ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" липня 2020 р. Справа № 910/8886/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Попікової О.В.

суддів: Корсака В.А.

Євсікова О.О.

розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1

на рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2020 (повний текст складено 17.02.2020)

у справі №910/8886/19 (суддя Нечай О.В.)

за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Грінлайтпродукт»;

2) ОСОБА_1 ;

про стягнення 300.000,00 грн.

та за зустрічним

позовом ОСОБА_1

до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»

про визнання недійсним договору

за участю секретаря судового засідання Руденко Н.С.,

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явились, про час і місце судового розгляду повідомлені належно;

від відповідача-1: не з`явились, про час і місце судового розгляду повідомлені належно;

від відповідача-2: Солдаткін О.С. (посв. №5213/10 від 28.08.2014);

Короткий зміст і підстави позовних вимог.

У липні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" (далі - позивач, АТ КБ «Приватбанк») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Грінлайтпродукт" (далі - відповідач-1, ТОВ «Грінлайтпродукт») та ОСОБА_1 (далі - відповідач-2, ОСОБА_2 , скаржник) про стягнення в солідарному порядку заборгованості за Кредитним договором № б/н від 15.01.2019 у розмірі 300000,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог АТ КБ «Приватбанк» посилається на неналежне виконання ТОВ «Грінлайтпродукт», як позичальником, своїх зобов`язань за Кредитним договором № б/н від 15.01.2019 та ОСОБА_1 , як поручителем, - зобов`язань за Договором поруки №POR011 від 15.01.2019.

У серпні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до місцевого господарського суду із зустрічним позовом, у якому просив визнати недійсним договір поруки №POR011 від 15.01.2019.

В обґрунтування поданого позиву ОСОБА_2 вказує, що не підписував договір поруки №POR011 від 15.01.2019 та посилається на статті 203, 207, 215 ЦК України.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.02.2020 первісний позов задоволено повністю. Присуджено до стягнення солідарно з ТОВ "Грінлайтпродукт" та ОСОБА_1 заборгованість по поверненню кредитних коштів в розмірі 300000,00 грн. та витрати по сплаті судового збору за подання первісного позову в розмірі 4500,00 грн. У задоволенні зустрічного позову відмовлено. Витрати по сплаті судового збору за подання зустрічного позову в розмірі 1921,00 грн. покладено на позивача за зустрічним позовом.

Рішення господарського суду першої інстанції щодо вимог первісного позову мотивовано зокрема тим, що АТ КБ «Приватбанк» належними та допустимими доказами доведено обставини, покладені в основу позову, зокрема, щодо отримання позичальником кредитних грошових коштів у розмірі 300000,00 грн. і відповідачами ці обставини не спростовані, докази погашення заборгованості - не надані. Керуючись статтями 11, 509, 543, 553, 554, 612, 626, 627, 628, 634, 639, 1054 ЦК України місцевий господарський суд задовольнив первісний позов про стягнення солідарно з відповідачів-1, 2 заборгованості.

Водночас, відмовляючи у задоволенні вимог зустрічного позову, місцевий господарський суд вказав, що ОСОБА_1 не доведено покладені в обґрунтування позову обставини, зокрема щодо наявності підстав для визнання недійсним договору поруки, укладеного між ним та АТ КБ «Приватбанк».

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

ОСОБА_2 , не погодившись із прийнятим рішенням в частині стягнення з нього в солідарному порядку 300000,00 грн., а також в частині відмови у задоволенні зустрічного позову, 05.03.2020 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на вказане рішення суду, у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2020 у справі №910/8886/19 та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні первісного позову в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором від 15.01.2019 у розмірі 300000,00 грн та задовольнити зустрічний позов, яким визнати недійсним договір поруки №POR011 від 15.01.2019.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_2 вказує про порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, ОСОБА_2 вважає, що господарським судом першої інстанції було порушено норми процесуального права щодо підвідомчості спору за первісним позовом, оскільки цей спір не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства та у відповідності до пункту 1 частини 1 статті 175 ГПК України у відкритті провадження у справі слід відмовити, адже спір щодо стягнення коштів з фізичної особи ОСОБА_1 підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Крім того, ОСОБА_2 вважає, що АТ КБ «Приватбанк» було подано неналежні докази у справі, а саме - примірник тексту договору, який не підписаний з боку поручителя; з наданого у матеріали справи примірника договору поруки не вбачається можливості ідентифікувати особу, яка його підписувала та підтвердити цілісність вкладеного файлу, відповідно не можливо встановити хто саме укладав цей електронний документ.

