 до суду надійшла заява скаржника про усунення недоліків апеляційної скарги.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.04.2020, у зв`язку зі звільненням у відставку судді Смірнової Л.Г., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею - доповідачем, сформовано новий склад колегії суддів: Поляк О.І. (головуючий), Кропивна Л.В., Руденко М.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.04.2020 прийнято апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Бовдрича Олександра Миколайовича на рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2019 у справі №910/6325/19 до провадження у новому складі суддів: Поляк О.І. (головуючий), Кропивна Л.В., Руденко М.А.

Ухвалою від 27.04.2020 відкрито апеляційне провадження у справі, зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2019 у справі №910/6325/19.

15.05.2020 до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив позивача за первісним позовом на апеляційну скаргу, в якому він заперечував проти задоволення останньої та вказував, що право власності на спірний об`єкт позивач набув у 2014 році, чинне на момент набуття законодавство не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав, а тому речові права позивача є дійсними, тоді як, апелянтом не надано жодних доказів здійснення орендодавцем самочинного будівництва. Крім того, заперечуючи проти вимог за первісним позовом, відповідач не надає доказів сплати суми боргу, тоді як дійсність акту звірки взаєморозрахунків за період з лютого 2016 року по червень 2018 року позивачем заперечується. Серед іншого, він зазначив, що відповідач без повідомлення позивача передав об`єкт оренди третій особі - ТОВ «Тісо».

21.05.2020 до Північного апеляційного господарського суду надійшла відповідь відповідача за первісним позовом на відзив, де він наголосив, що матеріали справи містять докази наявності у позивача строкового права користування земельною ділянкою у період до 2005 року, який не був продовжений. Таким чином, будівельні роботи на земельній ділянці, що належить до комунальної власності, без отримання відповідного дозволу, свідчить про самочинність такого будівництва. Різниця між технічними характеристиками в різних документах позивача не дозволяє встановити, яке саме приміщення було предметом оренди та чи саме щодо цього об`єкту були внесені відомості до реєстру. Крім того, відповідач не передав спірне майно в суборенду жодним особам.

Ухвалою від 26.05.2020 розгляд скарги призначено на 04.06.2020

03.06.2020 до Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання позивача за первісним позовом про відкладення розгляду скарги, підписане головою Довганем Ю. А.

04.06.2020 до Північного апеляційного господарського суду надійшли письмові пояснення відповідача за первісним позовом по суті спору, в яких він повторно наголосив, що на момент укладення договору позивач не мав права розпоряджатись спірним майном, оскільки не набув права власності на останнє.

Крім того, апелянтом 04.06.2020 подано клопотання про відкладення розгляду скарги.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.06.2020, у зв`язку із перебуванням судді Руденко М.А., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею - доповідачем, сформовано новий склад колегії суддів: Поляк О.І. (головуючий), Кропивна Л.В., Калатай Н.Ф.

В судому засіданні 04.06.2020 у судовому засіданні представником позивача зазначено, що подане клопотання про відкладення підписано не уповноваженою особою. Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань особою, що має право представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особам є Петрик О.В. (керівник). Враховуючи, що клопотання про відкладення судового засідання Українського союзу об`єднань, підприємств та організацій побутового обслуговування населення підписано не уповноваженою особою, колегія суддів залишила його без розгляду. Ухвалою від 04.06.2020 розгляд скарги відкладено на 18.06.2020.

11.06.2020 до Північного апеляційного господарського суду надійшли пояснення позивача за первісним позовом, в яких він додатково зазначив, про відсутність у Довганя Ю.А. повноважень на представництво інтересів позивача за первісним позовом. Крім того, він повторно наголошував на відсутності доказів, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення.

18.06.2020 до Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання відповідача за первісним позовом про приєднання додаткових документів, а саме пошукових запитів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек.

Відповідно до ч. 3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Апелянтом не наведено обґрунтування неподання доказів до суду першої інстанції з причин, які б об`єктивно не залежали від нього. Таким чином, за відсутності достатнього обґрунтування причин неподання доказів до суду першої інстанції, останні не можуть братись колегією суддів до уваги, оскільки є недопустимими та не можуть бути покладені в основу рішення у даній справі.

В судовому засіданні 18.06.2020 суд заслухав пояснення представників сторін.

Згідно зі ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 11.02.2016 між Українським союзом об`єднань, підприємств та організацій побутового обслуговування населення (орендодавець за договором) та Фізичною особою-підприємцем Бовдричем Олександром Миколайовичем (орендар за договором) укладено договір оренди приміщення цегляно-металевого навісу, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове платне користування в належному технічному стані приміщення цегляно-металевого навісу, загальною площею 142 кв.м. (одне приміщення 105 кв.м. з окремим входом і трьома кімнатами всередині приміщення та друге приміщення 37 кв.м. з окремим входом), який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Ямська, 72-А. Об`єкт є власністю орендодавця.

