ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2020 р. м. Київ Справа № 911/1262/20

Господарський суд Київської області у складі судді Рябцевої О.О., розглянувши справу

за позовом Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю Сітістейтсервіс, Київська обл., Бориспільський р-н., с. Щасливе

про стягнення 51202,80 грн.

За участю секретаря судового засідання Зорі В.С.

За участю представників:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

встановив:

Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Сітістейтсервіс (відповідач) про стягнення 11786,30 грн. боргу, 22684,75 грн. пені, 4655,25 грн. 3 % річних та 12076,50 грн. інфляційних втрат, всього 51202,80 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач несвоєчасно здійснював оплату за переданий позивачем природний газ відповідно до укладеного між ними договору постачання природного газу № 1675/1617-ТЕ-17 від 03.10.2016 р. та не виконав зобов`язання у строк, визначений договором, чим порушив п. 6.1 Договору, у зв`язку з чим позивач, посилаючись на ст. 625 Цивільного кодексу України та п. 8.2. Договору, просить суд стягнути 11786,30 грн. заборгованості, 4655,25 грн. 3 % річних, 12076,50 грн. інфляційних втрат та 22684,75 грн. пені, всього 51202,80 грн.

Ухвалою господарського суду Київської області від 18.05.2020 р. було відкрито провадження у справі; вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи; судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 09.06.2020 р.

09.06.2020 р. до господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити повністю у задоволенні позову. Відповідач зазначає, що 08.01.2019 р. невідомі особи захопили належні йому на праві власності приміщення, в яких знаходяться електрощитові та теплопункти, та здійснюють незаконне використання електричної енергії. До технічних приміщень, в яких знаходяться електрощитові та теплопункти, службових осіб обслуговуючої організації ТОВ «Сітістейтсервіс» невідомі особи не допускають, чим позбавляють можливості здійснити відключення боржників від надання вказаних послуг та сприяють подальшому накопиченню боргів. Відповідач просить суд скасувати штрафні санкції, взявши до уваги наступні обставини: пеня є лише санкцією за невиконання зобов`язання, а не основним боргом, а тому при зменшенні її розміру позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому становищі з урахуванням задоволення позовних вимог про стягнення боргу та інфляційних втрат; оплата не могла здійснюватися, так як приміщення ТОВ «Сітістейтсервіс» були захоплені невідомими особами, що не давало можливості прокотролювати споживання тепла та гарячої води; існує боржник-власник приміщень у будинку, який станом на сьогодні заборгував відповідачу більше 2000000,00 грн. за теплопостачання та гаряче водопостачання; ТОВ «Сітістейтсервіс» не зважаючи на захоплення його приміщень все одно регулярно здійснювало платежі зі сплати основного боргу; ТОВ «Сітістейтсервіс» має короткі терміни прострочення виконання свого зобов`язання. Крім того, відповідач вказує на те, що зазначені в розрахунку підстави нарахування не відповідають наданим документам і не дають можливості розрахувати чи правильно нарахована пеня, інфляційні збитки та річні. Крім цього, відповідач посилається на ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" та зазначає, що ТОВ «Сітістейтсервіс» є комунальною організацією, яка надає послуги теплопостачання та гарячого водопостачання у будинку по вулиці Л.Українки, 14. с. Щасливе, отже підприємство існує лише з діючого тарифу на теплопостачання та гарячого водопостачання, та кошти, які надходять від населення розподіляються безпосередньо на всі складові тарифу.

30.06.2020 р. засобами електронного зв`язку до господарського суду Київської області від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач заперечує щодо зменшення в розумінні ч. 1 ст. 233 ГК України нарахованих сум за невиконання зобов`язання у строк, визначений умовами договору. Крім того, позивач зазначає, що несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на позивача державою обов`язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу. Також позивач заперечує щодо застосування норм ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" у даному спорі, оскільки вказана норма потребує оплати за спожитий природній газ до моменту набрання законної сили Законом у повному обсязі, що відповідачем до 30.11.2016 р. здійснено не було.

01.07.2020 р. до господарського суду Київської області засобами електронного зв`язку від позивача надійшло клопотання від 01.07.2020 р. про проведення засідання за відсутності представника позивача, в якому позивач просить суд здійснити розгляд справи № 911/1262/20 за відсутності представника позивача за наявними у справі матеріалами та підтримує заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

01.07.2020 р. до господарського суду Київської області від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в якому він, посилаючись на приписи, встановлені п. 4 розділу Х Прикінцевих положень ГПК України, зазначає, що процесуальні строки, встановлені ГПК України у тому числі строк розгляду справи продовжується на строк дії такого карантину, та просить суд відкласти розгляд справи № 911/1262/20 на період часу після закінчення карантину.