При цьому, ОСОБА_2 відзначає, що кваліфікований сертифікат відкритого ключа був виданий 15.01.2019, а тому ОСОБА_2 ніяким чином не міг підписати оспорюваний договір поруки від 10.01.2019 за допомогою електронно-цифрового підпису.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно із витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.04.2020 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Попікова О.В., судді: Корсак В.А., Євсіков О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2020 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2020 у справі №910/8886/19 залишено без руху; запропоновано ОСОБА_1 протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали усунути недоліки, а саме, надати докази сплати судового збору у розмірі 6256,50 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.04.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2019 у справі №910/8886/19. Розгляд справи призначено на 18.05.2020.

04.05.2020 від Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.05.2020 відкладено розгляд справи на 01.06.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.06.2020 відкладено розгляд справи на 06.07.2020.

Позиції учасників справи.

АТ КБ «Приватбанк» надало відзив на апеляційну скаргу, у якому проти поданої апеляційної скарги заперечує, вважає прийняте місцевим господарським судом рішення законним та обґрунтованим, ухваленим у відповідності до норм матеріального та процесуального права.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

15.01.2019 ТОВ «Грінлайтпродукт» (як позичальник) через систему інтернет-клієнт-банкінгу із Анкетою-заявою про приєднання до Умов та правил надання послуг «КУБ» (далі - Заява), приєднався до розділу 3.2.8 Умов та Правил надання банківських послуг, що розміщені на сайті позивача pb.ua, прийняв на себе всі зобов`язання, зазначені в цих Умовах та уклав кредитний договір.

Заявою визначено зокрема наступні істотні умови Кредитного договору:

- розмір кредиту: 300000,00 грн;

- строк кредиту: 12 місяців;

- проценти (комісія) за користування кредитом: 1,8% в місяць від початкового розміру кредиту;

- порядок погашення заборгованості за кредитом: щомісяця рівними частинами, починаючи з місяця, наступного за місяцем видачі коштів клієнту, до календарного числа місяця, в яке було надано кредит, включно із цим числом;

- погашення процентів щомісяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем видачі коштів клієнту, до календарного числа місяця, в яке було надано кредит, включно із цим числом.

Укладання кредитного договору здійснюється шляхом підписання клієнтом цієї Заяви шляхом накладення електронного цифрового підпису в системі «Приват24 для бізнесу» або у сервісі «Paperless» або іншим шляхом, що прирівнюється до належного способу укладення сторонами кредитного договору.

Пунктом 3.2.8.1 Умов та Правил надання банківських послуг (далі - Умови та Правила) встановлено, що банк за наявності вільних грошових коштів зобов`язується надати Клієнту строковий «Кредит КУБ» для фінансування поточної діяльності Клієнта, в обмін на зобов`язання Клієнта з повернення кредиту, сплати процентів в обумовлені Договором терміни. Істотні умови кредиту (сума кредиту, проценти за користування кредитом, розмір щомісячного платежу, порядок їх сплати) вказуються в Заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг (далі Заява), а також в системі Приват24. Клієнт приєднується до Послуги шляхом підписання електронно-цифровим підписом Заяви в системі Приват24 або у сервісі «Paperless» або іншим шляхом, що прирівнюється до належного способу укладення сторонами кредитного договору. Кредит також може надаватись шляхом видачі кредитних коштів з наступним їх перерахуванням на рахунок підприємства-продавця за товари та послуги.

Згідно з 3.2.8.2 Умов та Правил розмір кредиту, який може бути наданий в рамках Послуги, складає від 50000,00 до 1000000,00 грн.

