ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"02" липня 2020 р. Справа № 924/290/20

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Танасюк О.Є., розглянувши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю „Поділля Вудтрейд", м. Хмельницький

до товариства з обмеженою відповідальністю „ГрандиКС Пласт", м. Хмельницький

про стягнення попередньої оплати в сумі 938000,00 грн.

Представники сторін:

позивач: Локтіонова С.А. - згідно ордера від 23.04.2020р.

відповідач: Гавриленко Р.В. - згідно ордера від 30.03.2020р.

Рішення ухвалюється 02.07.2020р., оскільки в судовому засіданні 22.06.2020р. постановлялася ухвала про оголошення перерви, яка занесена до протоколу судового засідання.

У судовому засіданні згідно зі ст. 240 ГПК України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Процесуальні дії по справі.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 24.03.2020 відкрито провадження у справі №924/290/20, постановлено дану справу розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 23.04.2020 продовжено строк підготовчого провадження у справі на 30 днів.

04.06.2020р. судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі №924/290/20 та призначено справу до судового розгляду по суті на 15:00 год. 22.06.2020р.

В судовому засіданні 22.06.2020р. судом постановлено ухвалу про оголошення перерви на 10:00 год. 02.07.2020р.

Позиція позивача.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що на виконання договору поставки №12/12/19 від 16.12.2019р. ТОВ „Поділля Вудтрейд" здійснив попередню оплату товару на користь відповідача на суму 938000,00 грн., проте товар у передбачені договором терміни не надійшов. Повідомляє, що відповідачу була направлена претензія вих. №12/20 від 12.03.2020р. про повернення перерахованих коштів, однак кошти в розмірі 938000,00 грн. не повернув. Правовими підставами позову є ст. ст. 11, 509, 526, 530, 610, 663, 693, 712 ЦК України.

Позиція відповідача.

Відповідач у відзиві від 17.03.2020р. зазначає, що положення п. 5.1. договору свідчать про те, що його сторони безальтернативно визначили умову доставки товару після його митного очищення, а відтак обов`язок з дати поставки товару тісно пов`язаний з вказаною процедурою. Наголошує, що відповідно до умов договору покупець зобов`язаний прийняти товар від постачальника та здійснити повну оплату в строки і порядку, передбачені договором. Відповідач вважає, що вимога позивача про стягнення коштів є способом ухилення від виконання договірних зобов`язань прийняти товар та оплатити його, а також способом отримати додаткову економічну вигоду у вигляді отриманого ПДВ, що порушує звичайні та нормальні умови господарського обороту. При цьому, на думку відповідача, для вирішення даного спору слід застосовувати інші норми матеріального права, ніж ті, які зазначено позивачем, а саме: Правила Інкотермс 2010, ст. ст. 175, 222 ГК України, абз. 2 ч. 1 ст. 530, ст. 627, 638 ЦК України.

Дослідивши фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, надані по справі докази та пояснення, судом встановлено та приймається до уваги таке.

16.12.2019р. між товариством з обмеженою відповідальністю „ГрандиКС Пласт" (постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю „Поділля Вудтрейд" укладено договір поставки товару №12/12/19 згідно п. 1.1 якого постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, передати у власність покупцеві товар в комплектації зазначеній в Специфікації до договору, а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених договором, прийняти та оплатити товар.

Специфікація є невід`ємною частиною цього договору, скріплюється печатками та підписами сторін (п. 1.2. договору).

Відповідно до п. 1.3. договору умови договору викладені сторонами у відповідності до вимог Міжнародних правил щодо тлумачення термінів "Інкотермс" (в редакції 2010 року), які застосовуються із урахуванням особливостей, пов`язаних із внутрішньодержавним характером договору, а також тих особливостей, то випливають із його умов.

Пунктами 2.1., 2.2. договору передбачено, що постачальник бере на себе обов`язок в строк 60 календарних днів доставити та на умовах, передбачених цим договором передати товар покупцеві, а покупець бере на себе обов`язок прийняти товар від постачальника і здійснити за нього повну оплату в строки і порядку, передбачені договором.

Згідно з п. 4.2. договору загальна вартість товару складає 987000 грн., у тому числі ПДВ 164500 грн.

