ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 року Справа № 918/335/17

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Саврій В.А., суддя Дужич С.П. , суддя Миханюк М.В.

при секретарі судового засідання Кужель Є.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фермерського господарства "Ім.Шевченка" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Ткачука Дмитра Володимировича на рішення Господарського суду Рівненської області від 19.02.20р. (повний текст - 02.03.2020р.) у справі №918/335/17 (суддя Заголдна Я.В.)

у частині розгляду позовних вимог Фермерського господарства "Ім.Шевченка" (вул.Шкільна, 9, с.Копиткове, Здолбунівський район, Рівненська область, 35720)

до Фермерського господарства "Вікторія-Копитків" (35720, Рівненська область, Здолбунівський район, с.Копиткове, вул. Шкільна, 9, )

про визнання правочину недійсним, стягнення грошових коштів (на новий розгляд)

в межах справи №918/335/17 про банкрутство Фермерського господарства "Ім. Шевченка"

за участі представників:

ФГ "Вікторія-Коптів" - Ярмольчук В.С., ордер №ВК1005948 від 17.06.2020р.;

ФГ "Ім. Шевченка" - Новак І.В., ордер №РН-047 від 16.06.2020р.;

ТОВ "ЮТ-АГРО ЗЕРНО" - Лавренюк В.М., витяг з ЄДРЮО та ФОП;

ТОВ "СВК ГОРИНЬ" - Титченко О.П., витяг з ЄДРЮО та ФОП;

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 26.07.2017р. (суддя Марач В.В.) порушено провадження у справі №918/335/17 про банкрутство Фермерського господарства «Ім.Шевченка» відповідно до положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції Закону від 22.12.2011р. №4212-VІ, чинній з 19.01.2013р., далі - Закон про банкрутство).

Постановою Господарського суду Рівненської області від 30.01.2018р. ФГ «Ім.Шевченка» визнано банкрутом у відповідності до статті 93 Закону про банкрутство, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Ткачука Дмитра Володимировича.

Дану інформацію оприлюднено на веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет 31.01.2018р., публікація №49014.

У жовтні 2018 року Фермерське господарство "Ім.Шевченка" звернулось до Господарського суду Рівненської області з позовом до Фермерського господарства "Вікторія-Копитків" про визнання недійсним правочину щодо безоплатної передачі худоби та спростування майнових дій ФГ «Ім.Шевченка» щодо безоплатної передачі у власність ФГ "Вікторія-Копитків" худоби, що було вчинено шляхом вибуття з ФГ «Ім.Шевченка» та шляхом прибуття до ФГ "Вікторія-Копитків" 223 голів худоби, а також про стягнення з відповідача на користь позивача вартості безоплатно відчуженого майна, що виражена в сумі грошових коштів та розрахована за ринковими цінами вартості худоби, в розмірі 2 207 008 грн. 00 коп.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 22.01.2019р., залишеною без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.05.2019р., позов ФГ "Ім.Шевченка" задоволено, визнано правочин щодо безоплатної передачі худоби недійсним та спростовано майнові дії ФГ "Ім.Шевченка" щодо безоплатної передачі у власність ФГ «Вікторія-Копитків» худоби, що було вчинено шляхом вибуття з ФГ «Ім.Шевченка» та шляхом прибуття до ФГ "Вікторія-Копитків" 223 голів худоби, стягнуто з ФГ «Вікторія-Копитків» на користь ФГ "Ім.Шевченка" вартості безоплатно відчуженого майна, що виражена в сумі грошових коштів та розрахована за ринковими цінами вартості худоби, в розмірі 2207008 грн., стягнуто з ФГ «Вікторія-Копитків» на користь ФГ «Ім.Шевченка» 3524,00 грн судового збору, стягнуто з ФГ «Вікторія-Копитків» в дохід Державного бюджету України 31343,12 грн судового збору.

Не погодившись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ФГ «Вікторія-Копитків» звернулося до Верховного Cуду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду з касаційною скаргою.