Відповідно до п. 3.2.8.3.1 Умов та Правил повернення кредиту здійснюється щомісяця шляхом забезпечення клієнтом позитивного сальдо на його поточному рахунку в сумах і в дати щомісячних внесків, зазначених у Заяві.

Клієнт доручає банку щомісяця у строки, зазначені у Заяві, здійснювати договірне списання з його рахунків, відкритих у банку, на погашення заборгованості за послугою у кількості та розмірі, зазначеному у кредитному договорі. Остаточним терміном погашення заборгованості за кредитом є дата повернення кредиту. Згідно зі статтями 212, 651 ЦК України при порушенні клієнтом будь-якого із зобов`язань, передбачених цим Договором, банк на свій розсуд, починаючи з 91-ого дня порушення будь-якого із зобов`язань, має право змінити умови Договору, встановивши інший термін повернення кредиту. При цьому банк направляє клієнту повідомлення із зазначенням дати терміну повернення кредиту (Банк здійснює інформування клієнта на свій вибір або письмово, або через встановлені засоби електронного зв`язку банку та клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms-повідомлення або інших)). При непогашенні заборгованості за цим Договором у термін, зазначений у повідомленні, вся заборгованість, починаючи з наступного дня від дати, зазначеної в повідомленні, вважається простроченою. У разі погашення заборгованості в період до закінчення 90 днів (включно) з моменту порушення будь-якого із зобов`язань, терміном повернення кредиту є дата останнього платежу (п. 3.2.8.3.1.3 Умов та Правил).

Пунктом 3.2.8.3.2 Умов та Правил встановлено, що за користування Послугою клієнт сплачує щомісячно протягом всього терміну кредиту проценти за користування кредитом в розмірі та згідно Графіку, визначених в Заяві та Тарифах. При несплаті процентів у строк, визначений Графіком, вони вважаються простроченими (крім випадків розірвання Договору згідно з п. 3.2.8.6.2.).

Згідно з п. 3.2.8.3.3 Умов та Правил при порушенні клієнтом будь-якого грошового зобов`язання клієнт сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі, встановленому у Заяві. У разі порушення клієнтом будь-якого з грошових зобов`язань і при реалізації права банку, передбаченого п. 3.2.8.3.1, клієнт сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, за кожен календарний день прострочення.

У пункті 3.2.8.5.3 Умов та Правил визначено, що клієнт зобов`язаний повернути кредит та здійснити інші платежі, передбачені Договором у терміни і в сумах, як встановлено в п. п. 3.2.8.3.1, 3.2.8.3.2, 3.2.8.5.14, 3.2.8.6.2, а також зазначені в Заяві, шляхом розміщення необхідних для планового погашення внеску коштів на своєму поточному рахунку.

У відповідності з п. 3.2.8.5.5 Умов та Правил клієнт зобов`язаний сплатити банку проценти згідно з п. п. 3.2.8.3.1, 3.2.8.3.2.

Клієнт доручає банку списувати кошти з усіх своїх поточних рахунків у валюті кредиту для виконання зобов`язань з погашення кредиту, сплати процентів за його використання, а також з усіх своїх поточних рахунків у гривні для виконання зобов`язань з погашення штрафів та неустойки, в межах сум, що підлягають сплаті банку за цим договором, при настанні термінів платежів згідно з Заявою (здійснювати договірне списання). Списання грошових коштів здійснюється відповідно до встановленого порядку, при цьому оформлюється меморіальний ордер. У разі недостатньої кількості коштів для оплати чергового платежу щодо послуги, сума неоплаченого платежу виноситься на прострочення до моменту погашення (п. 3.2.8.5.6 Умов та Правил).

Пунктом 3.2.8.5.7 Умов та Правил передбачено, що черговий платіж по кредиту «КУБ» може списуватися з поточного рахунку клієнта лише за рахунок його власних коштів.