Відповідно до пункту 2.1. договору об`єкт надається орендарю для організації робіт з ремонту та технічного обслуговування автомобілів та інших транспортних засобів.

Згідно з пунктом 3.1. договору передача об`єкту в оренду здійснюється за актом прийому-передачі, який є невід`ємною частиною договору, підписується одночасно з договором та свідчить про фактичну передачу об`єкта в оренду (додаток № 1 до договору).

За умовами пункту 3.2. договору після підписання акту прийому-передачі орендодавець надає орендарю доступ до об`єкту.

Пунктом 4.1. договору визначено, що об`єкт надається в оренду з 15.02.2016 по 15.02.2017 включно.

За умовами пункту 5.1. договору за користування об`єктом орендар сплачує не пізніше 25 числа попереднього місяця за наступний місяць орендну плату в сумі 8500 (вісім тисяч п`ятсот) грн в місяць в т.ч. ПДВ 1416 грн 67 коп станом на 15.02.2016.

Згідно з пунктом 5.2. договору в разі якщо індекс інфляції за поточний місяць більше одиниці розмір орендної плати за наступний місяць визначається шляхом коригування місячної орендної плати на цей індекс інфляції.

Відповідно до пункту 5.5. договору орендар додатково сплачує орендодавцю за використану електроенергію, послуги водопостачання та водовідведення, пов`язані з використанням об`єкту, на підставі показників лічильників, згідно виставлених орендодавцем рахунків не пізніше 5 числа поточного місяця за попередній місяць. В разі, якщо водопостачання та водовідведення не буде заведено на об`єкт, орендар сплачує щомісяця за користування водою та водовідведенням 50 грн 00 коп.

Згідно з пунктом 5.6. договору орендар додатково сплачує орендодавцю за інші комунальні послуги (прибирання території, вивіз сміття тощо), якщо такі були надані орендодавцем.

Пунктом 5.7. договору встановлено, що орендар додатково сплачує орендодавцю за використання прилеглої до об`єкту території (земельної ділянки) площею 100 кв.м. для стоянки автомобілів з розрахунку 8 грн за один квадратний метр в місяць згідно виставлених орендодавцем рахунків не пізніше 5 числа поточного місяця за попередній місяць.

На виконання умов укладеного договору оренди приміщення цегляно-металевого навісу від 11.02.2016, відповідно до акту прийому-передачі (додаток № 1 до договору оренди) орендодавець передав, а орендар прийняв в належному технічному стані приміщення цегляно-металевого навісу, загальною площею 142 кв.м. (одне приміщення 105 кв.м. з окремим входом і трьома кімнатами всередині приміщення та друге приміщення 37 кв.м. з окремим входом), що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Ямська, 72-А.

15.02.2017 між Українським союзом об`єднань, підприємств та організацій побутового обслуговування населення (орендодавець за договором) та Фізичною особою-підприємцем Бовдричем Олександром Миколайовичем (орендар за договором) укладено додаткову угоду до договору оренди приміщення цегляно-металевого навісу від 11.02.2016, якою внесено зміни до тексту договору та викладено пункти 4.1., 5.5. та 5.7. в іншій редакції.

Так, відповідно до пункту 4.1. договору об`єкт надається в оренду з 15.02.2016 по 15.02.2018 включно.

Пунктом 5.5. визначено, що орендар додатково сплачує орендодавцю за використану електроенергію, послуги водопостачання та водовідведення, пов`язані з використанням об`єкту, на підставі показників лічильників, згідно виставлених орендодавцем рахунків не пізніше 5 числа поточного місяця за попередній місяць. В разі, якщо водопостачання та водовідведення не буде заведено на об`єкт, орендар сплачує щомісяця за користування водою та водовідведенням 50 грн 00 коп., а починаючи з 01.04.2017, щомісяця орендар сплачуватиме за користування водою та водовідведенням 100 (сто) грн 00 коп. Також, з 01.04.2017 орендар сплачує за користування вбиральнею 150 (сто п`ятдесят) грн на місяць.

За умовами пункту 5.7. договору орендар додатково сплачує орендодавцю за використання прилеглої до об`єкту території (земельної ділянки) площею 100 кв.м. для стоянки автомобілів з розрахунку 8 (вісім) грн за один квадратний метр, а починаючи з 01.04.2017 орендар сплачуватиме за використання прилеглої до об`єкту території (земельної ділянки) площею 200 кв.м. для стоянки автомобілів з розрахунку 18 (вісімнадцять) грн за один квадратний метр в місяць згідно виставлених орендодавцем рахунків не пізніше 5 числа поточного місяця за попередній місяць.

