РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.06.2020Справа № 910/2211/20
Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., за участю секретаря судового засідання Коверги П.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка"

до Державного підприємства "Радіовимірювач"

про зобов`язання прийняти товар та стягнення 61 326,39 грн.

Представники сторін:

від позивача: Севрук В.О., ордер серія ЗП № 090262;

від відповідача: Костяний О.Ю., довіреність № 205/1-3 від 10.03.2020.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Промелектроніка» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Державного підприємства «Радіовимірювач» про зобов`язання прийняти товар та стягнення 61 326,39 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за Договором купівлі-продажу № 6 від 25.01.2017, в частині прийняття товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.02.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/2211/20, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 16.03.2020.

02.03.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції. Забезпечення проведення відеоконференції заявник просить доручити: Господарському суду Запорізької області, Запорізькому апеляційному суду, Орджонікідзевському районному суду м. Запоріжжя, Жовтневому районному суду м. Запоріжжя, Ленінському районному суду м. Запоріжжя, Комунарському районного суду м. Запоріжжя, або з використання власних технічних засобів позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.03.2020 в задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Промелектроніка» про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції відмовлено.

11.03.2020 представником відповідача подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

13.04.2020 представником відповідача подано клопотання про відкладення підготовчого засідання.

У судове засідання 16.03.2020 представник позивача з`явився, представник відповідача не з`явився.

За результатами судового засідання судом постановлено ухвалу про відкладення підготовчого судового засідання на 13.04.2020, яку занесено до протоколу судового засідання.

31.03.2020 представником відповідача подано відзив на позовну заяву.

У судове засідання 13.04.2020 представники сторін не з`явились.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.04.2020 відкладено підготовче судове засідання на 12.05.2020.

15.04.2020 представником позивача подано клопотання про відкладення судового засідання.

17.04.2020 представником позивача подано відповідь на відзив.

23.04.2020 представником позивача подано заяву про стягнення витрат на правничу допомогу.

У судове засідання 12.05.2020 представник позивача з`явився, представник відповідача не з`явився.

За результатами судового засідання судом постановлено ухвалу про відкладення підготовчого судового засідання на 09.06.2020, яку занесено до протоколу судового засідання.

У судове засідання 09.06.2020 представники сторін з`явились.

Враховуючи, що судом здійснено усі необхідні та достатні дії для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, з огляду на відсутність підстав для відкладення підготовчого засідання, судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 30.06.2020, яку занесено до протоколу судового засідання.

19.06.2020 представником позивача подано заяву про стягнення витрат на правничу допомогу.

У судове засідання 30.06.2020 представники сторін з`явились.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив, з підстав викладених у відзиві.

На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 219 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 30.06.2020 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

25 січня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Промелектроніка» (далі - продавець, позивач) та Державним підприємством «Радіовимірювач» (далі - покупець, відповідач) було укладено Договір купівлі-продажу № 6 (далі - Договір), за умовами якого, продавець зобов`язується передати у власність покупця радіотехнічні вироби, далі - товар, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити товар на умовах, визначених даним договором.

Найменування, асортимент, кількість, попередня ціна за одиницю, попередня загальна вартість, терміни та порядок опти товару (окремої партії товару) узгоджується сторонами у рахунку-фактурі (п. 1.2 Договору).

Відповідно до п. 2.1 Договору передача товару здійснюється партіями. Найменування, асортимент, кількість, попередня ціна за одиницю, попередня загальна вартість, терміни передачі і порядок оплати певної партії товару визначаються у рахунку-фактурі, яке узгоджується сторонами на кожну партію товару, що передається (продається) на умовах даного Договору.

Згідно з п. 3.1 Договору покупець здійснює оплату у розмірі 100% або 50% від загальної вартості партії товару не пізніше 3 (трьох) банківських днів від дати погодження сторонами вартості товару. Решта 50% сплачується впродовж 5 (п`яти) банківських днів після отримання партії товару, якщо інші строки не узгоджені сторонами окремо.

Згідно з п. 4.4 Договору датою передачі певної партії товару вважається дата підписання представником покупця відповідної накладної складеної продавцем.

Відповідно до п. 4.5 Договору відповідна партія товару приймається представником покупця: по якості - на вхідному контролі покупця згідно сертифікату якості на партію товару; по кількості - по фактичній кількості товару в партії, вказаній у видаткові накладній виписаної продавцем.