У п. 3.2.8.8.2 Умов та Правил сторони домовились, що забезпечення виконання зобов`язань клієнтом - юридичною особою за цим договором є укладення Договору поруки.

10.01.2019 АТ КБ «Приватбанк» (як кредитор) та ОСОБА_1 (як поручитель) уклали Договір поруки №POR011 (далі - Договір поруки), предметом якого є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання відповідачем - 1 зобов`язань за угодами-приєднання до розділу 3.2.8 «Кредит КУБ» Умов та Правил надання банківських послуг (далі - Угода 1), по сплаті:

а) процентної ставки за користування кредитом:

- за період користування кредитом згідно Угоди 1 - 2% від суми кредиту щомісяця;

- за період користування кредитом згідно з п. 3.2.8.5.3 Угоди 1 - 4% від суми кредиту щомісяця;

б) кредиту в розмірі, що вказаний в Угоді 1.

При цьому, як вбачається із матеріалів справи, а також із поданих позивачем до суду апеляційної інстанції Протоколу створення та перевірки кваліфікованого електронного підпису, оригіналу договору поруки, що міститься на DVD диску, датою саме підписання договору поруки №POR011 ОСОБА_1 є 15.01.2019.

Якщо під час виконання угоди зобов`язання боржника, що забезпечені цим Договором, збільшуються, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя, поручитель при укладенні цього Договору дає свою згоду на збільшення зобов`язань за Угодою 1 в розмірі таких збільшень. Додаткові узгодження про такі збільшення з поручителем не потрібні.

За умов пункту 1.2 Договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за Угодою 1, в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Згідно цього пункту поручитель відповідає перед кредитором всіма власними коштами та майном, яке належить йому на праві власності.

Згідно з пунктом 1.5 Договору поруки у випадку невиконання боржником зобов`язань за Угодою 1, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

У випадку невиконання боржником якого-небудь зобов`язання, передбаченого п. 1.1 цього Договору, кредитор має право направити поручителю вимогу із зазначенням невиконаного зобов`язання. Не направлення кредитором вказаної вимоги не є перешкодою та не позбавляє права кредитора звернутися до суду з вимогою виконати взяті на себе зобов`язання або вимагати від поручителя виконання взятих на себе зобов`язань іншими способами. Поручитель відповідає перед кредитором як солідарний боржник у випадку невиконання боржником зобов`язань за угодою, незалежно від факту направлення чи не направлення кредитором поручителю передбаченої даним пунктом вимоги (пункт 2.1.2 Договору поруки).

На виконання умов кредитного договору, АТ КБ «Приватбанк» перерахувало на рахунок відповідача-1 кредитні кошти в сумі 300000,00 грн.

ТОВ «Грінлайтпродукт» зобов`язання за кредитним договором з повернення кредитних коштів не виконало, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість у розмірі 300000,00 грн.

Повідомленням №30.1.0.0/2-J1FSUKUB0QHN9 від 15.03.2019 АТ КБ «Приватбанк» звернулось до відповідачів (докази направлення повідомлення надані у матеріали справи) з вимогою у термін не пізніше 5 календарних днів з дати одержання повідомлення погасити прострочену заборгованість.

Позичальник та поручитель, отримавши повідомлення АТ КБ «Приватбанк», залишили його без відповіді та виконання, погашення існуючої простроченої заборгованості за кредитним договором не здійснили, у зв`язку з чим АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом та просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість по поверненню кредитних коштів в розмірі 300000,00 грн.

В свою чергу, ОСОБА_2 подав зустрічний позов, в якому просить суд визнати недійсним Договір поруки з підстав його непідписання поручителем.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Згідно з частинами 1, 2 статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

У відповідності з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина 1 статті 509 ЦК України).

За визначенням частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 6, 627, 628 ЦК України).

Частинами 1, 2 статті 180 ГК України в свою чергу встановлено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (частина 1 статті 181 ГК України).

За змістом частин першої - третьої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписі.

Згідно з ч. 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (стаття 639 ЦК України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Зазначене кореспондується з приписами статей 525, 526 ЦК України.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Умовою виконання зобов`язання є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 610, частина 1 статті 612 ЦК України).

