РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.07.2020Справа № 910/1353/20

За позовом до проТовариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬЯНС ПАРТНЕР ГРУП" Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" визнання договору недійсним
Суддя Підченко Ю.О. Секретар судового засідання Лемішко Д.А.
Представники сторін:
від позивача:не з`явився;
від відповідача:Тищенко А.В. - представник за довіреністю.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АЛЬЯНС ПАРТНЕР ГРУП" (надалі - позивач, ТОВ "АЛЬЯНС ПАРТНЕР ГРУП") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (надалі - відповідач, АТ КБ "Приватбанк") про визнання недійсним договору поруки № 4Д11108И/П від 31.10.2016, що був укладений між сторонами.

Мотивуючі позовні вимоги, позивач вказує на те, що АТ КБ "Приватбанк", як недобросовісна сторона правочину, навмисно та з метою виконання трансформації (реструктуризації) власного кредитного портфеля, ініційованої Національним банком України, ввело в оману позивача щодо існування у АТ КБ "Приватбанк" договорів, укладених для забезпечення права вимоги за кредитним зобов`язанням ряду боржників - Товариств з обмеженою відповідальністю "АВІАЦІЙНА КОМПАНІЯ "РОЗА ВІТРІВ", "АВІАЦІЙНА КОМПАНІЯ "ДНІПРО АВІА", "ЛАГІОН 1" та "МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ "ДНІПРОПЕТРОВСЬК", що суттєво перевищує розмір заборгованості за кредитом, і дана обставина спонукала ТОВ "АЛЬЯНС ПАРТНЕР ГРУП" до укладення з АТ КБ "Приватбанк" пов`язаних між собою кредитного договору № 4А16106Г від 31.10.2016 та договорів поруки, в тому числі й оспорюваного договору поруки № 4Д11108И/П від 31.10.2016.

Відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 26.02.2020 відкрито провадження у справі № 910/1353/20, вирішено проводити розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 03.04.2020.

18.03.2020 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує повністю, з огляду на те, що укладення кредитного договору № 4А16106Г від 31.10.2016 та договору поруки № 4Д11108И/П від 31.10.2016 було вчинене позивачем з метою фінансування поточної діяльності та дана обставин знайшла своє відображення у відповідних документах, а також в самому кредитному договорі № 4А16106Г від 31.10.2016 де ціллю кредитування зазначено - фінансування поточної діяльності позивача. При цьому відповідач зауважує, що жоден пункт кредитного договору не містить згадок про трансформацію, необхідність укладення оспорюваного позивачем договору поруки. Відповідач вважає твердження позивача про те, що укладення кредитного договору та договорів поруки було направлено на отримання прибутку не відповідає дійсності. При цьому відповідач вказує, що позивачем не подано жодного доказу на підтвердження мети укладення договорів отримання прибутку.

Також, у означеному відзиві містилася вимога про витребування у позивача доказів/документів на підтвердження мети та обставин укладення договору поруки № 4Д11108И/П від 31.10.2016, зокрема, але не виключно та відповідних рішень органів управління ТОВ "АЛЬЯНС ПАРТНЕР ГРУП", що були підставою для укладення оспорюваного договору.

Разом із тим, судове засідання призначене на 03.04.2020 о 10:30 год не відбулося з метою попередження виникнення та запобігання поширення гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом COVID-19, з урахуванням Указу Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року "Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами та доповненнями), якою установлено з 12 березня 2020 року до 24 квітня 2020 року на усій території України карантин.

17.04.2020 Господарським судом міста Києва винесено ухвалу в порядку ст. 120 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) про призначення справи до розгляду в судовому засіданні 06.05.2020.

Відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 06.05.2020, з огляду на надані представниками сторін клопотання про відкладення розгляду справи, було вирішено відкласти розгляд справи на 28.05.2020

У судовому засіданні, що відбулось 28.05.2020 було відмовлено у задоволенні заявленого відповідачем у своєму відзиві клопотання про витребування доказів, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті 03.07.2020.

