ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" липня 2020 р.м. ХарківСправа № 922/1369/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Суслової В.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" (03150, м. Київ, вул. Казимира Малевича, 31)
до Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Гарант" (61057, Харківська область, м. Харків, вул. Донця-Захаржевського, буд. 6/8)
про стягнення коштів
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ВУСО" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Гарант", в якому просить стягнути з відповідача суму страхового відшкодування в розмірі 8002,54 грн. Витрати зі сплати судового збору позивач також просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що 13.06.2019 в м. Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля ЗТЗ та Автомобіля ВАЗ, номерний знак НОМЕР_1 , під управлінням ОСОБА_1 О ОСОБА_2 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено застрахований в ПрАТ "СК "ВУСО" автомобіль, у зв`язку з чим страховиком було сплачено на рахунок СТО суму страхового відшкодування у розмірі 36875,24 грн. Враховуючи, що цивільна відповідальність особи, винної в скоєнні ДТП була застрахована у відповідача, позивач звернувся до останнього з вимогою про відшкодування суми понесених збитків. Проте, відповідачем сума відшкодування була сплачена лише частково у розмірі 19226,30 грн., що стало підставою для звернення з позовом до суду.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 05.05.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/1369/20. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Відповідачеві, згідно ст. 251 ГПК України, встановлено строк 15 днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позов. Роз`яснено, що у разі ненадання відзиву на позов у встановлений судом строк, справа згідно з ч. 9 ст. 165 ГПК України буде розглянута за наявними в ній матеріалами. Також, роз`яснено сторонам, що відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

04.03.2020 від відповідача до канцелярії суду надійшов відзив на позов за вх. № 12090, в якому відповідач зазначає, що позивач при здійсненні страхового відшкодування мав дотримуватися положень Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів" та умов Договору добровільного страхування наземного транспорту № 5032195 від 12.10.2018, зокрема, в частині визначення розміру матеріального збитку. Відповідач вказує, що в пункті 36.2 статті 36 Закону зазначено, що страховик має право здійснити виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досігли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Проте, про ДТП, яке сталося 13.06.2017, АТ "СК МЕГА-ГАРАНТ" дізналося лише 19.08.2019, коли отримало регресну вимогу за вих. № 6324/10 від 13.08.2019. Ані ОСОБА_3 , ані будь-хто з його представників не інформували АТ "СК "МЕГА-ГАРАНТ" про настання ДТП, у зв`язку з чим відповідач не мав можливості здійснити огляд пошкодженого автомобіля і не міг досягти згоди з потерпілим про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування. Відповідач наполягає на тому, що проведення експертизи для визначення розміру заподіяного матеріального збитку за наслідками ДТП є не лише формальною вимогою Закону, а й неодмінною умовою для того, щоб правильно розрахувати розмір страхового відшкодування, що має бути виплачене за Договором. Відповідач вказує, що з метою визначення розміру збитку, який був заподіяний ОСОБА_3 , як власнику автомобіля Honda Civic, реєстраційний номер НОМЕР_2 , АТ "СК "МЕГА-ГАРАНТ" звернулося до експерта - оцінювача ФОП Мороз С.М. Відповідно до Висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 08/09/19 розмір матеріального збитку склав 22305,16 грн. Сума страхового відшкодування розрахована відповідачем склала 19266,30 грн. з урахуванням безумовної франшизи та суми ПДВ (22305,16 грн. (розмір матеріального збитку)-2000,00 грн. (розмір франшизи)- 1038, 86 грн. (сума ПДВ)). Сума страхового відшкодування саме у розмірі 19266,30 грн. була визнана відповідачем та сплачена позивачу. Вимоги позивача про стягнення залишку суми страхового відшкодування в розмірі 8002,54 грн., на думку відповідача, є безпідставними та необгрунтованими.

Відзив долучений судом до матеріалів справи.

