ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" липня 2020 р. Справа№ 910/13565/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Калатай Н.Ф.

Суліма В.В.

при секретарі судового засідання Позюбан А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-західна залізниця" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.03.2020

за скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-західна залізниця" на дії Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ)

у справі № 910/13565/19 (суддя Бойко Р.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Машинобудівний завод "Квік"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 103 506, 29 грн

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Машинобудівний завод "Квік" звернулось до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 103 506,29 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.12.2019 у справі № 910/13565/19 позов задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробнича компанія "Квік-2006" інфляційні втрати у розмірі 54 659,63 грн, 3% річних в розмірі 28 651,36 грн, витрати по сплаті судового збору у розмірі 1536,80 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 4 000,00 грн. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

27.12.2019 на виконання вказаного рішення Господарським судом міста Києва видано відповідний наказ та постановою Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 04.02.2020 відкрито виконавче провадження № 61139039.

АТ «Українська залізниця», непогоджуючись з вищенаведеною постановою органу державної виконавчої служби, подана скарга на дії Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якій божник просить Господарський суд міста Києва:

- визнати неправомірними дії органу виконавчої служби щодо стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в сумі 54 659,63 грн інфляційні втрати, 28 651,36 грн 3% річних, 1536,80 грн витрат по сплаті судового збору та 4 000,00 грн витрат на правничу допомогу, в рамках виконавчого провадження № 61139039;

- скасувати постанову Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про відкриття виконавчого провадження № 61139039 на виконання наказу Господарського суду міста Києва № 910/13565/19 від 27.12.2019;

- зобов`язати орган державної виконавчої служби прийняти постанову про повернення стягувачу наказу Господарського суду міста Києва № 910/13565/19 від 27.12.2019 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.03.2020 у справі № 910/13565/19 відмовлено в задоволенні скарги АТ "Українська залізниця" в особі РФ "Південно-західна залізниця" на дії Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з виконання наказу господарського суду міста Києва № 910/13565/19 від 27.12.2019.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, АТ "Українська залізниця" в особі РФ "Південно-західна залізниця" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.03.2020 у справі № 910/13565/19 та постановити нове рішення, яким задовольнити скаргу боржника на дії Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржувана ухвала прийнята місцевим господарським судом з порушенням норм матеріального та процесуального права. Так, апелянт зазначає, що місцевим господарським судом при постановлені помилкової ухвали не було враховано того, що АТ «Українська залізниця» включено до переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, та щодо яких встановлено заборону вчинення виконавчих дій впродовж трьох років починаючи з дати набрання чинності Законом України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації».

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.04.2020, справа № 910/13565/19 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Мартюк А.І., Зубець Л.П.

У зв`язку з перебуванням судді Зубець Л.П., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), на лікарняному, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.04.2020, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Мартюк А.І., Калатай Н.Ф.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.04.2020 справу №910/13565/19 прийнято до провадження визначеним складом суду, поновлено АТ "Українська залізниця" в особі РФ "Південно-західна залізниця" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 13.03.2020; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ "Українська залізниця" в особі РФ "Південно-західна залізниця" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.03.2020; запропоновано учасникам провадження подати відзив, заперечення на апеляційну скаргу та інші заяви/клопотання протягом 10 днів з дня отримання даної ухвали. Розгляд справи призначено на 26.05.2020.

Позивач не скористався своїм правом, передбаченим ч.1 ст. 263 ГПК України, та не подав суду письмового відзиву на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні 26.06.2020 оголошено перерву до 09.06.2020, про що постановлено відповідну ухвалу.

Враховуючи перебування головуючої судді Алданової С.О. на лікарняному, судове засідання, призначене на 09.06.2020, не відбулося.

У зв`язку з перебуванням судді Мартюк А.І., яка входить до складу колегії суддів - у відпустці, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.06.2020, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: Алданова С.О (головуючий), Калатай Н.Ф., Cулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.06.2020 справу № 910/13565/19 прийнято до провадження визначеним складом суду, розгляд справи призначено на 02.07.2020.

Представники позивача та органу державної виконавчої служби в судове засідання не з`явились, про час та місце судового розгляду повідомлялись у встановленому чинним процесуальним законом порядку.