Постановою Верховного Cуду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.08.2019р. касаційну скаргу ФГ «Вікторія-Копитків» задоволено, постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.05.2019р. та ухвалу Господарського суду Рівненської області від 22.01.2019р. у справі №918/335/17 скасовано, постановлено справу у частині розгляду позовних вимог ФГ «Ім.Шевченка» про визнання правочину недійсним та стягнення грошових коштів з ФГ «Вікторія-Копитків» на користь ФГ «Ім.Шевченка» передати на новий розгляд до Господарського суду Рівненської області.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 19.02.2020р. закрито провадження у справі №918/335/17 в частині спростування майнових дій Фермерського господарства "Ім.Шевченка" щодо безоплатної передачі у власність ФГ "Вікторія-Копитків" худоби, що було вчинено шляхом вибуття з ФГ "Ім.Шевченка" та шляхом прибуття до ФГ "Вікторія-Копитків" 223 голів худоби. У задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з ФГ "Ім.Шевченка" в дохід Державного бюджету України 31343 грн 12 коп. судового збору. Стягнуто з ФГ "Ім.Шевченка" на користь Фермерського господарства "Вікторія-Копитків" судовий збір у розмірі 52300 грн 68 коп. - за подання апеляційної скарги, 7048 грн. 00 коп. - за подання касаційної скарги.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням Фермерське господарство "Ім.Шевченка" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Ткачука Дмитра Володимировича звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою (т.5, арк.справи 131-141).

В скарзі апелянт стверджує, що судом першої інстанції необґрунтовано зроблено висновки щодо відсутності правочинів про передачу 223 голів ВРХ від позивача (скаржника) відповідачу та фактично не встановлено обставин (фактів) наведених позивачем на обґрунтування позовних вимог.

Звертає увагу, що відповідач сам підтверджує отримання від позивача ВРХ у кількості 223 голови у вказаний період часу (з вересня 2016 року по серпень 2017 року). Відповідач стверджує, що за отриману худобу у кількості 98 голів ніби то проведений розрахунок, шляхом надання фінансової допомоги позивачу. При цьому факт проведення розрахунку не підтверджується наданими відповідачем документами, не обліковується у відповідній податковій звітності, а також банківською випискою про надходження коштів від відповідача у вказаний період часу. А 125 голів ВРХ перереєстрованих на ФГ «Вікторія-Копитків» на момент визнання боржника банкрутом залишалися на території позивача, про що також стверджують допитані у судовому засіданні свідки.

Позивачем, з метою спростування даної інформації було надано суду та долучено до матеріалів справи Акт інвентаризації майна боржника від 07.03.2018р., де на стор.15 у позиції №216 було зазначено - біологічні активи ВРХ у кількості 99 голів потребує ідентифікації. Однак судом, під час дослідження даного документу вказано про відсутність інформації про ВРХ у даному документі.

Разом з тим, стверджуючи про те, що ніби то 125 голів ВРХ було перереєстровано на нового власника - ФГ «Вікторія-Копитків», але фактично залишилось у власності боржника, відповідач з моменту проведення інвентаризації 07.03.2018р. та до моменту розгляду даного позову, не вимагав повернення ВРХ, що залишилася на території ФГ "Ім.Шевченка", оскільки дана ВРХ ніколи не належала відповідачу, була не облікована та в подальшому була належним чином зареєстрована за ФГ "Ім.Шевченка".

Тобто, фактично відповідач визнав факт отримання ВРХ від позивача, але вводив суд в оману щодо ніби то проведеного розрахунку за 98 голів ВРХ та факту залишку решти ніби то свого майна у власності банкрута.

Також звертає увагу, що під час допиту свідків у справі, останні не заперечували про вибуття ВРХ з території господарства, проте не могли згадати кількості голів, які вибули у період з вересня 2016 року по вересень 2017 року, однак чітко пам`ятають скільки голів ВРХ залишалося на момент визнання боржника банкрутом 31.08.2018р.

З матеріалів, наданих суду позивачем, можна встановити, що у період з вересня 2016 року по кінець лютого 2017 року з господарства ФГ "Ім.Шевченка" вибуло на користь відповідача - ФГ «Вікторія-Копитків» 223 голови ВРХ , які не були оплачені.