05.06.2020 від позивача до канцелярії суду надійшла відповідь на відзив за вх. № 12708, в якій позивач вказує, що ним було здійснено страхову відшкодування за Договором добровільного страхування майна (наземного транспорту), а відтак такі правовідносини не підпадають під дію Закону України № 1961-IV "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", оскільки виплата страхового відшкодування за Договором добровільного страхування провадиться виключно на підставі Закону України "Про страхування" та у відповідності до умов такого договору. Разом з тим, відповідно до умов Договору страхування встановлено порядок визначення розміру страхового відшкодування, який розраховується саме на підставі рахунку СТО. Також, позивач зазначає, що визначений п. 33.1.4. Закону України № 1961-IV обов`язок повідомлення Страховика про ДТП не покладається ані на ОСОБА_3 , ані на позивача, оскільки ніким з них не укладався з відповідачем договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а ОСОБА_3 у розумінні Закону України № 1961-IV не є водієм, чия цивільно-правова відповідальність застрахована Відповідачем. До того ж, за твердженнями позивача, відповідачем під час виплати страхового відшкодування було безпідставно вирахувано ПДВ. Окрім цього, позивач не погоджується з твердженнями відповідача, що експертиза є єдиною можливою підставою для визначення розмірі заподіяних збитків. Позивач вказує, що звіт про оцінку транспортного засобу - лише попередній оціночний документ, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення ТЗ, а реальним підтвердженням виплати страхового відшкодування є платіжний документ про здійснення такої виплати.

Відповідь на відзив долучена судом до матеріалів справи.

Відповідач своїм правом на подання заперечень на відповідь на відзив, передбаченим ст. 251 ГПК України, не скористався.

Разом з тим, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що матеріали справи містять достатньо доказів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заявлені позовні, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

Між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ВУСО" (далі- Страховик) та ОСОБА_3 (далі- Страхувальник) укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 5032195 від 12.10.2018 року, за яким Страховик застрахував майнові інтереси Страхувальника пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме автомобіля Honda Civik, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

13.06.2019 у місті Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Honda Civik (д.н.з. НОМЕР_2 ) яким керував водій ОСОБА_3 та автомобіля ВАЗ 21213 (д.н.з. НОМЕР_1 ) під керуванням ОСОБА_4 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено застрахований в ПрАТ "ВУСО" автомобіль - Honda Civik (д.н.з. НОМЕР_2 ).

13.08.2019 Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова по справі №638/11346/19 громадянина ОСОБА_4 було визнано винним у спричиненні згаданої ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Згідно умов договору страхування одним із страхових випадків, визначається подія, у разі якої внаслідок ДТП було завдано шкоду автомобілю страхувальника. Розмір страхового відшкодування визначається Страховиком, виходячи із суми заподіяного збитку, але не більше розміру страхової суми. Підставою для виплати страхового відшкодування є рахунок станції технічного обслуговування, рекомендованої Страховиком.

Відповідно до рахунку СТО (рахунок-заказ № СЗк-001008 від 24.09.2019) вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля склала 36875,24 грн. Керуючись умовами Договору добровільного страхування наземного транспорту № 5032195 від 12.10.2018 року, ПрАТ "ВУСО" сплатило на рахунок СТО суму страхового відшкодування у розмірі 36875,24 грн., що підтверджується страховим актом № 08419-02 від 22.07.2019 та платіжним дорученням № 19374 від 22.07.2019.

На момент скоєння ДТП, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля ВАЗ (д.н.з. НОМЕР_1 ) була застрахована у АТ "СК "МЕГА-ГАРАНТ" за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ/005234667 (надалі - Поліс), за яким ліміт за шкоду, заподіяну майну, становить 100000,00 грн., франшиза -2000,00 грн.

Враховуючи вказане, 13.08.2019 за вих. № 6324/10 на адресу відповідача було надіслано претензію з вимогою про відшкодування суми понесених збитків.

Не погодившись з розрахунком позивача, з метою визначення розміру збитку, який був заподіяний ОСОБА_3 , як власнику автомобіля Honda Civic, реєстраційний номер НОМЕР_2 , АТ "СК "МЕГА-ГАРАНТ" звернулося до експерта - оцінювача ФОП Мороз С.М. Відповідно до Висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 08/09/19 розмір матеріального збитку склав 22305,16 грн. Виходячи із вказаної суми, відповідачем було визнано та сплачено позивачу суму страхового відшкодування у розмірі 19266,30 грн. з урахуванням безумовної франшизи та суми ПДВ (22305,16 грн. (розмір матеріального збитку)-2000,00 грн. (розмір франшизи)- 1038, 86 грн. (сума ПДВ)).