Пунктом 4.6 Договору передбачено, що у разі відмови представника покупця від приймання партії товару з приводу його невідповідності по якості або кількості, представник покупця зобов`язаний скласти акт в двох примірниках, в якому мотивувати свої дії і передати на підпис продавцю. Продавець зобов`язаний впродовж 2 (двох) днів підписати цей акт і передати покупцю. У будь-яких інших випадках відмова представника покупця від одержання партії товару вважається порушенням умов даного договору покупцем.

У відповідності до п. 5.1 Договору якість товару, що продається, повинна відповідати вимогам ТУ, ГОСТ, ДСТУ.

Згідно з п. 5.4 Договору у разі виявлення бракованого або некондиційного товару в партії, покупець письмово повідомляє про вказаний факт продавця. Продавець зобов`язується розглянути і ухвалити рішення по вказаному факту протягом трьох днів від дати отримання письмового повідомлення покупця.

Відповідно до п. 7.1 Договору продавець гарантує, що якість продукції, що поставляється повністю відповідає вимогам державних стандартів, а також технічним умовам, зазначеним в документації фірми - виробника (паспорт, етикетка, ярлик)

15 січня 2019 року позивачем виставлено рахунок-фактуру № СФ-0000066 на суму 249 480 грн.

Згідно видаткової накладної № РН-0000145 від 19.02.2019, позивачем поставлено відповідачу товар на суму 192 456,00 грн., а саме СКТ225-2ДФ кл. 0.2 селсін № , , та СКТ225-2ДВ кл. 0.2 селсін № , , , , , .

Проте, в подальшому відповідач 01.03.2019 за допомогою ТОВ "Нова пошта" повернув позивачу поставлений за видатковою накладною № РН-0000145 від 19.02.2019 товар, що підтверджується експрес-накладною № 0358 від 01.03.2019, який отримано позивачем 02.03.2019.

Позивач звернувся до відповідача з листом № 57 від 05.03.2019, в якому просив повернути підписаний примірник видаткової накладної № РН-0000145 від 19.02.2019 та повідомити причини повернення товару, з урахуванням того, що товар був прийнятий за кількістю та якістю в присутності представника продавця та продавцю протягом двох днів не було заявлено жодних претензій щодо якості та кількості товару. Даний лист направлено відповідачу 05.03.2019, що підтверджується фіскальним чеком АТ "Укрпошта" № 0462 та описом вкладення у цінний лист від 05.03.2019.

В подальшому, 07.03.2019 позивачем згідно видаткової накладної № РН-0000233 від 07.03.2019, яка підписана відповідачем, поставлено відповідачу товар на суму 57 024,00 грн., а саме СКТ225-2ДФ кл. 02 селсін №, № .

Однак, і вказану партію товару відповідач повернув позивачу, що підтверджується експрес-накладною № 8710 від 12.03.2019, який отримано позивачем 13.03.2019.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем на адресу позивача надіслано лист № 419 від 27.03.2019 разом з актами перевірки на вхідному контролі трансформаторів від 21.02.2019 та від 07.03.2019.

У відповідь позивач листом від 02.04.2019 повідомив про не визнання та не прийняття актів перевірки на вхідному контролі, оскільки вони отримані після направлення позивачем позову до суду про стягнення заборгованості. Відзначив, що позивачу направлено не оригінали актів, а не засвідчені копії. Даний лист надіслано 02.04.2019, що підтверджується фіскальним чеком АТ "Укрпошта" № 0816 та описом вкладення у цінний лист від 02.04.2019.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.06.2019, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.11.2019, у справі № 910/4144/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" до Державного підприємства "Радіовимірювач" про стягнення 258 347,91 грн., в позові відмовлено повністю.

У зв`язку з викладеним, позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить зобов`язаний відповідача прийняти товар:

- СКТ225-2ДФ кл. 0.2 селсін № , ,

- СКТ225-2ДВ кл. 0.2 селсін № , , , , , ;

- СКТ225-2ДФ кл. 02 селсін №, № .

Також у зв`язку з невиконанням відповідачем обов`язку щодо прийняття товару, позивачем заявлено до стягнення пеню у розмірі 43 862,79 грн. та штраф в розмірі 17 463,60 грн.