Відповідно до п. 4.3. договору розрахунки за цим договором здійснюються в такому порядку: попередня оплата у розмірі 78% від загальної вартості товару, вказаної у п. 4.2 договору. Остаточний розрахунок у розмірі 22% від загальної вартості товару, вказаної у п. 4.2 договору - протягом трьох банківських днів, після отримання покупцем письмового повідомлення про прибуття товару на митну територію України (п. 4.3.2).

У п. 4.4. договору визначено, що загальна сума договору вказана у еквіваленті 42000,00 доларів США по курсу 23,50. У разу зміни курсу гривні до долара сума договору перераховується на величину зміни курсу на Міжбанківській валютній біржі - на момент здійснення остаточного розрахунку.

Пунктом 5.1. договору передбачено, що поставка здійснюється на умовах FCA - 116, вул. Курчатова, м. Хмельницький, 29025, Україна.

Згідно з п. 9.1. договору сторони звільняються від часткового або повного виконання своїх обов`язків у випадку виникнення обставин, передбачити які сторони не могли в момент підписання даного договору: стихійні лиха, громадських заворушень, військових операцій будь-якого характеру, блокади або рішень влади, які зробили неможливим виконання робіт і пересувається пропорційно часу, на протязі якого будуть діяти обставини.

Відповідно до п. п. 10.1., 10.2. даний договір набирає чинності з моменту підписання та скріплення його печатками сторін та діє до моменту повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.

Договір підписаний представниками сторін та скріплений їх печатками.

У специфікації до договору №12/12/19 від 16.12.2019р. передбачено перелік товару який поставляється: коктейльні трубочки білі, коктейльні трубочки крафт, коктейльні трубочки чорні, коктейльні трубочки гнучкі чорні, коктейльні трубочки гнучкі білі, коктейльні трубочки гнучкі крафт, коктейльні трубочки гнучкі зелені, коктейльні трубочки гнучкі червоні, машина для упаковки коктейльних трубочок, папір для пакування трубочок. Всього на суму 987000,00 грн.

19.12.2019р. ТОВ „ГрандиКС Пласт" виставив ТОВ „Поділля Вудтрейд" рахунок на оплату №162 на суму 987000,00 грн.

Позивач на виконання умов договору та згідно рахунку №162 від 19.12.2019р. перерахував відповідачу грошові кошти в загальному розмірі 938000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями: №272 від 19.12.2019р. на суму 351000,00 грн., №275 від 20.12.2019р. на суму 102000,00 грн., №274 від 20.12.2019р. на суму 99000,00 грн., №279 від 21.12.2019р. на суму 99000,00 грн., №281 від 23.12.2019р. на суму 119000,00 грн., №320 від 17.02.2020р. на суму 168000,00 грн.

У претензії від 12.03.2020р. за вих. № 12/20 позивач посилаючись на те, що товар до покупця у передбачений договором терміни не надійшов, вимагав у відповідача повернути перераховані грошові кошти в розмірі 938000 грн. Вказана претензія направлена відповідачу 13.03.2020р.

Листом від 13.03.2020р. №2020/03/13 відповідач повідомив позивача про неможливість виконання умов договору на даний час у зв`язку з тим, що в ході проведення процедури митного оформлення в зоні митного контролю Подільської митниці ДМСУ 05-06 березня 2020р. товар був вилучений згідно протоколу №0594/10000/20 від 06.03.2020р. Зазначено, що про можливість повного виконання обов`язків за договором буде поінформовано протягом 2-х робочих днів після проведення судового розгляду.

Як слідує з матеріалів справи, 05.03.2020р. Державною митною службою України складено протокол про порушення митних правил №0594/10000/20 керівником ТОВ „ГрандиКС Пласт" ОСОБА_1 У протоколі зафіксовано, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки порушення митних правил, передбачених ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України. Розгляд справи призначено на 10:00 год. 15.05.2020р. у Солом`янському районному суді м. Києва.

Згідно протоколу про тимчасове вилучення товарів, транспортних засобів і документів про порушення митних правил №0594/10000/20 від 06.03.2020р., на підставі ст. ст. 508, 511 Митного кодексу України у ОСОБА_1 , директора ТОВ „ГрандиКС Пласт", на території розміщення складу Подільської митниці Держмитслужби (м. Хмельницький, вул. Пілотська, 2) тимчасово були вилучені товари, які підлягали поставці позивачу.