Статтями 553, 554 України ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором (стаття 543 ЦК України).

Колегія суддів апеляційної інстанції, зважаючи на встановлені статтею 269 ГПК України межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції відзначає, що ОСОБА_1 не оскаржується вимога первісного позову щодо підстав стягнення та розміру кредитної заборгованості, а лише, як вказувалося вище, неправомірність стягнення з нього в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором з підстав недійсності, як стверджує ОСОБА_2 , договору поруки у зв`язку з непідписанням ним останнього.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 стверджує, що АТ КБ «Приватбанк» надало примірник тексту договору, який не підписаний з боку поручителя; з наданого у матеріали справи примірника договору поруки не вбачається можливості ідентифікувати особу, яка його підписувала та підтвердити цілісність вкладеного файлу, відповідно не можливо встановити хто саме укладав цей електронний документ. Крім того, вказує, що кваліфікований сертифікат відкритого ключа був виданий ОСОБА_1 15.01.2019, а тому він ніяким чином не міг підписати оспорюваний договір поруки від 10.01.2019 за допомогою електронно-цифрового підпису.

За визначенням статті 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа; засіб електронного цифрового підпису - програмний засіб, програмно-апаратний або апаратний пристрій, призначені для генерації ключів, накладення та/або перевірки електронного цифрового підпису; особистий ключ - параметр криптографічного алгоритму формування електронного цифрового підпису, доступний тільки підписувачу; відкритий ключ - параметр криптографічного алгоритму перевірки електронного цифрового підпису, доступний суб`єктам відносин у сфері використання електронного цифрового підпису; засвідчення чинності відкритого ключа - процедура формування сертифіката відкритого ключа; сертифікат відкритого ключа (далі - сертифікат ключа) - документ, виданий центром сертифікації ключів, який засвідчує чинність і належність відкритого ключа підписувачу. Сертифікати ключів можуть розповсюджуватися в електронній формі або у формі документа на папері та використовуватися для ідентифікації особи підписувача; підписувач - особа, яка на законних підставах володіє особистим ключем та від свого імені або за дорученням особи, яку вона представляє, накладає електронний цифровий підпис під час створення електронного документа.

Електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті (стаття 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис»).

Згідно з частиною 2 статті 7 Закону України «Про електронний цифровий підпис» підписувач зобов`язаний, серед іншого, зберігати особистий ключ у таємниці.

Пункт 12 частини 1 статті 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» визначає, що електронний підпис - це електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис. Під час надання кваліфікованих електронних довірчих послуг використовуються кваліфіковані сертифікати електронного підпису, кваліфіковані сертифікати електронної печатки та кваліфіковані сертифікати автентифікації веб-сайту (частина 1 статті 23 Закону України «Про електронні довірчі послуги»).

Відповідно до частин 1, 2 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Колегія суддів апеляційної інстанції відзначає, що, як свідчать надані до матеріалів справи докази: DVD - диск, на якому міститься, зокрема, оригінал договору поруки, Протоколи створення та перевірки кваліфікованого електронного підпису, договір поруки ОСОБА_1 було підписано електронним цифровим підписом саме 15.01.2019, а тому, зазначення на паперовому носії дати цього договору 10.01.2019 може свідчити про створення цього документу на цю дату, але фактичне підписання його електронним підписом було здійснено ОСОБА_1 саме 15.01.2019. Отже, використання електронного підпису при укладенні договору поруки прирівнюється до власноручного підпису особи, що підтверджує факт волевиявлення поручителя ( ОСОБА_4 ) на укладення цього договору, та спростовує посилання скаржника на не підписання цього договору взагалі. Відтак, ОСОБА_2 взяв на себе зобов`язання за договором поруки та поручився за виконання відповідачем-1 зобов`язання за кредитним договором, а тому, порушення позичальником умов договору позики має наслідком настання для поручителя відповідних результатів, таких як солідарна відповідальність перед кредитором.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №390/34/17 «Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.».