Відповідач в свою чергу, заперечуючи проти позову, зазначає, що при перевірці якості товару виявилось, що наявним є факт підробки етикеток, які підтверджують походження і якість товару; маркування класу точності і заводських номерів мають видимі сліди підробки на синусно-косинусних трансформаторах СКТ225-2ДВ кл 0,2 селсін № , № , № ; синусно-косинусні трансформатори СКТ225-2ДФ кл 0.2 селсін № , № затирають при обертанні. Таким чином, відповідач зазначає, що в ході перевірки було виявлено істотні порушення вимог щодо якості товару, які підтверджуються актами перевірки на вхідному контролі трансформаторів від 21.02.2019 та від 07.03.2019. У зв`язку з вищевикладеним, відповідач зазначає, що товар не було прийнято по якості, а сам товар повернуто позивачу.

Також відповідач зазначає, що в подальшому відповідачем направлено на адресу позивача Лист № 468 від 04.04.2019 щодо відмови від товару, поставленого згідно видаткових накладних та розірвання Договору у зв`язку з істотним порушенням позивачем вимог щодо якості товару.

Крім того, відповідач зазначає, що прострочення приймання товару від позивача не може існувати, оскільки товар було повернуто позивачу.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Захист цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Звертаючись до суду, позивач самостійно обирає спосіб захисту, передбачений ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Норми ст. 16 Цивільного кодексу України кореспондуються з положеннями ст. 20 Господарського кодексу України, якими визначено, що права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності права; визнання недійсними господарських угод; відновлення становища; припинення дій; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних і оперативно-господарських санкцій; установлення, зміни та припинення господарських правовідносин.

Щодо порушеного права господарський суд зазначає, що таким слід розуміти такий стан суб`єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб`єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов`язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

В свою чергу, під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Отже, способи захисту за своїм призначенням можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. При цьому, метою застосування певного способу захисту є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб`єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню.

Аналогічна правова позиція викладена у листі Верховного Суду України від 01.04.2014 року «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України».

Укладений договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно зі ст. ст. 173, 174, 175 ГК України (ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України) і відповідно до ст. 629 ЦК України є обов`язковим для сторін.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 ст. 662 ЦК України, передбачено, що продавець повинен з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Положеннями ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним в момент, зокрема, вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами були підписані видаткові накладні № РН-0000145 від 19.02.2019 на суму 192 456,00 грн. та № № РН-0000233 від 07.03.2019 на суму 57 024,00 грн.

В той же час, в матеріалах справи міститься акт повірки на вхідному контролі трансформаторів від 21.02.2019, підписаний у складі комісії представників відповідача, відповідно до якого встановлено, що оформлення етикеток не відповідає вимогам 6С3.019.022ТУ; виявлено факт підробки етикеток, що підтверджують походження та якість виготовлених трансформаторів; маркування класу точності та заводських номерів мають видимі сліди підробки; 2 трансформатори затирають при обертанні. Комісія дійшла висновку, що товар до використання не придатний та підлягає поверненню постачальнику.

Також відповідачем подано акт повірки на вхідному контролі трансформаторів від 07.03.2019, підписаний у складі комісії представників відповідача, відповідно до якого встановлено, що оформлення етикеток не відповідає вимогам 6С3.019.022ТУ; виявлено факт підробки етикеток, підтверджують походження та якість виготовлених трансформаторів; маркування класу точності та заводських номерів мають видимі сліди підробки; Комісія дійшла висновку, що товар до використання не придатний та підлягає поверненню постачальнику.

Відповідно до п. 5.3 Договору товар, комплектуючі повинні бути в заводській упаковці з паспортом, етикеткою та сертифікатом відповідності.

Згідно п. 7.3 Договору вся продукція, що поставляється, повинна супроводжуватися сертифікатами якості, що підтверджують фірму-виробника, країну походження, та містити кодове маркування продукції (при наявності маркування), рік випуску і відповідність якості продукції чинним стандартам. Продукція виробництва країн СНД повинна бути прийнята ПЗ і супроводжуватися паспортом або етикеткою із штампом ВТК і ПЗ, що підтверджують якість продукції, що поставляється.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 673 Цивільного кодексу України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети.