Як стверджує позивач, не погоджуючись з таким розміром страхового відшкодування, він звернувся до відповідача із заявою (до якої було додано також і акт виконаних робіт) про перегляд страхового відшкодування за вих. № 9045 від 06.11.2019, втім станом на дату звернення до суду з цією позовною заявою жодної відповіді на вказану заяву не надходило, доплату страхового відшкодування відповідачем здійснено не було.

Звертаючись до суду з відповідним позовом, позивач наполягає, що сума страхового відшкодування, з урахуванням положень ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", що підлягає виплаті становить: 18065,24 грн. + 6925,00 грн. +11885,00 грн. *(1-0,64) =29268,84 грн., де 18065,24 грн. - вартість ремонтно- відновлювальних робіт; 6925,00 грн. - вартість матеріалів окраски; 11885,00 грн. - вартість складових частин; 0,64 - коефіцієнт фізичного зносу. Однак, враховуючи те, що Полісом АМ/00523466 встановлена франшиза у розмірі 2000,00 грн., відповідач мав відшкодувати 27268,84 грн., проте здійснив виплату на користь позивача у розмірі лише 19226,30 грн. А отже, за твердженнями позивача, за даним страховим випадком сума страхового відшкодування, що підлягає стягненню на користь ПрАТ "ВУСО" становить 8002,54 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд керується наступним.

Страхування, згідно з приписами ст. 1 Закону України "Про страхування", який регулює відносини у сфері страхування і спрямований на створення ринку страхових послуг, посилення страхового захисту майнових інтересів підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України "Про страхування", яка кореспондується зі статтею 354 Господарського кодексу України та статтею 979 Цивільного кодексу України, договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Страховим випадком, за умовами ч.2 ст.8 Закону України "Про страхування", є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

За положеннями ст. 9 Закону України "Про страхування" страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Франшизою є частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (ст.25 Закону України "Про страхування").

Згідно зі ст. 993 Цивільного кодексу України, ст.27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно з приписами ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Враховуючи наведене, заподіяння шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обов`язком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу) ОСЦПВВНТЗ, яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов`язок покладається також і на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов`язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків.

У такому випадку потерпілий виступає кредитором стосовно винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, які зі свого боку є боржниками у відповідному зобов`язанні згідно з визначеними законодавством межами їх відповідальності.

При цьому, визначаючи обов`язок страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ виплатити страхове відшкодування законодавцем у положеннях статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено випадки, з настанням яких страховик набуває правових підстав для відмови у здійсненні такої виплати, зокрема, у випадку, коли потерпілим чи особою, яка має право на отримання відшкодування, не було протягом року з моменту скоєння ДТП подано заяви про виплату страхового відшкодування.

За змістом статей 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, установлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вже зазначалось, положеннями ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, з виконанням страховиком на підставі договору добровільного майнового страхування свого обов`язку з відшкодування на користь потерпілого завданої йому внаслідок ДТП шкоди, відповідно до приписів статті 512 ЦК України відбувається фактична заміна кредитора у таких зобов`язаннях: у деліктному зобов`язанні винуватця; у зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ здійснити відшкодування завданої шкоди, адже відповідні права потерпілого як кредитора переходять до страховика за договором добровільного майнового страхування.

В такому випадку перехід прав кредитора від потерпілого до страховика за договором добровільного майнового страхування не зумовлює виникнення нових зобов`язань винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, а відбувається виключно заміна кредитора як сторони у вже існуючих правовідносинах (в існуючих зобов`язаннях з відшкодування завданої шкоди: деліктному зобов`язанні винуватця; зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ).

Відтак, у силу приписів статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора (потерпілого) у відповідному зобов`язанні саме на тих умовах, які існували в останнього, що в цьому випадку полягає в набутті права отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань виключно за умови подання йому у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування).

Зазначена правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.06.2018 у справі № 910/7449/17.