14.02.2018 між Українським союзом об`єднань, підприємств та організацій побутового обслуговування населення (орендодавець за договором) та Фізичною особою-підприємцем Бовдричем Олександром Миколайовичем (орендар за договором) укладено додаткову угоду до договору оренди приміщення цегляно-металевого навісу від 11.02.2016, якою внесено зміни до тексту договору та викладено пункти 4.1. в іншій редакції, відповідно до якого об`єкт надається в оренду з 15.02.2016 по 15.02.2019 року включно.

Укладений сторонами договір за своє правовою природною є договором оренди, тож відносини, що з нього виникають регулюються відповідними положеннями Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Однією з підстав виникнення господарського зобов`язання згідно ст. 174 Господарського кодексу України, є господарський договір.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України, до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 759 Цивільного кодексу України, яка кореспондується зі ст. 283 Господарського кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Приписами ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст.ст. 251, 252 Цивільного кодексу України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Листами від 26.10.2018 № 01/1-76, № 01/1-84 від 02.11.2018, № від 29.12.2018 № 01/1-142 орендодавець повідомив орендаря про дострокове розірвання договору у зв`язку з порушенням ним умов п.п. 7.2.9., 7.2.7, 7.11 договору.

Орендар листом № 01/1 від 06.11.2018 повідомив про відсутність порушення ним умов договору, проте, погодився розірвати договір за згодою сторін.

Водночас, в матеріалах відсутні докази повернення орендованого майна орендарем орендодавцю за актом приймання-передачі. Про це також не зазначає орендар.

На підставі наявних в матеріалах справи платіжних доручень, прибуткових касових ордерів судом першої інстанції встановлено, що відповідач неналежним чином виконував грошові зобов`язання щодо оплати орендних платежів, послуг водопостачання, водовідведення та користування вбиральнею та використання прилеглої до об`єкту території за період з лютого 2016 року по травень 2019 року, у зв`язку з чим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за договором у сумі 330708 грн 22 коп.

Означений факт відповідачем не спростовано, доказів сплати платежів за договором не надано.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В апеляційній скарзі останній посилався на те, що розрахунки по договору здійснювались ним в тому числі готівкою, а актом звірки взаєморозрахунків за період з лютого 2016 року по червень 2018 року підтверджується факт сплати відповідачем за вказаний період 338124,00 грн. Водночас, суд першої інстанції не дав оцінки цьому акту, а отже висновок суду про те, що підтверджена заборгованість складає 330708 грн 22 коп не відповідає поданим доказам.

Колегія суддів відхиляє вказані доводи апелянта з огляду на те, що відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб (аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду 05.03.2019 у справі № 910/1389/18).

В ході розгляду справи відповідач за первісним позовом вказував, що спірне приміщення було звільнено ним в листопаді 2018 року, оскільки вказану територію було повністю передано володільцем ТОВ «Тісо» у користування третій особі, що потягло за собою для відповідача необхідність негайно покинути територію. Водночас, приміщення за актом приймання-передачі ним не поверталося.

Колегія суддів відхиляє вказані твердження, оскільки відповідно до частин першої, другої статті 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Таким чином, факт невикористання приміщення не позбавляє відповідача обов`язку сплачувати орендні платежі до моменту повернення майна і належного оформлення такого повернення.

Таким чином, за відсутності належних доказів сплати відповідачем за первісним позовом заборгованості за договором, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення боргу у сумі 330708 грн 22 коп.

Стосовно заявлених вимог про стягнення 17705 грн 10 коп. заборгованості за використання електроенергії суд першої інстанції врахував, що пунктом 5.5. договору визначено, що орендар додатково сплачує орендодавцю за використану електроенергію на підставі показників лічильників. Однак, в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження використаної відповідачем електроенергії на суму 17705 грн 10 коп, тож дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог в цій частині.

Щодо заявлених зустрічних позовних вимог Фізичної особи-підприємця Бовдрича Олександра Миколайовича до Українського союзу об`єднань, підприємств та організацій побутового обслуговування населення про визнання недійсним договору оренди приміщення цегляно-металевого навісу від 11.02.2016 та застосування наслідків недійсності правочину, колегія суддів зазначає наступне.