Згідно з п. 4.6 Договору у разі відмови представника покупця від приймання партії товару з приводу його невідповідності по якості або кількості, представник покупця зобов`язаний скласти акт в двох примірниках, в якому мотивувати свої дії і передати на підпис продавцю. Продавець зобов`язаний впродовж 2 (двох) днів підписати цей акт і передати покупцю. У будь-яких інших випадках відмова представника покупця від одержання партії товару вважається порушенням умов даного договору покупцем.

З урахуванням положень п. 4.5 та п. 4.6 Договору перевірка товару по якості або кількості здійснюється в момент передачі товару, і саме в результаті перевірки під час приймання товару покупець має право відмовитись від його прийняття зі складанням відповідного акту, який покупець зобов`язаний передати продавцю на підпис.

Однак, вказані вище акти взагалі не містять місця для підпису позивача та складені відповідачем одноособово, без залучення незацікавлених осіб.

Частиною 1 ст. 688 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов`язаний повідомити продавця про порушення умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару у строк, встановлений договором або актами цивільного законодавства, а якщо такий строк не встановлений, - в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару.

Пунктом 5.4 Договору визначено, що у разі виявлення бракованого або некондиційного товару в партії, покупець письмово повідомляє про вказаний факт продавця. Продавець зобов`язується розглянути і ухвалити рішення по вказаному факту протягом 3-х днів від дати отримання письмового повідомлення покупця.

Згідно з п. 5.5 Договору у разі винесення продавцем рішення про проведення заміни бракованого або некондиційного товару в партії (партії товару), продавець зобов`язаний своїми силами і за свій рахунок протягом терміну погодженого з покупцем, в строк не більше ніж рівний терміну постачання партії товару, в якій виявлений товар неналежної якості, замінити неякісний товар на аналогічний товар належної якості.

Відповідно до п. 7.4 Договору у випадку поставки продавцем неякісної партії товару продавець повинен замінити партію неякісних або некондиційних комплектуючих.

Відповідач листом № 468 від 04.04.2019 повідомив позивача про відмову від товару, поставленого згідно накладених № РН-0000145 від 19.02.2019 та № РН-0000233 від 07.03.2019, та про розірвання договору. Даний лист надіслано позивачу 04.04.2019, що підтверджується фіскальним чеком АТ "Укрпошта" № 0954 та описом вкладення у цінний лист від 04.04.2019.

Частинами 1, 2 ст. 678 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором:

1) пропорційного зменшення ціни;

2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк;

3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором:

1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми;

2) вимагати заміни товару.

У відповідності до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

При цьому, частиною 4 статті 75 ГПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У постанові Північного апеляційного господарського суду від 14.11.2019 у справі № 910/4144/19 встановлено, що: «З матеріалів справи вбачається, що відповідачем не дотримано порядок складання акту невідповідності по якості як це передбачено п. 4.6 договору; відповідач не звертався до позивача з вимогою замінити товар, як це передбачено п. 5.4 договору.».

Таким чином, враховуючи недотримання відповідачем умов п. 4.6, п. 5.4 Договору, що встановлено в постанові Північного апеляційного господарського суду від 14.11.2019 у справі № 910/4144/19, суд не приймає до уваги посилання відповідача про неналежну якість товару з огляду на відсутність в матеріалах справи належних доказів в підтвердження наведених доводів.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

З огляду на відсутність в матеріалах справи доказів неналежної якості товару, посилання відповідача на розірвання Договору з огляду на істотне порушення відповідачем умов Договору, судом відхиляються, з огляду на недоведеність відповідачем істотного порушення відповідачем умов Договору.

Однак, товар за видатковими накладними № РН-0000145 від 19.02.2019 та № РН-0000233 від 07.03.2019 був повернутий позивачу відповідно до експрес-накладних № 0358 від 01.03.2019 та № 8710 від 12.03.2019, що не заперечується сторонами.

Водночас, згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

В силу ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 689 ЦК України, покупець зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 688 ЦК України покупець зобов`язаний повідомити продавця про порушення умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару у строк, встановлений договором або актами цивільного законодавства, а якщо такий строк не встановлений, - в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару.

У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Таким чином, як вже зазначалося вище, матеріали справи не містять будь-яких доказів поставки товару неналежної якості, отже, уклавши Договір відповідач взяв на себе зобов`язання, обумовлені Специфікацією №1 до Договору, в частині прийняття товару, в зв`язку з чим позовні вимоги в частині прийняття товару, є обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Також, позивачем заявлено до стягнення 43 862,79 грн. пені та 17 463,60 грн. штрафу

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статей 216, 218 ГК України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій в порядку, передбаченому законодавством та договором.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Суд зазначає, що за порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).