Відповідач у відповіді на претензію №7 від 30.03.2020р. відхилив претензію позивача від 12.03.2020р. за вих. № 12/20, посилаючись на її необґрунтованість. Зокрема, ТОВ „ГрандиКС Пласт" зазначив, що укладений між сторонами договір є договором про наміри, оскільки у ньому відсутні такі істотні умови, як предмет договору та строк поставки. Посилаючись на умову поставки FСА, відповідач звертав увагу, що до обов`язків покупця входить: 1) сплатити ціну; 2) за свій рахунок і на свій ризик одержати будь-яку імпортну ліцензію чи інше офіційне свідчення, а також виконати, якщо це буде потрібно, усі митні формальності для імпорту товару, а також для його транзитного перевезення через треті країни. Крім того, у відповіді на претензію зазначено, що зміна курсу долара (на 30.03.2020р. - 28,15 грн.), є підставою для перерахунку ціни товару, який має намір придбати ТОВ „Поділля Вудтрейд", а саме 42000 дол. США відповідає у 1182300,00 грн., що є суттєвою зміною погодженої між сторонами ціни. ТОВ „ГрандиКС Пласт" посилаючись на обставини, які склались в країні та світі запропоновано вирішити претензію ТОВ „Поділля Вудтрейд" шляхом проведення перемовин та внесення змін до договору поставки, зокрема: встановити строк поставки товару - 30 календарних днів з дня прийняття ВМД митними органами, однак не раніше дня закінчення карантину та надзвичайної ситуації оголошеної в Україні. Також запропоновано визначити загальну вартість товару в розмірі 1182300,00 грн., в тому числі ПДВ.

Також 30.03.2020р. ТОВ „ГрандиКС Пласт" направлено ТОВ „Поділля Вудтрейд" повідомлення за №5, в якому проінформовано про прибуття на митну територію України товару, щодо якого у позивача є наміри придбати згідно п. 4.3.2. договору поставки №12/12/19 від 16.12.2019р. Відповідач просив врахувати зміну курсу долара США, а також повідомив, що товар може бути відвантажено після закінчення його митного оформлення та підписання між сторонами договору купівлі-продажу, на умовах, які влаштовують кожну з сторін попереднього договору та з урахуванням зробленої попередньої оплати, яка надає пріоритет у придбанні товару. До повідомлення надано проект договору.

07.04.2020р. позивач надав відповідь на лист відповідача №7 від 30.30.2020р., у якій повідомив, що не вбачає достатніх підставі для внесення змін до договору поставки №12/12/19 від 16.12.2019р. Щодо зміни ціни договору станом на 30.03.2020р., відповідач зазначив, що на момент оплати станом на 17.02.2020р. було оплачено 95% вартості товару. Враховуючи зазначене, ТОВ „Поділля Вудтрейд" визнало претензію ТОВ „ГрандиКС Пласт" необґрунтованою, а вимоги, викладені в ній такими, що не підлягають задоволенню.

Позивач посилаючись на те, що відповідач не поставив товар у встановлений договором термін та не повернув кошти, сплачені в якості попередньої оплати, звернувся до суду з позовом про стягнення з ТОВ „ГрандиКС Пласт" попередньої оплати в сумі 938000,00 грн.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 11 ЦК України та ст. 174 ГК України визначено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.12.2019р. між товариством з обмеженою відповідальністю „ГрандиКС Пласт" (постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю „Поділля Вудтрейд" укладено договір поставки товару №12/12/19 згідно п. 1.1 якого постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, передати у власність покупцеві товар в комплектації зазначеній в Специфікації до договору, а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених договором, прийняти та оплатити товар.

Укладення між позивачем та відповідачем договору поставки не заперечується сторонами.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Із п. 3.1. договору слідує, що умови договору викладені сторонами у відповідності до вимог Міжнародних правил щодо тлумачення термінів "Інкотермс" (в редакції 2010 року), які застосовуються із урахуванням особливостей, пов`язаних із внутрішньодержавним характером договору, а також тих особливостей, то випливають із його умов.

Щодо терміну поставки товару.