В обґрунтування вказаних вимог фізична особа-підприємець Бовдрич Олександр Миколайович посилається на те, що на момент укладення між Українським союзом об`єднань, підприємств та організацій побутового обслуговування населення (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Бовдричем Олександром Миколайовичем (орендар) договору оренди приміщення цегляно-металевого навісу від 11.02.2016, відповідно до якого орендодавець передав орендарю у тимчасове платне користування приміщення загальною площею 142 кв.м. розташоване за адресою: м. Київ, вул. Ямська, 72-А, орендодавець не був власником зазначеного приміщення, а отже договір має бути визнаний недійсним.

Відмовляючи в задоволенні вказаної вимоги, суд першої інстанції вказав, що позивачем не доведено та не надано доказів наявності фактичних обставин, які б свідчили про недодержання вимог, встановлених ст. 203 Цивільного кодексу України, в момент вчинення спірного договору.

Колегія суддів погоджується в вказаним висновком суду та зазначає наступне.

Так, матеріалів справи вбачається що позивач є органом управління Державного підприємства «Завод «Побутмаш» .

Відповідно до протоколу від 17.01.1994 на баланс Українського союзу об`єднань, підприємств та організацій побутового обслуговування населення, зокрема, передано металевий навіс площею 130,00 кв.м. Вказана обставина також підтверджується довідкою від 11.03.2008, згідно якої на балансі позивача за первісним позовом перебуває навіс площею 130,00 кв.м.

В подальшому позивачем за первісним позовом були проведені ремонтно-будівельні роботи на об`єкті. 06.10.2016 ТОВ «Б-Т-І» виготовлено технічний паспорт на будівлю по вул. Ямська, 72-а, згідно якого площа об`єкта склала 169,9 кв.м.

30.03.2018 ТОВ «КК Пріоритет» виготовлено технічний паспорт на будівлю по вул. Ямська, 72-а, згідно якого площа об`єкта склала 165,4 кв.м.

Позивач за первісним позовом вказував,що розбіжність в площі виникла внаслідок уточнення лінійних розмірів і встановлення (знесення) перегородок, а також виконання ремонтних робіт.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем за зустрічним позовом, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 03.04.2018 проведено державну реєстрацію права власності Українського союзу об`єднань, підприємств та організацій побутового обслуговування населення на нежитлову будівлю загальною площею 165,4 кв.м., яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Ямська, 72-А.

З наведеного вбачається, що Український союз об`єднань, підприємств та організацій побутового обслуговування населення з 17.01.1994 набув права на навіс, розташований за адресою: м. Київ, вул. Ямська, 72-А, що в подальшому був перебудований та зареєстрований Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 03.04.2018.

Згідно з приписами статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, слід встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Згідно із статею 207 Господарського кодексу України господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:

1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;

2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Український союз об`єднань, підприємств та організацій побутового обслуговування населення вказував , що набув право власності на спірне приміщення у 1994 році, при цьому, на той час, діючим законодавством не передбачалась обов`язкова реєстрація речових прав на нерухоме майно.

З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що відсутність державної реєстрації права власності відповідача за зустрічним позовом (позивача за первісним) на спірне майно на момент укладення договору не підтверджує тієї обставини, що останній не був власником спірного приміщення та не мав права передавати вказане приміщення в оренду.

Твердження апелянта про те, що позивач з 1994 року мав право власності на інше майно, після здійснення перебудови право власності на новостворене майно ним не реєструвалось, а проведені орендодавцем роботи є саме реконструкцією, що мала здійснюватись за наявності відповідного дозволу, внаслідок проведення якої створено новий об`єкт, який мав реєструватись згідно вимог чинного законодавства, колегією суддів відхиляються, оскільки жодних доказів на підтвердження вказаних обставин скаржником не надано.

Крім того, колегія суддів наголошує, що статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа саме в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів.

Так, позивачем за зустрічним позовом не заперечується факт користування спірним майном без зауважень, а також факт неповернення такого майна за актом приймання-передачі. Водночас, апелянтом не обґрунтовано, яким чином порушення в реєстрації та перебудові майна, що на його думку мали місце, порушують його права, за захистом яких він звернувся до суду.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність обставин, які б свідчили про недодержання вимог, встановлених статтею 203 Цивільного кодексу України, в момент вчинення договору оренди приміщення цегляно-металевого навісу від 11.02.2016, та відмову у задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом.

Щодо інших аргументів сторін, то вони були досліджені судом та не наводяться у постанові, позаяк Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обгрнутовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", рішення від 10.02.2010). Крім того, аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц.

Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення не підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - задоволенню.

Відповідно до ст. 231 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається судом на скаржника.

Керуючись ст.ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Бовдрича Олександра Миколайовича - залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2019 у справі №910/6325/19 - без змін.

2. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 03.07.2020.

Головуючий суддя О.І. Поляк

Судді Н.Ф. Калатай

Л.В. Кропивна