Так, згідно поштового повідомлення про вручення поштового відправлення № 815 органом державної виконавчої служби 22.06.2020 отримано ухвалу суду від 16.06.2020.

Надіслана на адресу місцезнаходження позивача згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, рекомендована кореспонденція суду повернута відділенням поштового зв`язку з відміткою: «адресат відсутній».

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Згідно з п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення, зокрема, є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Поряд з цим, судова колегія звертає увагу на те, що згідно зі ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч. ч. 3, 7 ст. 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Також необхідно зазначити, що за змістом ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Ухвали Північного апеляційного господарського суду про відкриття апеляційного провадження, про призначення справи до розгляду були оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень (http://www.reyestr.court.gov.ua), тобто усі учасники справи користуючись відкритим безоплатним цілодобовим доступом до реєстру мали можливість ознайомитися зі змістом вказаної ухвали.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Застосовуючи згідно з ч. 1 ст. 4 ГПК України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989) (аналогічне застосування прецедентної практики Європейського суду з прав людини викладено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.09.2019 у справі № 908/98/18; від 13.09.2019 у справі № 904/4105/18).

Підсумовуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції з метою дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, враховуючи те, що явка представників сторін судом обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, зважаючи на відсутність обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників позивача та органу державної виконавчої служби.

Представник АТ "Українська залізниця" в судовому засіданні 02.07.2020 вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити, оскаржувану ухвалу у даній справі скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити скаргу боржника.

Згідно з п. 25) ч. 1 ст. 255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про розгляд скарг на рішення, дії (бездіяльність) органів Державної виконавчої служби, державного виконавця, приватного виконавця.

За змістом ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення присутнього представника відповідача, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

Матеріалами справи підтверджується, що АТ "Українська залізниця" в особі РФ "Південно-західна залізниця", обґрунтовуючи звернення зі скаргою на дії органу державної виконавчої служби, посилалось на те, що 20.10.2019 набрав чинності Закон України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень якого забороняється вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами. Відповідач вважає, що зазначеним нормативно-правовим актом чітко встановлена заборона вчиняти виконавчі дії, в тому числі і щодо виконання рішень судів, якими встановлено стягнення грошових коштів із боржника, зокрема, АТ "Українська залізниця", як такого, що було внесено до переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, місцевий господарський суд, з посиланням на приписи ст. 18 ГПК України, ст. 129-1 Конституції України, прецедентну практику Європейського суду з прав людини, дійшов висновку про помилковість трактування боржником пункту 3 Розділу ІІІ Прикінцевих та перехідних положень Законом України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", оскільки вказаними положеннями цього нормативно-правового акта визначено виключення із загального правила заборон вчинення виконавчих дій, зокрема, щодо стягнення грошових коштів. За наведеного, місцевий господарський суд встановив відсутність правових підстав для задоволення скарги АТ "Українська залізниця" в особі РФ "Південно-західна залізниця".

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду за результатами перегляду справи в апеляційному порядку погоджується з вказаним висновком місцевого господарського суду, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч.1 ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження").

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 10 Закону України "Про виконавче провадження" унормовано, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ "Машинобудівний завод "Квік" згідно заяви від 20.01.2020 передано на виконання Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) наказ № 910/13565/19, виданий 27.12.2019 Господарським судом міста Києва.

Постановою державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 04.02.2020 ВП № 61139039 відкрито виконавче провадження з примусового виконання наказу № 910/13565/19, виданого 27.12.2019 про стягнення з АТ "Українська залізниця" на користь ТОВ "Машинобудівний завод "Квік" інфляційних втрат у розмірі 54 659,63 грн, 3% річних в розмірі 28 651,36 грн, витрат по сплаті судового збору у розмірі 1536,80 грн та витрат на правничу допомогу у розмірі 4 000,00 грн.

20 жовтня 2019 року набрав чинності Закон України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" (далі - Закон №145-ІХ ).

Відповідно до п. 3 розділу ІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №145-ІХ, заборонено вчиняти виконавчі дії щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до додатку 2 "Переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, але можуть бути корпоратизовані" до Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" станом на 20.10.2019 включено Акціонерне товариство "Українська залізниця".