Очевидно, що дії відповідача-2, який підписав 15.01.2019 електронним цифровим підписом договір поруки, а згодом заперечує такий вчинок (в т.ч. шляхом пред`явлення зустрічного позову у цій справі про визнання цього договору недійсним), суперечать його попередній поведінці і є недобросовісними; при цьому колегія суддів бере до уваги встановлений чинним законодавством обов`язок особи зберігати особистий ключ в таємниці та відсутність обставин, які б свідчили про вибуття особистого ключа з володіння відповідача-2.

За змістом приписів статей 74, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з наведеного, є безпідставними та необґрунтованими доводи скаржника, що викладені як в апеляційній скарзі, так і в зустрічному позові, про непідписання ним договору поруки. При цьому, колегія суддів зазначає, що непідписання договору не є підставою, встановленою у статті 215 ЦК України, з якою пов`язується недійсність договору.

Враховуючи наведене, а також підстави, за яких заявлено зустрічний позов, норми чинного законодавства, які підлягають до застосування у спірних правовідносинах, а також те, що договір поруки було укладено сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису і вірність підпису ОСОБА_1 підтверджена Акредитованим центром сертифікації ключів позивача (відповідний сертифікат АТ КБ «Приватбанк» надано у матеріали справи), колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для задоволення вимог зустрічного позову.

Щодо доводів апеляційної скарги про непідвідомчість спору за первісним позовом господарському суду, колегія суддів апеляційної інстанції відзначає, що критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, можуть бути суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

15.12.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017, яким чинні ГПК України та ЦПК України викладено у новій редакції.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України у редакції вищевказаного Закону суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено статтею 20 ГПК України (тут і далі у редакції вищевказаного Закону).

Так, за змістом пункту 1 частини першої цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

З аналізу наведеного вище пункту вбачається, що законодавець відніс до юрисдикції господарських судів такі справи: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем та 2) у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

За змістом частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою. Відповідно до положень статей 553, 554, 626 ЦК України за договором поруки, який є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором та поручителем; поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Тобто, договір поруки укладається кредитором і поручителем в забезпечення виконання боржником основного зобов`язання.

Виходячи з аналізу змісту та підстав поданого позову, АТ КБ «Приватбанк», як кредитор, подало до господарського суду позов до фізичної особи, як поручителя за договором поруки, що укладений на забезпечення зобов`язання за кредитним договором, сторонами якого є юридичні особи. Тобто, між позивачем та відповідачем наявний спір щодо правочину, укладеного для виконання зобов`язання за кредитним договором, сторонами якого є юридичні особи, що відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства згідно з наведеними вище приписами ГПК України.

Відповідно до положень частини другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

Згідно зі статтею 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а випадки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, чітко визначені положеннями статті 20 ГПК України (як приклад, пункти 5, 10, 14 статті 20 ГПК України).

Отже, враховуючи викладене, з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 у цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.

Зазначена позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/1377/18, від 13.03.2018 у справі №415/2542/15-ц.

Виходячи з встановлених у справі обставин, а також обставин, які не заперечуються з боку заявника апеляційної скарги (зокрема щодо отримання ТОВ «Грінлайтпродукт» кредитних коштів за кредитним договором у розмірі 300000,00 грн. та неповернення позичальником кредитору цих коштів в порядку, погодженому у договорі, враховуючи Умови та правила повернення кредиту), дійсність договору поруки, а також норми чинного законодавства, які підлягають до застосування у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність підстав для задоволення вимог первісного позову та стягнення спірної заборгованості солідарно з відповідачів 1 та 2.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно з п. 1) ч. 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 276 ГПК України).

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають до застосування у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду у цій справі є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачається; підстави для задоволенні апеляційної скарги - відсутні.

Судові витрати.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги у відповідності до статті 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ :

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2020 у справі №910/8886/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2020 у справі №910/8886/19 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/8886/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 07.07.2020.

Головуючий суддя О.В. Попікова

Судді В.А. Корсак

О.О. Євсіков