Вказане клопотання не задоволено судом, оскільки продовження строку розгляду справи по суті на строк дії карантину відповідно до п. 4 розділу Х Прикінцевих положень ГПК України є граничним строком і продовжується у разі неможливості вирішення спору у більш розумний термін, проте відповідач скористався правом, наданим йому ст. 165 ГПК України та подав відзив на позовну заяву, в якому висловив свою позицію щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, відтак всі обставини справи, які підлягають встановленню у даній справі, судом встановлено і відповідні докази зібрані, яких достатньо для вирішення даного спору по суті, тому підстави для відкладення розгляду справи відсутні.

Представник позивача у судові засідання 09.06.2020 р. та 01.07.2020 р. не з`явився.

Представник відповідача у судові засідання 09.06.2020 р. та 01.07.2020 р. не з`явився.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

03.10.2016 р. між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сітістейтсервіс» (споживач) було укладено договір № 1675/1617-ТЕ-17 постачання природного газу.

В подальшому в договір № 1675/1617-ТЕ-17 від 03.10.2016 р. постачання природного газу було внесено зміни додатковою угодою № 1 від 23.01.2017 р.

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.

Згідно з п. 1.2 договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Відповідно до п. 1.4 договору з урахуванням додаткової угоди № 1 від 23.01.2017 р. за цим договором може бути поставлений природний газ власного видобутку (природний газ, видобутий на території України та/або імпортований природний газ за кодом згідно УКТЗЕД , ввезений ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України на митну територію України.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що постачальник передає споживачу за період з 01.10.2016 р. по 31.03.2017 р. (включно) природний газ обсягом до 150,0 тис. куб. м., у тому числі за місяцями: жовтень 2016 р. 15,0; листопад 2016 р. 25,0; грудень 2016 р. 25,0; січень 2017 р. 30,0; лютий 2017 р. 30,0; березень 2017 р. 25,0.

Відповідно до п. 3.4 договору приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

Відповідно до п. 6.1 договору оплата за газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно з п. 6.3 договору у разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості зі сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від споживача, погашає вимоги постачальника у такій черговості, незалежно від призначення платежу визначеного споживачем: у першу чергу відшкодовуються витрати постачальника, пов`язані з одержанням виконання; у другу чергу сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи; у третю чергу погашається основна сума заборгованості.

Згідно з п. 10.3 договору строк, у межах якого сторони можуть звертатися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить 5 років.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2016 р. до 31.03.2017 р. (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (розділ 12 договору).

В подальшому в договір № 1675/1617-ТЕ-17 від 03.10.2016 р. постачання природного газу було внесено зміни також додатковою угодою № 2 від 31.03.2017 р., відповідно до якої, зокрема, змінювалась редакція пункту 2.1 розділу 2, пунктів 5.1, 5.2 розділу 5, пункту 8.2 розділу 8 та розділу 12.

Пунктом 1 додаткової угоди № 2 від 31.03.2017 р. до договору сторони погодили доповнити п. 2.1 договору розділу 2 абзацом в наступній редакції: «постачальник передає споживачу за період з 01.04.2017 р. по 30.09.2017 р. (включно) газ обсягом до 60,0 тис. куб. м., у тому числі за місяцями: квітень 2017 р. 10,0; травень 2017 р. 10,0; червень 2017 р. 10,0; липень 2017 р. 10,0; серпень 2017 р. 10,0; вересень 2017 р. 10,0».

Пунктом 5 додаткової угоди № 2 від 31.03.2017 р. до договору сторони погодили викласти пункти 5.1 та 5.2 розділу 5 «Ціна газу» договору в іншій редакції. Відповідно до нової редакції п. 5.2 ціна за 1000 куб. м газу за цим договором з 01.07.2017 р. становить 4942,00 грн., крім того ПДВ-20%. Усього до сплати з ПДВ - 5930,40 грн.

Пунктом 8 додаткової угоди № 2 від 31.03.2017 р. до договору сторони погодили розділ 12 «строк дії договору» викласти в наступній редакції: « 12.1 Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2016 р. по 30.09.2017 р. (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.».

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Згідно положень статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1, 2 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

На виконання умов договору позивач за період з 01.10.2016 р. по 30.09.2017 р.

передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 1155799,39 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2016 р. на суму 102275,68 грн., від 30.11.2016 р. на суму 151533,58 грн., від 31.12.2016 р. на суму 181155,92 грн., від 31.01.2017 р. на суму 204420,89 грн., від 28.02.2017 р. на суму 162095,63 грн., від 31.03.2017 р. на суму 110904,41 грн., від 30.04.2017 р. на суму 48000,66 грн., від 31.05.2017 р. на суму 46808,65 грн., від 30.06.2017 р. на суму 39632,87 грн., від 31.07.2017 р. на суму 37663,97 грн., від 31.08.2017 р. на суму 27060,42 грн., від 30.09.2017 р. на суму 44246,71 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору відповідачем сплачено: 22.11.2016 р. 30000,00 грн., 23.11.2016 р. 22275,68 грн., 30.11.2016 р. 50000,00 грн. за актом приймання-передачі від 31.10.2016 р. (за зобов`язаннями жовтня 2016 р.); 21.12.2016 р. 82533,58 грн., 23.12.2016 р. 40000,00 грн., 28.12.2016 р. 29000,00 грн. за актом приймання-передачі від 30.11.2016 р. (за зобов`язаннями листопада 2016 р.); 28.12.2016 р. - 6000,00 грн., 30.01.2017 р. -91155,92 р., 31.01.2017 р. 21200,00 грн., 01.02.2017 р. 4900,00 грн., 02.02.2017 р. 8300,00 грн., 06.02.2017 р. 20000,00 грн., 08.02.2017 р. 9900,00 грн., 09.02.2017 р. 19700,00 грн. за актом приймання-передачі від 31.12.2016 р. (за зобов`язаннями грудня 2016 р.); 09.02.2017 р. 1000,00 грн., 01.03.2017 р. 50420,89 грн., 22.03.2017 р. - 100000,00 грн., 21.04.2017 р. 50000,00 грн., 28.04.2017 р. - 3000,00 грн. за актом приймання-передачі від 31.01.2017 р. (за зобов`язаннями січня 2017 р.); 28.04.2017 р. 26000,00 грн., 19.05.2017 р. 29904,41 грн., 25.05.2017 р. 35000,00 грн., 30.06.2017 р. 40000,00 грн., 26.07.2017 р. 31191,22 грн. за актом приймання-передачі від 28.02.2017 р. (за зобов`язаннями лютого 2017 р.), 26.07.2017 р. 48808,78 грн., 31.07.2017 р. 20000,00 грн., 19.08.2017 р. 42095,63 грн. за актом приймання-передачі від 31.03.2017 р. (за зобов`язаннями березня 2017 р.); 19.08.2017 р. 37904,37 грн., 20.09.2017 р. 10096,29 грн., за актом приймання-передачі від 30.04.2017 р. (за зобов`язаннями квітня 2017 р.); 20.09.2017 р. 46808,65 грн. за актом приймання-передачі від 31.05.2017 р. (за зобов`язаннями травня 2017 р.); 20.09.2017 р. 3095,06 грн., 20.10.2017 р. 36537,81 грн. за актом приймання-передачі від 30.06.2017 р. (за зобов`язаннями червня 2017 р.); 20.10.2017 р. 7708,90 грн., 20.11.2017 р. 29955,07 грн. за актом приймання-передачі від 31.07.2017 р. (за зобов`язаннями липня 2017 р.); 20.11.2017 р. 27060,42 грн. за актом приймання-передачі від 31.08.2017 р. (за зобов`язаннями серпня 2017 р.); 20.11.2017 р. 23513,41 грн., 22.12.2017 р. 8947,00 грн. за актом приймання-передачі від 30.09.2017 р. (за зобов`язаннями вересня 2017 р.).

Таким чином, відповідач за отриманий в жовтні 2016 року, листопаді 2016 року, грудні 2016 року, січні 2017 року, лютому 2017 року, березні 2017 року, квітні 2017 року, травні 2017 року, червні 2017 року, липні 2017 року та серпні 2017 року природний газ розрахувався в повному обсязі, проте з порушенням строку оплати, встановленого п. 6.1 договору, а за отриманий природний газ у вересні 2019 року за актом приймання-передачі від 30.09.2017 р. на суму 44246,71 грн. відповідач розрахувався частково у сумі 32460,41 грн. (23513,41 грн. + 8947,00 грн.). Вказані оплати здійснювались ним з порушенням строку оплати, встановленого п. 6.1 договору, у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість у сумі 11786,30 грн. (44246,71 грн. 32460,41 грн. = 11786,30 грн.).

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно з приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, оскільки заборгованість відповідача перед позивачем у сумі 11786,30 грн. за поставлений природний газ у вересні 2017 року на підставі договору № 1675/1617-ТЕ-17 від 03.10.2016 р. на час прийняття рішення не погашена, розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, то позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 11786,30 грн. боргу підлягає задоволенню.