У судове засідання, 03.07.2020, а також у підготовчі засідання 08.05.2020 та 28.05.2020, представник позивача не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Частиною 1 ст. 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Так, ухвали суду були надіслані за адресою позивача яка міститься у позовній заяві та у єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Крім того, процесуальні документи щодо розгляду спору у даній справі офіційно оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень - www.reyestr.court.gov.ua, та знаходяться у вільному доступі.

Таким чином, оскільки позивача було належним чином повідомлено про розгляд справи та призначені судові засідання та останнім, натомість, не повідомлено про причини неявки, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача.

У судовому засіданні 03.07.2020 відповідно до приписів ч. 1 ст. 240 ГПК України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

31.10.2016 між ПАТ КБ "Приватбанк" (надалі також - Банк) та ТОВ "АЛЬЯНС ПАРТНЕР ГРУП" (надалі також - позичальник) укладено кредитний договір № 4Г16121Г, відповідно до якого позивачу надано кредит в розмірі 1 700 000 000, 00 грн.

Поряд із тим, в забезпечення виконання зобов`язань третіх осіб перед Банком між позивачем та відповідачем укладено ряд договорів поруки, а саме:

- договір поруки № 333/ДП-1 від 31.10.2016 в забезпечення виконання зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ "ДНІПРОПЕТРОВСЬК" (надалі також - "попередній боржник", "старий боржник", ТОВ "МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ "ДНІПРОПЕТРОВСЬК") за кредитним договором № 333 від 26.06.2015 (надалі також - "первісний кредитний договір", "кредитний договір старого боржника");

- договір поруки № 4Д13289И/П від 31 жовтня 2016 року в забезпечення виконання зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ "ДНІПРОПЕТРОВСЬК" (надалі також - "попередній боржник", "старий боржник", ТОВ "МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ "ДНІПРОПЕТРОВСЬК") за кредитними договорами № 4Д13289И від 30.04.2013, 4Д13523И від 28.08.2013, 4Д14160И від 10.04.2014, (надалі також - "первісні кредитні договір", "кредитні договори старого боржника");

- договір поруки № 4Р12281И/П від 31.10.2016 в забезпечення виконання зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "АВІАЦІЙНА КОМПАНІЯ "РОЗА ВІТРІВ" (надалі також - "попередній боржник", "старий боржник", ТОВ "АВІАЦІЙНА КОМПАНІЯ "РОЗА ВІТРІВ") за кредитним договором № 4Р12281И від 25.10.2012 (надалі також - "первісний кредитний договір", "кредитний договір старого боржника");

- договір поруки № 4Д11108И/П від 31.10.2016 в забезпечення виконання зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "АВІАЦІЙНА КОМПАНІЯ "ДНІПРОАВІА" (надалі також - "попередній боржник", "старий боржник", ТОВ "АВІАЦІЙНА КОМПАНІЯ "ДНІПРОАВІА") за кредитними договорами № 4Д11108И від 14.03.2011, 4Д11109И від 16.03.2011, 4Д11110И від 17.03.2011, 4Д11111И від 18.03.2011, 4Д13319И від 21.05.2013, 4Д13668И від 28.10.2013, 4Д14007И від 21.01.2014, 4Д16078Д від 15.09.2016 та 4Д16087Д від 26.09.2016 (надалі також - "первісні кредитні договір", "кредитні договори старого боржника");

- договір поруки № 4Л12411И/П від 31.10.2016 в забезпечення виконання зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАГІОН 1" (надалі також - "попередній боржник", "старий боржник", ТОВ "ЛАГІОН 1") за кредитним договором № 4Л12411И від 28.12.2012 (надалі також - "первісний кредитний договір", "кредитний договір старого боржника");

(Надалі за текстом та разом - "попередні боржники", "старі боржники" та "первісні кредитні договори", "кредитні договори старого боржника").