При цьому, судом враховано, що у даному разі матеріали справи свідчать про дотримання позивачем річного строку з моменту скоєння ДТП на звернення до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування.

Щодо посилань відповідача у своєму відзиві на те, що позивачем не проведено експертизу для визначення розміру заподіяного матеріального збитку за наслідками ДТП, суд зазначає наступне.

Положеннями статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Пунктом 22.1 статті 22 Зазначеного Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі.

Таким чином, відповідач, як страховик відповідальності винної у ДТП особи, на підставі статті 29 та пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством та в межах страхових сум, зазначених у страховому полісі.

Враховуючи наведене, у справі, що розглядається, у відповідача у зв`язку із настанням страхового випадку (ДТП) виник обов`язок відшкодувати позивачеві шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком і в межах суми фактичних затрат, право на вимогу якої перейшло до позивача у зв`язку з виплатою страхового відшкодування, за мінусом франшизи.

Висновки відповідача, що єдиним належним доказом розміру заподіяної внаслідок ДТП матеріальної шкоди є висновок експерта про розмір збитків є помилковими, оскільки звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається можлива, але не кінцева сума, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення, яким оплачена виставлена станцією технічного обслуговування сума вартості відновлювального ремонту транспортного засобу.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 25.07.2018 у справі №922/4013/17.

Як зазначалося судом вище, відносини між позивачем (ПрАТ "Страхова компанія "ВУСО" як страховика) та ОСОБА_5 , як страхувальника, виникли на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту № 5032195 від 12.10.2018, правовідносини за яким регулюються Законом України "Про страхування", за положеннями ст.6 якого добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком.

При цьому, Законом України "Про страхування" не передбачено обов`язкового проведення професійної оцінки шкоди, завданої при ДТП транспортному засобу, суб`єктами оціночної діяльності та необхідність відшкодування шкоди не ставиться у залежність від проведення такої оцінки.

Отже, визначення позивачем розміру страхового відшкодування на підставі рахунку СТО не суперечить приписам ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", та узгоджено сторонами у п. 6 Договору.

Тому помилковим є висновок відповідача у своєму відзиві про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог з цих підстав.

Щодо посилання Акціонерного товариства "Страхова компанія "МЕГА_ГАРАНТ" на Звіт про оцінку вартості відновлювального ремонту №08/09/18, за яким визначено розмір виплаченого позивачу страхового відшкодування, суд вважає за необхідне зазначити, що звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжний документ про здійснення такої виплати.

Щодо посилань відповідача на висновки, які містяться у Постановах Верховного Суду у справах № 753/21177/16-ц та № 466/9318/14-ц, слід зазначити, що предметом розгляду у вказаних справах були вимоги потерпілої особи безпосередньо до винної особи, які виникли між сторонами внаслідок деліктного зобов`язання, що за правовою природою не є тотожними правовідносинами, які виникли у справі № 922/1369/20. Крім того, у наведених постановах судом не було взято до уваги рахунок СТО та акт виконаних робіт, через те, що матеріали справи не містили доказів обсягу отриманих ЗТЗ пошкоджень. Натомість, ПрАТ "СК "ВУСО" було надано акт огляду ТЗ, де зафіксовано пошкодження, отримані ТЗ Honda Civic, д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок ДТП.

З огляду на вказане, правові висновки на які посилається відповідач не підлягають застосування до спірних правовідносин, оскільки не співвідносяться з характером спірних правовідносин, предметом доказування та матеріалами справи.

Щодо тверджень відповідача проте, що під час страхового відшкодування має бути вирахувано ПДВ, суд зазначає наступне.

Згідно з абзацом другим пункту 36.2 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника) сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

З аналізу вищенаведеної норми Закону вбачається, виключення ПДВ під час виплати страхового відшкодування можливе лише у випадку, коди страхове відшкодування перераховується безпосередньо на рахунок потерпілої особи, тоді як у спірних правовідносинах виплата страхового відшкодування була здійснена на рахунок СТО, а не ОСОБА_3 , який є потерпілою особою.

В Постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 06.07.2018 у справі № 924/675/17 викладено наступну позицію:

" 4.36. Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру виходять з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

4.37. Вартість ремонту автомобіля з врахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є виконавець робіт по ремонту автомобіля платником ПДВ."