Також зазначає, що у відповідності до установчих документів позивача та відповідача, засновник і керівник ФГ «Ім.Шевченка» є близьким родичем засновника ФГ «Вікторія-Копитків», а засновник ФГ «Вікторія-Копитків», перебуває у складі членів Фермерського господарства ім. Шевченка, про що зазначалося у поясненнях позивача.

Зважаючи на викладене, та наявність фактів перереєстрації 195 голів ВРХ 03.09.2016р. та 28 голів ВРХ 06.02.2017р. з ФГ ім.Шевченка на ФГ «Вікторія-Копитків» Агентством з реєстрації та ідентифікації тварин з підставою перереєстрації «Продаж» та відсутністю надходжень коштів від ФГ «Вікторія-Копитків» за продану велику рогату худобу, між ФГ ім.Шевченка та ФГ «Вікторія-Копитків» відбулися фактичні відносини щодо безоплатного відчуження майна між заінтересованими особами.

На підставі викладеного скаржник просить суд скасувати рішення повністю та постановити нове рішення яким задоволити позовні вимоги ФГ "Ім.Шевченка" до ФГ "Вікторія-Копитків" у повному обсязі, а саме: визнати недійсними правочини вчинені між Фермерським господарством "Ім.Шевченка" щодо безоплатної передачі у власність Фермерському господарству "Вікторія-Копитків" Великої рогатої худоби у кількості 223 голови ВРХ, а саме, що було вчинено 03.09.2016р. шляхом вибуття з Фермерського господарства "Ім.Шевченка" та шляхом прибуття на Фермерське господарство «Вікторія-Копитків» 195 голів ВРХ та 06.02.2017р. шляхом вибуття з Фермерського господарства "Ім.Шевченка" та шляхом прибуття на Фермерське господарство «Вікторія-Копитків» 28 голів ФРХ; стягнути з Фермерського господарства «Вікторія-Копитків» на користь Фермерського господарства "Ім.Шевченка" вартість безоплатно відчуженого майна, що виражена в сумі грошових коштів, та розрахована за ринковими цінами вартості худоби в розмірі 2 207 008,00 грн.

Апеляційна скарга надійшла безпосередньо до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Листом №918/335/17/1942/20 від 26.03.2020р. матеріали справи витребувано у Господарського суду Рівненської області.

Матеріали справи №918/335/17 надійшли на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду 01.04.2020р.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 07.05.2020р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фермерського господарства "Ім.Шевченка" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Ткачука Дмитра Володимировича на рішення Господарського суду Рівненської області від 19.02.2020р. у справі №918/335/17. Розгляд апеляційної скарги призначено на 17.06.2020р. об 10:00год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33001, м.Рівне, вул.Яворницького, 59 у залі судових засідань №4.

17.06.2020р. (вх.№3965/20) від представника відповідача (ФГ «Вікторія-Копитків») надійшли пояснення на апеляційну скаргу (т.5, арк.справи 198-205).

В поясненнях представник відповідача, зокрема, зазначає, що позивач не надав суду доказів вчинення правочину, який він просить визнати недійсним. Не надано доказів на підтвердження укладення правочину між сторонами, зокрема з наданих матеріалів неможливо встановити, чи мав місце один правочин, чи декілька правочинів, тип правочину (-ів) (купівля-продаж, поставка, рента, міна тощо), умови правочину (-ів), підписантів правочину (-ів). На це ж вказував і Верховний Суд, повертаючи справу на новий розгляд.

Позивачем не довів реального існування між ФГ "Ім. Шевченка" та ФГ "Вікторія Копитків" правочину з безоплатної передачі худоби 03.09.2016р. та 07.02.2017р., оскільки суду не надано доказів, що підтверджують вчинення таких господарських операцій, а тому неможливо встановити чи завдано збитків боржнику чи кредиторам, чи приведено боржника до неплатоспроможності, чи наступили юридичні чи фактичні наслідки.