Поряд із тим, позивач, з посиланням на додані до позовної заяви копії відповідних платіжних доручень вказує на те, що ним як поручителем, були сплачені грошові кошти за зобов`язаннями вказаних попередніх боржників за означених первісними кредитними договорами, а саме зобов`язань:

- ТОВ "ЛАГІОН 1" за кредитним договором № 4Л12411И від 28.12.2012, а саме з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, встановлені в конкретному кредитному договорі, сплативши 16 479 960, 46 грн;

- ТОВ "АВІАЦІЙНА КОМПАНІЯ "ДНІПРОАВІА" за кредитними договорами № 4Д11108И від 14.03.2011, 4Д11109И від 16.03.2011, 4Д11110И від 17.03.2011, 4Д11111И від 18.03.2011, 4Д13319И від 21.05.2013, 4Д13668И від 28.10.2013, 4Д14007И від 21.01.2014, 4Д16078Д від 15.09.2016 та 4Д16087Д від 26.09.2016, а саме з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитами на умовах та в терміни, встановлені в кожному конкретному кредитному договорі, сплативши 823 754 363, 05 грн;

- ТОВ "АВІАЦІЙНА КОМПАНІЯ "РОЗА ВІТРІВ" за кредитним договором № 4Р12281И від 25.10.2012, а саме з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, встановлені в конкретному кредитному договорі, сплативши 102 741 166, 67 грн;

- ТОВ "МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ "ДНІПРОПЕТРОВСЬК" за кредитними договорами № 4Д13289И від 30.04.2013, 4Д13523И від 28.08.2013, 4Д14160И від 10.04.2014 та № 333 від 26.06.2015 року, а саме з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитами на умовах та в терміни, встановлені в кожному конкретному кредитному договорі, сплативши 719 742 035, 32 грн.

Натомість, позивач вказує на те, що сума отриманого від АТ КБ "Приватбанк" кредиту за кредитним договором 4Г16121Г від 31.10.2016 майже точно співпадає із загальною сумою, що була погашена позивачем за зобов`язаннями попередніх боржників за первісними кредитними договорами.

При цьому позивач зауважує, що після завершення процесу переоформлення боргів старих (попередніх) боржників перед Банком, Рішенням Національного банку України від 18.12.2016 р. № 498-р. АТ КБ "Приватбанк" визнано неплатоспроможним, у результаті чого відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2016 р. № 961 "Деякі питання забезпечення стабільності фінансової системи" АТ КБ "Приватбанк" перейшов у власність Держави, при цьому зобов`язання Банку, щодо передання нашому Товариству документів, що посвідчували права Заставодержателя на активи, якими були забезпечені зобов`язання старих боржників нашому позивачеві не були передані.

З урахуванням вищевикладеного та як зазначалося вище, позивач посилається на те, що кредитний договір був укладений внаслідок обману останнього відповідачем, а тому позивач вважає, що вказаний договір є недійсним на підставі ст. 230 Цивільного кодексу України.

Так, предметом оспорюваного договору поруки № 4Д11108И/П від 31.10.2016 (надалі по тексту - договір поруки), що був укладений між ТОВ "АЛЬЯНС ПАРТНЕР ГРУП", як поручителем та ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", як кредитором, є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю ТОВ "АВІАЦІЙНА КОМПАНІЯ "ДНІПРОАВІА", як боржника, своїх зобов`язань за:

- кредитним договором від 14.03.2011 року №4Д11103И (дата - Кредитний договір 1), а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до Кредитного договору 1;

- кредитним договором від 16.03.2011 року №4Д11109И (далі - Кредитний договір 2), а саме з повернення кредиту та відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до Кредитного договору2;

- кредитним договором від 17.03.2011 року №4Д11110И (далі - Кредитний договір 3), а саме з повернення кредиту та гаги відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до Кредитного договору 3;

- кредитним договором від 18.03.2011 року №4Д11111И (далі - Кредитний договір 4), а саме з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до Кредитного договору 4;

- кредитним договором від 21.05.2013 року №4Д13319И (далі - Кредитний договір 5), а саме: з повернення кредиту та 1 вій відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до Кредитного договору 5;