З огляду на вищенаведене, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що з урахуванням заборони, встановленої пунктом 3 розділу ІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закон України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", в комплексі з іншими заборонами та мораторіями на звернення стягнення на майно боржників - державних підприємств, встановленими на момент прийняття цього Закону, законодавцем в його основу було покладено як принцип обов`язковості виконання рішень, закріплений Конституцією України, так і необхідність збереження об`єктів права державної власності, які були включені до переліків, затверджених Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", у зв`язку з їх стратегічним значенням для української економіки та національної безпеки, з метою запобігти безконтрольному відчуженню майна, що складає єдиний майновий комплекс, у тому числі через застосування позаприватизаційних процедур.

При цьому, винятком із зазначеної заборони є стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами. Тобто вказаною нормою Закону №145-ІХ з усього складу майна підприємства, призначеного для його діяльності, яким також є нерухоме майно (будівлі, споруди, земельні ділянки тощо), передбачено можливість звернення стягнення лише на конкретні види майна цього підприємства, зокрема, грошові кошти.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість доводів скаржника щодо наявності заборони вчинення виконавчих дій, пов`язаних із зверненням стягнення на кошти боржника - АТ "Українська залізниця" в особі РФ "Південно-західна залізниця", зокрема, в межах виконавчого провадження № 61139039.

Колегія суддів, серед іншого вважає за необхідне констатувати, що відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004р. по справі «Шмалько проти України» (заява №60750/00) зазначено, що для цілей ст.6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина «судового розгляду». У рішенні від 17.05.2005р. по справі «Чіжов проти України» (заява №6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої параграфом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.06.2004 у справі "Півень проти України" судом вказано, що право на судовий розгляд, гарантований ст. 6 Конвенції, захищає також виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які в країні, що поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи при цьому шкоди одній зі сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Янголенко проти України»).

Існування заборгованості, підтверджене обов`язковим та таким, що підлягає виконанню, судовим рішенням, надає особі, на чию користь воно було винесене, "законне сподівання" на те, що заборгованість буде їй сплачено, та така заборгованість становить "майно" цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 06.10.2011 у справі "Агрокомплекс проти України").

У рішенні від 15.10.2009 Європейський суд з прав людини у справі " Юрій Миколайович Іванов проти України" вказав на те, що відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, прецедентна практика Європейського суду з прав людини однозначно свідчить про те, що невід`ємною умовою забезпечення права на суд є виконання остаточного судового рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає слушним висновок місцевого господарського суду про те, що викладене у скарзі відповідача трактування наведених приписів Закону №145-ІХ не відповідає ані Конституції України, ані ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ані практиці Європейського суду з прав людини, адже метою законодавця при ухваленні Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» було тимчасове обмеження можливості відчуження рухомого та нерухомого майна підприємств під час приватизації з метою недопущення зриву такої процедури через істотну зміну складу цілісного майнового комплексу таких підприємств та передбачуваності для потенційних покупців таких об`єктів.

Оскільки приписами Закону №145-ІХ не встановлено заборони вчинення виконавчих дій щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», з виконання виконавчих документів про стягнення грошових коштів, апеляційна інстанція погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності у державного виконавця підстав для повернення наказу № 910/13565/19, виданого 27.12.2019 Господарським судом міста Києва, згідно п. 9) ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Доводи апеляційної скарги не спростовують вищенаведених висновків суду, а тому відхиляються апеляційною інстанцією за їх необґрунтованістю.

Таким чином, аргументація апеляційної скарги стосовно прийняття оскаржуваної ухвали з порушенням норм матеріального і процесуального права не знайшла свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, ухвала Господарського суду міста Києва від 13.03.2020, відповідає загальним вимогам, встановленим статтями 234, 343 ГПК України, а тому правових підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Відтак апеляційна скарга Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-західна залізниця" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.03.2020 підлягає залишенню без задоволення.

Судові витрати, в порядку ст. ст. 129, 344 ГПК України, покладаються на апелянта - Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-західна залізниця".

Керуючись ст. ст. 129, 255, 271, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-західна залізниця" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.03.2020 у справі № 910/13565/19 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.03.2020 у справі № 910/13565/19 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-західна залізниця".

4. Справу № 910/13565/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, що передбачені ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді Н.Ф. Калатай

В.В. Сулім

Повний текст постанови складено 06.07.2020