Враховуючи несвоєчасну оплату отриманого в жовтні 2016 року, листопаді 2016 року, грудні 2016 року, січні 2017 року, лютому 2017 року, березні 2017 року, квітні 2017 року, травні 2017 року, червні 2017 року липні 2017 року, серпні 2017 року та вересні 2017 року природного газу, позивач просить стягнути з відповідача 22684,75 грн. пені за загальний період з 26.11.2016 р. по 25.04.2018 р. та 4655,25 грн. 3% річних за загальний період з 26.11.2016 р. по 19.02.2020 р., нарахованих на заборгованість відповідача за кожним актом приймання-передачі природного газу окремо з урахуванням дат виникнення заборгованості. Також позивач просить стягнути з відповідача 12076,50 грн. інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість відповідача за актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2017 р. за березень 2017 р., від 28.02.2017 р. за період з квітня 2017 р. по червень 2017 р., від 31.03.2017 р. за період з травня 2017 р. по липень 2017 р., від 30.04.2017 р. за період з червня 2017 р. по серпень 2017 р., від 31.05.2017 р. за період з липня 2017 р. по серпень 2017 р., від 30.06.2017 р. за період з серпня 2017 р. по вересень 2017 р., від 31.07.2017 р. за період з вересня 2017 р. по жовтень 2017 р., від 31.08.2017 р. за жовтень 2017 р., від 30.09.2017 р. за період з листопада 2017 р. по січень 2020 р., з урахуванням дат виникнення заборгованості.

Заперечуючи щодо нарахованих штрафних санкцій та 3% річних, відповідач у відзиві на позов посилався, зокрема, на ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії"

30.11.2016 р. набув чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016 р., яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до статті 1 вказаного вище Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону є: кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Як вже зазначалось, відповідно до п. 1.2 договору газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Частиною 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", якою врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016 р.), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Як вже зазначалось, за зобов`язаннями жовтня 2016 р. відповідач сплатив 30000,00 грн. 22.11.2016 р., 22275,68 грн. - 23.11.2016 р., 50000,00 грн. - 30.11.2016 р.

Отже, останній платіж за актом приймання-передачі природного газу від 31.10.2016 р. був здійснений відповідачем 30.11.2016 р., тобто коли вже набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії".

Судом встановлено, що після набрання чинності вказаного Закону (30.11.2016 р.) у відповідача існувала заборгованість за отриманий природний газ у жовтні 2016 р. в сумі 50000,00 грн., яка була погашена 30.11.2016 р.

Зобов`язання відповідача за листопад 2016 року, грудень 2016 року, січень 2017 року, лютий 2017 року, березень 2017 року, квітень 2017 року, травень 2017 року, червень 2017 року, липень 2017 року, серпень 2017 року та вересень 2017 року виникли після набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії", відтак не підпадають під дію частини 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Таким чином, позивачем правомірно нараховано відповідачу пеню, 3% річних на заборгованість відповідача за отриманий відповідачем природний газ у жовтні 2016 р. за період з 26.11.2016 р. по 29.11.2016 р., листопаді 2016 року, грудні 2016 року, січні 2017 року, лютому 2017 року, березні 2017 року, квітні 2017 року, травні 2017 року, червні 2017 року та вересні 2017 року та інфляційні втрати на заборгованість відповідача за отриманий відповідачем природний газ у січні 2017 року, лютому 2017 року, березні 2017 року, квітні 2017 року, травні 2017 року, червні 2017 року, липні 2017 року, серпні 2017 року та вересні 2017 року.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у сумі 4655,25 грн., нарахованих на заборгованість відповідача за кожним актом приймання-передачі природного газу окремо з урахуванням дат виникнення заборгованості за загальний період з 26.11.2016 р. по 19.02.2020 р.

Оскільки наданий позивачем розрахунок 3% річних є арифметично вірним, то позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 4655,25 грн. 3% річних підлягає задоволенню.

Також позивач просить стягнути з відповідача 12076,50 грн. інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість відповідача за актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2017 р. за березень 2017 р., від 28.02.2017 р. за період з квітня 2017 р. по червень 2017 р., від 31.03.2017 р. за період з травня 2017 р. по липень 2017 р., від 30.04.2017 р. за період з червня 2017 р. по серпень 2017 р., від 31.05.2017 р. за період з липня 2017 р. по серпень 2017 р., від 30.06.2017 р. за період з серпня 2017 р. по вересень 2017 р., від 31.07.2017 р. за період з вересня 2017 р. по жовтень 2017 р., від 31.08.2017 р. за жовтень 2017 р., від 30.09.2017 р. за період з листопада 2017 р. по січень 2020 р., з урахуванням дат виникнення заборгованості.