- кредитним договором від 28.10.2013 року №4Д13668И (далі - Кредитний договір 6), а саме: з повернення кредиту та гаги відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до Кредитного договору 6;

- кредитним договором від 21.01.2014 року №4Д14007И (даті - Кредитний договір 7), а саме з повернення кредиту та гаги відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до Кредитного договору 7;

- кредитним договором від 15.09.2016 року №4Д16078Д (лапі - Кредитний договір 8), а саме: з повернення кредиту та гаги відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до Кредитного договору 8;

- кредитним договором від 26.09.2016 року №4Д16087Д (даті - Кредитний договір 9), а саме: з повернення кредиту та відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до Кредитного договору 9;

Надалі за текстом: Кредитний договір 1,2,3,4,5,6,7,8,9-Кредитний договір, Кредитні договори.

Поряд із тим, відповідно до п. 2 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов`язку боржника за кредитними договорами з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитних договорів.

У пункті 3 договору поруки зазначено, що поручитель з умовами кредитного договору ознайомлений.

Згідно із п. 4 договору поруки, у випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники у сумі заборгованості за кредитом та у сумі відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору.

У випадку невиконання боржником п. 1 цього договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням порушеного зобов`язання (п. 5 договору поруки).

Поручитель зобов`язаний виконати обов`язок, зазначений в письмовій вимозі кредитора, впродовж 5 календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в п. 5 цього договору (п. 6 договору поруки).

За змістом пункту 7 договору поруки, у випадку порушення поручителем зобов`язання, передбаченого п. 6 цього договору, кредитор та поручитель прийшли до згоди, що кредитор має право в рахунок погашення боргу за кредитним договором здійснювати договірне списання грошових коштів, що належать поручителю і знаходяться на його рахунку у ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК". Договірне списання грошових коштів згідно з умовами цього пункту оформлюється меморіальним ордером, у реквізиті "Призначення платежу" якого зазначається інформація про платіж, номер, дату цього договору.

Згідно з п. 8 договору поруки, до поручителя, що виконав обов`язки боржника за кредитним договором, переходять всі права кредитора за кредитним договором і договору(ам) застави (іпотеки), укладеним в цілях забезпечення виконання зобов`язань боржника перед кредитором за кредитним договором у частині виконаного зобов`язання.

У відповідності до п.9 договору поруки, у випадку невиконання поручителем обов`язку боржника за кредитним договором впродовж 5 (п`яти) календарних днів з моменту отримання письмової вимоги кредитора, зазначеної в п. 5 цього договору, поручитель сплачує на користь кредитора пеню в розмірі 1 % від суми заборгованості, яка зазначена в зазначеній письмові вимозі, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожний день прострочення. Сплата пені не звільняє поручителя від виконання зобов`язань за цим договором.

Згідно із п. 10 договору поруки визначено, що кредитор зобов`язаний у випадку виконання поручителем обов`язку боржника за кредитним договором передати поручителю впродовж 5 (п`яти) робочих днів банку з моменту виконання обов`язків належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов`язки боржника за кредитним договором.

Цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками і діє до повного виконання зобов`язань за цим договором (п. 11 договору поруки).

Дострокове розірвання цього договору здійснюється за письмовою згодою сторін (п.14 договору поруки).

Так, за приписами 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Зокрема, приписами статті 627 Цивільного кодексу України закріплено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

З огляду на положення зазначеної норми та принцип диспозитивності у господарському судочинстві, позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу.

За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18).

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. В силу приписів статті 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується.

Так, відповідно до протоколу техніко-економічного обґрунтування повернення кредитних коштів від 27.10.2016 та заявки на отримання кредиту від 27.10.2016, що були надані ТОВ "АЛЬЯНС ПАРТНЕР ГРУП" на адресу ПАТ КБ "Приватбанк", копії яких містяться в матеріалах справи, вбачається, що метою кредитування за кредитним договором № 4А16106Г від 31.10.2016 зазначено: "фінансування поточної діяльності".