За змістом ч. 2 ст.231 ГК України, у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Згідно з п. 6.2 Договору за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань, у тому числі прострочення виконання, за цим Договором, винна сторона сплачує на користь іншої сторони пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення виконання зобов`язань, але не більше 15% від вартості партії товару.

Як вбачається із здійсненого позивачем розрахунку пені, за видатковою накладною № РН-0000145 від 19.02.2019 позивач починає обрахунок пені з 20.02.2019, а за видатковою накладною № РН-0000233 від 07.03.2019 з 08.03.2019.

При цьому, жодних обґрунтувань щодо початку перебігу прострочення виконання відповідачем зобов`язань саме з наведених позивачем дат, позовна заява не містить.

Нормами ст. 530 ЦК України, закріплено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтями 251, 253, 253 ЦК України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Однак, оскільки сторонами у Договорі не узгоджено строк для виконання відповідачем зобов`язання з прийняття товару, доказів звернення позивача до відповідача з вимогою отримати товар, після повернення відповідачем товару позивачу, та фактично пред`явлено вимогу шляхом подання позову, вимоги про стягнення пені та штрафу задоволенню не підлягають.

При цьому, оцінюючи доводи учасників справи під час розгляду справи, суд як джерелом права керується також практикою Європейського суду з прав людини. Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору в цій частині на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Позивач також просить стягнути з відповідача витрати, пов`язані з наданням правової допомоги у розмірі 15 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 2 ст. 126 ГПК України).

Частина 4 ст. 126 ГПК України встановлює, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

При цьому, відповідно до приписів ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У якості понесених витрат позивач надав суду Договір-доручення про надання правової допомоги від 22.05.2017, Додаткову угоду від 29.12.2018, Додаткову угоду від 11.12.2019, Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000П94 від 11.06.2020 на суму 15 000,00 грн., Розрахунок суми гонорару (Додаток № 1 до Акту), рахунок-фактуру № СФ-0000112 від 11.06.2020 на суму 15 000,00 грн. та платіжне доручення № 7213 від 11.06.2020 на суму 15 000,00 грн.

Відповідно до Акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000П94 від 11.06.2020 на суму 15 000,00 грн. та розрахунок суми гонорару (Додаток № 1 до Акту), позивачем прийнято правничу допомогу, а саме участь представника у судовому засіданні 16.03.2020, 13.04.2020, 12.05.2020, 09.06.2020 та 30.06.2020 вартістю 3 000,00 грн. за одне засідання.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, представник позивача не приймав участі у судовому засіданні 13.04.2020.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд також враховує, що частина 4 ст. 126 ГПК України встановлює, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

При цьому, відповідно до приписів ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Водночас, відповідачем не заявлялось клопотань про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу.

З огляду на викладене у сукупності, суд приймає як доведені та обґрунтовані витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000,00 грн. (4 х 3 000,00 грн.)

Таким чином, оскільки матеріали справи містять докази понесення позивачем реальних витрат у розмірі 12 000 грн., як вартості адвокатських витрат, суд задовольняє вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу адвоката, у відповідності до приписів ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Зобов`язати Державне підприємство "Радіовимірювач" (02160, м. Київ, вул. Колекторна, буд. 24/26; ідентифікаційний код: 14308109) прийняти від Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" (69002,м. Запоріжжя, вул. Фортечна, буд. 4А; ідентифікаційний код: 24510970) на виконання умов Договору купівлі-продажу № 6 від 25.01.2017 товари, а саме:

- СКТ225-2ДФ кл. 0.2 селсін № , ,

- СКТ225-2ДВ кл. 0.2 селсін № , , , , , ;

- СКТ225-2ДФ кл. 02 селсін №, № .

3. Стягнути з Державного підприємства "Радіовимірювач" (02160, м. Київ, вул. Колекторна, буд. 24/26; ідентифікаційний код: 14308109) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" (69002,м. Запоріжжя, вул. Фортечна, буд. 4А; ідентифікаційний код: 24510970) витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 (шість тисяч) грн. 00 коп.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідні накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 09.07.2020

Суддя О.А. Грєхова