Позивач взагалі уникнув такої обставини, що мав довести не лише наявність конкретного правочину, а і його наслідки. А саме наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями боржника та наслідком таких дій (завдання збитків боржнику або кредиторам, приведення до неплатоспроможності) є підставою для визнання правочину недійсним. При цьому жодного доказу, що уявний правочин призвів до неплатоспроможності позивача, не надано.

Крім цього також зазначає, що умови Договору оренди свідчать, що крім самого Договору є ще Додаток №1, де вказано ідентифікаційні дані та перелік ВРХ, яка мала передавати, паспорти на кожну худобу та ветеринарні карточки.

Отже, вся ВРХ, яка мала передаватися в оренду, мала бути ідентифікована, повинна була мати відповідні паспорта та ветеринарні картки. Акт приймання-передачі ВРХ та Додаток №1 між сторонами не підписувався. Ні худоба, ні паспорти на неї, ні ветеринарські картки на худобу для відповідача не передавалися. Тобто Договір оренди фактично не відбувся. Ці обставини визнав і позивач. На території ФГ "Ім. Шевченка" залишилася худоба, яка відображена у відомостях про рух худоби. Це також підтвердили свідки. Тобто вимога про стягнення коштів за 125 голів худоби є безпідставною.

Відповідно до законодавства може бути стягнута реальна вартість худоби, в той же час позивач просить стягнути гіпотетичну ціну, не обґрунтовує розмір збитків, які просить стягнути. Позивач також не надав суду належних та допустимих доказів щодо вартості худоби. Позивач самостійно направляв худобу на забій. Вартість за 1 кг живої ваги худоби становила до 23 грн. з ПДВ. Більшої ціни жоден з комбінатів не давав. По такій ціні здавало худобу і ФГ "Ім.Шевченка". В той же час позивач просить стягувати кошти, виходив з того, що вартість 1 кг становить 32-36 грн. Не вказано чи це ціна з ПДВ чи без ПДВ. Позивач покликається на ОСОБА_1 , ніби-то експерта аграрних ринків. Не надано жодного документу щодо повноважень цієї особи. Невідомо за якої породи худоби ця ціна, чи за живу вагу, чи вже розділену. Ціна вказана станом ще на квітень 2016 року. З пояснень позивача передача худоби відбулася пізніше.

На підставі викладеного відповідач просить суд рішення Господарського суду Рівненської області від 19.02.2020р. залишити без змін, а апеляційну скаргу ФГ "Ім.Шевченка" - без задоволення.

Ухвалою від 17.06.2020р. відкладено розгляд апеляційної скарги на 01.07.2020р. об 10:00год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33001, м.Рівне, вул.Яворницького, 59 у залі судових засідань №4.

У судовому засіданні 01.07.2020р. представники ФГ "Ім.Шевченка", ТОВ "ЮТ-АГРО ЗЕРНО", ТОВ "СВК ГОРИНЬ" підтримали вимоги апеляційної скарги та надали пояснення по суті справи, просили суд рішення Господарського суду Рівненської області від 19.02.2020р. у справі №918/335/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

Представник ФГ "Вікторія-Коптів" заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги, надав пояснення по справі. Просив рішення Господарського суду Рівненської області від 19.02.20р. у справі №918/335/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, додаткових пояснень, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, враховуючи вказівки Верховного Cуду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладених у постанові від 15.08.2019р., Північно-західний апеляційний господарський суд прийшов до висновку про наступне:

Як вбачається з матеріалів справи ухвалою Господарського суду Рівненської області від 26.07.2017р. провадження у справі №918/335/17 про банкрутство ФГ «Ім.Шевченка» порушено відповідно до положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції Закону від 22.12.2011 № 4212-VІ, чинній з 19.01.2013 року.

21 жовтня 2019 року введено в дію Кодекс України з процедур банкрутства (№ 2597-VIII від 18.10.2018 року), який набрав чинності 21 квітня 2019 року.