При цьому, жодних посилань на трансформацію/майно/забезпечення за первісними кредитами вказані документи не містять, так само, як і не містять і посилань на договори поруки, який позивач помилково ототожнює з умовами/підставами отримання ним кредиту та бажаними наслідками отримання за такими договорами поруки прибутку.

Наведені вище обставини знайшли своє відображення і в самому кредитному договорі № 4А16106Г від 31.10.2016, а саме в п. А.2, де ціллю кредитування зазначено: "фінансування поточної діяльності".

Тобто, зазначений кредитний договір було укладено виключно для фінансування поточної діяльності позивача та при цьому жоден пункт кредитного договору не містить згадок про трансформацію, необхідність укладення оспорюваного позивачем договору поруки та щодо інших обставин, які позивач використовує в якості обґрунтування свого позову.

Стаття 203 Цивільного кодексу України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків (п. 2.1. роз`яснень постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

Разом із тим, у вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі статей 230 - 233 Цивільного кодексу України господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв`язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину.

Під обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом: повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності; заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину; замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину (наприклад, у зв`язку з ненаданням технічної чи іншої документації, в якій описуються властивості речі). При цьому особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману, а й наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб`єктом введення в оману є сторона правочину, - як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю.

Правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману, на відміну від помилки, є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї. Обман також має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Тобто, обман має місце, коли задля вчинення правочину або надається невірна інформація, або вона замовчується. Причому це робиться навмисно, з метою, аби правочин було вчинено. Усі ці обставини - наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Правочин, здійснений під впливом обману, на підставі статті 230 Цивільного кодексу України може бути визнаний судом недійсним. Отже позивач має довести наявність одночасно трьох складових, а саме: наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, наявність обману. Якщо все інше, крім умислу, доведено, вважається, що мала місце помилка.

Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину за статтею 230 Цивільного кодексу України.

При цьому, обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення.

Відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, оскільки кредитний договір № 4А16106Г від 31.10.2016 та договір поруки № 4Д11108И/П від 31.10.2016 не містять посилань щодо їх укладення з огляду на трансформацію кредитного портфелю ПАТ КБ "Приватбанк" і необхідність укладення оспорюваного позивачем договору поруки та щодо інших обставин, на які позивач посилається в обґрунтування свого позову, слід дійти висновку, що позивач мав намір укласти кредитний договір виключно для фінансування своєї поточної діяльності.

При цьому матеріали справи не містять та позивачем не надано доказів у підтвердження погодження умов участі позивача у трансформації кредитного портфелю банку, про яку зазначено у позові.

Згідно із наявних у матеріалах справи доказів не вбачається будь-якого погодження умов та пов`язаності обставин кредитування позивача, погашення позивачем (поручителем за договором поруки) за рахунок отриманих в якості кредиту коштів кредитної заборгованості "старих боржників" та обставин щодо забезпечення зобов`язань "старих боржників" та відповідного переходу прав заставодержателя до позивача.

З огляду на вище наведене, доводи щодо того, що кредитний договір № 4А16106Г від 31.10.2016 та договір поруки № 4Д11108И/П від 31.10.2016 були укладені з метою забезпечення зобов`язань за кредитними договорами старих боржників - не підтверджуються матеріалами справи.

Відтак, позивачем не доведено обставин, які б свідчили про введення відповідачем позивача в оману, не доведено самого факту обману, наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання недійсним договору поруки № 4Д11108И/П від 31.10.2016 є необґрунтованими, у зв`язку із чим у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до положень статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 232, 233, 237, п. 2. ч. 5. ст. 238, ст. ст. 240, 241, ч. 1 ст. 256, 288, Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬЯНС ПАРТНЕР ГРУП" відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, то строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Зазначені строки обчислюються з урахуванням ч. 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 08.07.2020 року.

Суддя Ю.О. Підченко