В даному випадку, як вбачається з матеріалів справи, позивач документально підтвердив розмір і оплату проведеного ремонту автомобіля, вартість якого визначена виконавцем робіт (СТО) з урахуванням ПДВ. Так, до позовної заяви позивачем додано рахунок СТО, акт виконаних робіт, а також платіжне доручення на суду 36875,24 грн., що є належними та достатніми доказами для підтвердження розміру фактично завданого збитку.

Зважаючи на вказане, суд вважає, що відповідачем під час виплати страхового відшкодування було безпідставно вирахувано ПДВ, а отже, доводи відповідача з цього приводу є необгрунтованими.

Що стосується посилань відповідача на неповідомлення його про ДТП, у зв`язку з чим була відсутня можливість здійснити огляд пошкодженого автомобіля, слід зазначити наступне.

Пунктом 33.1.4 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів" передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, -МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного та пошкодження майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

А отже, суд звертає увагу, що в даному випадку визначений п. 33.1.4. Закону обов`язок повідомлення Страховика про ДТП не покладається ані на ОСОБА_3 , ані на позивача, оскільки ніким із них не укладався з відповідачем договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а ОСОБА_3 у розумінні Закону України № 1961-ІV не є водієм, чия цивільно - правова відповідальність застрахована відповідачем.

Як було вище зазначено, згідно зі ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092).

Відповідно до вимог п. 8.2 цієї Методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою:

Сврз = С р + С м + С с Х (1- Е З), де:

С р - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн.;

С м - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн.;

С с - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн.;

Е з - коефіцієнт фізичного зносу.

Як вбачається з матеріалів справи, за підрахунками позивача вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу становить :

18065,24 грн. + 6925,00 грн. +11885,00 грн. *(1-0,64) =29268,84 грн.,

де 18065,24 грн. - вартість ремонтно- відновлювальних робіт;

6925,00 грн. - вартість матеріалів окраски;

11885,00 грн. - вартість складових частин;

0,64 - коефіцієнт фізичного зносу.

При цьому, суд звертає увагу, що коефіцієнт фізичного зносу врахований позивачем у відповідності до Звіту № 08/09/18 про оцінку вартості відновлювального ремонту.

Згідно зі ст. 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" сума сплати страхового відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами укладеного договору.

Полісом АМ/005234667 встановлена франшиза у розмірі 2000,00 грн.

29268,84 грн. - 2000,00 грн. = 27268,84 грн.

З вищенаведених розрахунків вбачається, що відповідач мав виплатити позивачу страхове відшкодування у розмірі 27268,84 грн., проте здійснив виплату лише на суму 19226,30 грн.

Отже, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу деталей, а також суми у розмірі 19226,30 грн., яка була сплачена відповідачем на користь позивача, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 8002,54 грн. страхового відшкодування (27268,84 грн. (29268,84 грн. за вирахуванням 2000,00 грн. франшизи) - 19226,30 грн. = 8002,54 грн).

Згідно статті 73 Господарського процесуального кодексу України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача страхового відшкодування у розмірі 8002,54 грн. є обґрунтованими, законними, підтвердженими матеріалами справи, не спростованими відповідачем і такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судового збору, суд керується ст. 129 ГПК України, у зв`язку з чим судовий збір у розмірі 2102,00 грн. покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 20, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Гарант" (61057, м. Харків, вул. Донця-Захаржевського, буд. 6/8, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" (03150, м. Київ, вул. Казимира Малевича, буд. 31, ) суму страхового відшкодування у розмірі 8002,54 грн., витрати зі сплати судового збору у розмірі 2102,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст.ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, з урахуванням приписів п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень ГПК України.

Позивач: Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ВУСО" (03150, м. Київ, вул. Казимира Малевича, буд. 31, );

Відповідач: Акціонерне товариство "Страхова компанія "Мега-Гарант" (61057, м. Харків, вул. Донця-Захаржевського, буд. 6/8, ).

Повне рішення складено "03" липня 2020 р.

Суддя В.В. Суслова

справа № 922/1369/20