Відповідач стверджує, що в договорі поставки не встановлено строку поставки товару, а строк доставки, визначений в п. 2.1. договору не є кінцевим строком поставки. Також зазначає, що відповідно до п. 5.1. договору поставка товару здійснюється на умовах FCA „франко-перевізник", який означає, що продавець доставить товар, який пройшов митне очищення, зазначеному покупцем перевізнику до названого місця. Таким чином вважає, що обов`язок з дати поставки товару тісно пов`язаний з вказаною процедурою.

Поставка товарів на умовах FCA Інкотермс 2010 або більш відомих „франко-перевізник" має декілька особливостей. При укладенні угоди поставки в обов`язковому порядку обумовлюються зобов`язання учасників, що дозволяє окреслити обов`язки, фінансові витрати і ризики кожної зі сторін. Поставка і прийняття товару на умовах FCA Інкотермс 2010 означає, що продавець поставляє і передає товари в зазначені терміни і місце передачі, а покупець приймає їх, якщо всі умови дотримані.

Пунктом 2.1. договору передбачено, що постачальник бере на себе обов`язок в строк 60 календарних днів доставити та на умовах, передбачених цим договором передати товар покупцеві.

З аналізу п. 2.1. договору та Міжнародних правил "Інкотермс" (в редакції 2010 року) слідує, що строк поставки товару включає доставку та передачу товару.

У п. 5.1. договору поставки визначені умови поставки, а саме, передбачено, що поставка здійснюється на умовах FCA - 116, вул. Курчатова, м. Хмельницький, 29025, Україна.

Таким чином, в договорі визначено строк поставки та місце поставки товару.

При цьому, ні договір укладений між сторонами, ні умови FCA Інкотермс 2010 не передбачають залежність терміну поставки товару від часу проходження митного очищення. Натомість поставка товарів на умовах FCA означає, що саме на продавця покладений обов`язок здійснення митних процедур, які повинні бути здійснені в межах терміну поставки, узгодженого між сторонами.

Зміст правочину або його частина підлягає тлумаченню за правилами, встановленими ст. 213 ЦК України. Крім того, у даному випадку, суд вважає за необхідне застосувати принцип сontra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" (no individually negotiated), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін" (under the dоminant influence of one party).

Можливість застосування вказаного принципу при вирішені спору висловлена зокрема у постанові Верховного Суду від 18.04.2018 у справі № 753/11000/14-ц.

Крім того, Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (рішення VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

У п. 2.1. договору сторонами погоджено строк поставки товару - 60 календарних днів, однак чітко не зазначено з якого моменту починається відлік даного строку. Разом з тим, враховуючи, що іншого строку, ніж дата укладення договору, з якого б міг починатися відлік строку поставки в договорі не передбачено, строк поставки обраховується з дати укладення договору.

Згідно з ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Відповідно до положень ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку (ч. 1 ст. 255 ЦК України).

Враховуючи, що договір поставки укладений між сторонами 16.12.2019р., кінцевим терміном поставки товару є 14.02.2020р.

Судом не можуть бути прийняті до уваги посилання відповідача на наявність форс-мажорних обставин, передбачених п. 9.1. договору, оскільки повідомлення про неможливість поставки товару датоване 13.03.2020р., тобто після настання строку поставки.

З огляду на зазначене, посилання відповідача на те, що сторони не погодили строк поставки товару є безпідставним та необґрунтованим.

Щодо попередньої оплати.

Відповідач вважає, що оплати, які здійснювалися позивачем не є попередньою оплатою, оскільки в призначенні платежу не зазначено про здійснення попередньої оплати, а кошти сплачувалися кількома платежами.

Відповідно до п. 4.3. договору розрахунки за цим договором здійснюються в такому порядку: попередня оплата у розмірі 78% від загальної вартості товару, вказаної у п. 4.2 договору. Остаточний розрахунок у розмірі 22% від загальної вартості товару, вказаної у п. 4.2 договору - протягом трьох банківських днів, після отримання покупцем письмового повідомлення про прибуття товару на митну територію України (п. 4.3.2).

Враховуючи вартість товару, визначену в п. 4.2. договору (987000 грн.), розмір попередньої оплати становить 769860 грн. (78%), решта оплати - 217140 грн. (22 %).

З матеріалів справи слідує, що 19.12.2019р. ТОВ „ГрандиКС Пласт" на підставі договору №12/12/19 від 16.12.2019р. виставив ТОВ „Поділля Вудтрейд" рахунок на оплату №162 на суму 987000,00 грн.