Оскільки наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат є арифметично вірним, то позовна вимога позивача про стягнення з відповідача 12076,50 грн. інфляційних втрат підлягає задоволенню.

Також, позивач просить стягнути з відповідача 22684,75 грн. пені, нарахованої на заборгованість відповідача за кожним за кожним актом приймання-передачі природного газу окремо з урахуванням дат виникнення заборгованості за загальний період з 26.11.2016 р. по 25.04.2018 р.

Пунктом 8.2 договору встановлено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Крім того, додатковою угодою № 2 від 31.03.2017 р. до договору сторони погодили змінити розмір пені, замінивши слова « 21% річних» на « 16,4% річних».

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Позивач просить стягнути 22684,75 грн. пені, нарахованої на заборгованість відповідача за кожним актом приймання-передачі природного газу окремо, із врахуванням дат виникнення заборгованості, за загальний період з 26.11.2016 р. по 25.04.2018 р. з дотриманням вимог ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України та враховуючи зміни процентної ставки НБУ за вказаний період. Наданий позивачем розрахунок пені є арифметично вірним.

Як вже зазначалось, відповідач у своєму відзиві просить зменшити розмір пені, на що суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Посилання відповідача, що пеня є лише санкцією за невиконання зобов`язання, а не основним боргом, а тому при зменшенні її розміру позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому становищі не є винятковою обставиною.

Посилання відповідача стосовно того, що з 08.01.2019 р. приміщення ТОВ «Сітістейтсервіс», в яких знаходяться електрощитові та теплопункти, були захоплені невідомими особами, які незаконно використовують електричну енергію, вартість якої не оплачують, не береться судом до уваги, оскільки крім того, що не стосується даного спору не є обставиною, що унеможливлює виконання відповідачем зобов`язань за договором № 1675/1617-ТЕ-17 від 03.10.2016 р. в частині здійснення ним своєчасної оплати за отриманий природний газ згідно актів прийому-передачі за період з 31.10.2016 р. по 30.09.2017 р.

Разом з тим, порушення відповідачем умов договору № 1675/1617-ТЕ-17 від 03.10.2016 р. щодо оплати отриманого природного газу носять систематичний характер, а заборгованість відповідача у сумі 11786,30 грн. за зобов`язаннями вересня 2017 р. станом на час прийняття рішення взагалі не сплачена, що свідчить про тривале невиконання відповідачем умов договору № 1675/1617-ТЕ-17 від 03.10.2016 р. Наведене спростовує доводи відповідача щодо коротких термінів прострочення виконання ним взятих на себе зобов`язань.

Також, судом враховано, що АТ "НАК "Нафтогаз України" є стратегічним підприємством державного сектора економіки, а несвоєчасність оплати контрагентів може перешкоджати виконанню покладених на нього державою обов`язків.

Враховуючи вищевикладене, та той факт, що позивачем нараховано позивачу пеню за несвоєчасне та неповне погашення ним суми заборгованості, при цьому заявлена позивачем сума пені не є значною, то суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення розміру пені.

Враховуючи вищезазначене, вимога позивача про стягнення з відповідача 22684,75 грн. пені підлягає задоволенню.

Таким чином, позовні вимоги Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судовий збір відповідно до ст.ст. 123, 129 ГПК України покладається судом на відповідача.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Сітістейтсервіс (08325, Київська обл., Бориспільський р-н., с. Щасливе, вул. Лесі Українки, буд. 14-Б, код 34514979) на користь Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6, код 20077720) 11786,30 грн. (одинадцять тисяч сімсот вісімдесят шість грн. 30 коп.) боргу, 22684,75 грн. (двадцять дві тисячі шістсот вісімдесят чотири грн. 75 коп.) пені, 4655,25 грн. (чотири тисячі шістсот п`ятдесят п`ять грн. 25 коп.) 3% річних, 12076,50 грн. (дванадцять тисяч сімдесят шість грн. 50 коп.) інфляційних втрат та 2102,00 грн. (дві тисячі сто дві грн. 00 коп.) судового збору.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення з урахуванням приписів, встановлених п. 4 розділу Х Прикінцевих положень ГПК України, шляхом подання апеляційної скарги відповідно до ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

У той же час згідно пункту 17.5 Перехідних Положень ГПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено 10.07.2020 р.

Суддя О.О. Рябцева