Позивач на виконання умов договору на згідно рахунку №162 від 19.12.2019р. перерахував відповідачу грошові кошти в загальному розмірі 938000,00 грн. (95% від вартості визначеної в договорі), що підтверджується платіжними дорученнями: №272 від 19.12.2019р. на суму 351000,00 грн., №275 від 20.12.2019р. на суму 102000,00 грн., №274 від 20.12.2019р. на суму 99000,00 грн., №279 від 21.12.2019р. на суму 99000,00 грн., №281 від 23.12.2019р. на суму 119000,00 грн., №320 від 17.02.2020р. на суму 168000,00 грн.

Враховуючи, що на момент здійснення оплати відповідачем не було ні доставлено, ні передано товар позивачу, перераховані позивачем кошти є саме попередньою оплатою, незважаючи на те, що у призначенні платежу зазначено: „оплата за товари згідно рахунку №162 від 19.12.2019р.". Сплата коштів кількома платежами не спростовує факту здійснення попередньої оплати, оскільки умовами договору не передбачено, що попередня оплата повинна здійснюватися одним платежем.

Крім того, у повідомленні №5 від 30.03.2020р. відповідач визнав здійснення позивачем попередньої оплати.

З огляду на вищезазначене, безпідставним є твердження відповідача про те, що перераховані позивачем кошти не є попередньою оплатою.

Як вбачається зі змісту договору, в ньому не визначено строки сплати попередньої оплати. Разом з тим, враховуючи, що кінцевим строком поставки товару є 14.02.2020р., обов`язок позивача щодо сплати попередньої оплата повинен був бути виконаний до закінчення кінцевого строку поставки.

Судом враховується, що обов`язок позивача щодо здійснення попередньої оплати в розмірі 78% (769860 грн.), як це передбачено п. 4.3.1. договору, був виконаний 23.12.2019р., тобто через 7 днів з моменту укладення договору. Сплата грошових коштів 17.02.2020р. була правом, а не обов`язком позивача. Таким чином, ТОВ „Поділля Вудтрейд" свої обов`язки за договором щодо здійснення попередньої оплати виконало належним чином.

Щодо права позивача вимагати повернення суми попередньої оплати.

Частиною 2 статті 712 Цивільного кодексу України встановлено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Згідно з п. 2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права можна зробити висновок, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

При цьому, можливість обрання певного визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові 05.06.2018 року у справі №904/8972/17.

Для задоволення вимог покупця щодо повернення суми попередньої оплати суд повинен установити факт прострочення продавця щодо передачі товару, факт належного виконання покупцем своїх обов`язків за договором, а звідси - і право покупця вимагати повернення суми попередньої оплати. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 27.11.2019р. у справі № 924/277/19.

Як було встановлено судом позивач, як покупець, належним чином виконав свої обов`язки за договором, сплативши відповідачу суму попередньої оплати. Натомість відповідач у термін, визначений договором (до 15.02.2020р.) не здійснив поставку товару у визначене місце: 116, вул. Курчатова, м. Хмельницький, 29025, Україна.

Як слідує з матеріалів справи, позивач у претензії від 12.03.2020р. за вих. № 12/20 посилаючись на те, що товар до покупця у передбачений договором терміни не надійшов, вимагав у відповідача повернути перераховані грошові кошти в розмірі 938000 грн. Вказана претензія направлена відповідачу 13.03.2020р.

Відповідач листом від 13.03.2020р. №2020/03/13 повідомив позивача про неможливість виконання умов договору на даний час у зв`язку з тим, що в ході проведення процедури митного оформлення в зоні митного контролю Подільської митниці ДМСУ 05-06 березня 2020р. товар був вилучений протоколом №0594/10000/20 від 06.03.2020р.

У відповіді на претензію №7 від 30.03.2020р. відповідач відхилив претензію позивача, посилаючись на її необґрунтованість. ТОВ „ГрандиКС Пласт" запропоновано вирішити претензію ТОВ „Поділля Вудтрейд" шляхом проведення перемовин та внесення змін до договору поставки, в якому, зокрема: встановити строк поставки товару - 30 календарних днів з дня прийняття ВМД митними органами, однак не раніше дня закінчення карантину та надзвичайної ситуації оголошеної в Україні. Також запропоновано визначити загальну вартість товару в розмірі 1182300,00 грн., в тому числі ПДВ.

07.04.2020р. позивач надав відповідь на лист відповідача №7 від 30.30.2020р., у якій повідомив, що не вбачає достатніх підставі для внесення змін до договору поставки №12/12/19 від 16.12.2019р., у зв`язку з чим визнав претензію ТОВ „ГрандиКС Пласт" необґрунтованою, а вимоги, викладені в ній такими, що не підлягають задоволенню.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Дана норма кореспондується з приписами ст. 193 Господарського кодексу України.

Як слідує з матеріалів справи, відповідач не здійснив поставку товару у встановлений договором строк (до 15.02.2020р.). Повідомлення про неможливість поставки товару датоване 13.03.2020р., тобто після настання строку поставки. Крім того, на момент розгляду спору в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що відповідачем здійснено поставку товару у визначене в договорі місце поставки: 116, вул. Курчатова, м. Хмельницький, 29025, Україна.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з справ людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, у справах "Пайн Велі Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії" від 23.10.1991, "Федоренко проти України" від 01.06.2006 зазначив, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути "існуючим майном" або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування щодо ефективного здійснення свого "права власності".

Статтю 1 Першого протоколу Конвенції можна застосовувати для захисту "правомірних (законних) очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності.

Отже, за висновками суду, відсутність дій відповідача щодо поставки товару, надає позивачу право на "законне очікування", що йому будуть повернуті кошти попередньої оплати. Не повернення відповідачем цих коштів прирівнюється до порушення права на мирне володіння майном (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Брумареску проти Румунії", "Пономарьов проти України", "Агрокомплекс проти України").

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.02.2018р. у справі №910/5444/17 та від 05.07.2018р. у справі №904/8972/17.

Судом враховується, що відповідно до частин першої, другої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватися і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

За статтею 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до ст. 44 Господарського кодексу України підприємництво здійснюється на основі, зокрема, комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Принцип комерційного розрахунку та власного комерційного ризику випливає із ризикованого характеру підприємницької діяльності і передбачає покладання негативних наслідків здійснення підприємницької діяльності безпосередньо на підприємство (підприємця).

Тобто, суб`єкт підприємницької діяльності вправі обирати спосіб здійснення ним підприємницької діяльності, здійснюючи її на свій ризик, і самостійно відповідати за результати своїх дій, він вільний у виборі напрямків і методів роботи, незалежний у прийнятті рішень, діє своєю волею та за своїми інтересами, вільний у встановленні прав і обов`язків по договорам, що укладаються, у визначенні будь-яких умов договорів, що укладаються.

Як було повідомлено директором позивача у судовому засіданні умови договору поставки були запропоновані саме відповідачем.

Враховуючи, що позивач на виконання умов договору сплатив суму попередньої оплати, а відповідач не поставив товар у визначений договором строк та не виконав вимоги позивача щодо повернення сплаченої грошової суми, до спірних відносин підлягає застосуванню положення ч. 2 ст. 693 ЦК України. Тому позовні вимоги про стягнення попередньої оплати в сумі 938000,00 грн. є обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат між сторонами.

З урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати (судовий збір) покладаються на відповідача у зв`язку із задоволенням позову.

Керуючись ст. ст. 2, 20, 24, 73, 74, 129, 232, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „ГрандиКС Пласт" (29025, м. Хмельницький, вул. Курчатова, буд. 116, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Поділля Вудтрейд" (29010, м. Хмельницький, провул. Проїзний, 10, ) 938000,00 грн. (дев`ятсот тридцять вісім тисяч 00 коп.) суму попередньої оплати, 14070,00 грн. (чотирнадцять тисяч сімдесят гривень 00коп.) витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ст. 241 ГПК України)

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ст. 256 ГПК України, ч. 4 розділу Х ГПК України).

Апеляційна скарга подається до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку, передбаченому ст. 257 ГПК України.

Повне рішення складено 06.07.2020р.

Суддя О.Є. Танасюк

Віддрук. 3 прим. :

1 - до справи,

2 - ТОВ „Поділля Вудтрейд" (29010, м. Хмельницький, провул. Проїзний, 10);

3 - ТОВ„ГрандиКС Пласт" (29025, м. Хмельницький, вул. Курчатова, буд. 116).

Всім рекомендованим з повідомленням.