Відповідно до ч.2 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства з дня введення в дію цього Кодексу визнано такими, що втратили чинність: Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (Відомості Верховної Ради України, 1992р., N31, ст.440 із наступними змінами); Постанова Верховної Ради України "Про введення в дію Закону України "Про банкрутство" (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., N31, ст.441).

Згідно ч.4 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства установлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

Враховуючи норму ч.4 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд при розгляді позовних вимог у даній справі зобов`язаний керуватися Кодексом України з процедур банкрутства.

Згідно з ч.1 ст.61 Кодексу України з процедур банкрутства ліквідатор з дня свого призначення, зокрема, здійснює такі повноваження: проводить інвентаризацію та визначає початкову вартість майна банкрута; подає до суду заяви про визнання недійсними правочинів (договорів) боржника, вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб; здійснює інші повноваження, передбачені цим Кодексом.

На підставі ч.ч.9, 13 ст.95 Кодексу України з процедур банкрутства у разі визнання господарським судом фермерського господарства банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури до складу ліквідаційної маси фермерського господарства включаються нерухоме майно, яке перебуває у спільній власності членів фермерського господарства, у тому числі насадження, господарські та інші будівлі, меліоративні та інші споруди, продуктивна і робоча худоба, птиця, сільськогосподарська та інша техніка і обладнання, транспортні засоби, інвентар, та інше майно, набуте для фермерського господарства на загальні кошти його членів, а також право оренди земельної ділянки та інші майнові права, які належать фермерському господарству і мають грошову оцінку. З дня прийняття постанови про визнання фермерського господарства банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури діяльність фермерського господарства припиняється.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

У відповідності до ч.2 ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також з таких підстав: боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог; боржник уклав договір із заінтересованою особою; боржник уклав договір дарування.

На підставі ч.3 ст.42 Кодексу України з процедур банкрутства у разі визнання недійсними правочинів боржника з підстав, передбачених частиною першою або другою цієї статті, кредитор зобов`язаний повернути до складу ліквідаційної маси майно, яке він отримав від боржника, а в разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість грошовими коштами за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.

Як стверджує позивач, у період, що передував порушенню провадження по справі про банкрутство ФГ "Ім.Шевченка", а саме в з 26.07.2016р. по 26.07.2017р. ФГ "Ім.Шевченка" в особі керівника Атаманюка В.Д. вчинило майнові дії щодо безоплатного відчуження 223 голів худоби, серед яких корови, телиці, бугайці та передало право власності на таку худобу ФГ "Вікторія-Копитків". Ліквідатор ФГ "Ім. Шевченка" просив суд визнати недійсним правочин щодо безоплатної передачі худоби, а також стягнути з відповідача на користь позивача вартість безоплатно відчуженого майна, що виражена в сумі грошових коштів та розрахована за ринковими цінами вартості худоби, в розмірі 2 207 008 грн.

На підтвердження вчинення господарської операції на відчуження 223 голови ВРХ позивач посилається на Звіт Державного підприємства "Агентство реєстрації ідентифікації тварин" про рух поголів`я ВРХ за період з 26.07.2016р. та 30.01.2018р. (т.1, арк.справи 62-107) та Звіт Державного підприємства "Агентство реєстрації ідентифікації тварин" про рух поголів`я ВРХ за період з 01.09.2016р. по 01.09.2017р. (т.4, арк.справи 90-116), які зроблені з інформаційної системи "Єдиний державний реєстр тварин".

Як зазначає ліквідатор ФГ "Ім.Шевченка" з посиланням на вказані Звіти Державного підприємства "Агентство реєстрації ідентифікації тварин" передача 223 голови ВРХ від позивача до відповідача була здійснена двома датами: 03.09.2016р. - передано 195 голів худоби, а 06.02.2017р. - 28 голів худоби.

Також вказує на те, що ФГ "Ім. Шевченка" грошових коштів від відчуження 223 голови ВРХ від відповідача не отримувало, на підтвердження чого долучив до матеріалів справи виписки по рахунку ПАТ "Кредобанк" за період з 25.07.2016р. по 30.01.2018р., які сформовані 04.10.2018р. (ч.1, арк.справи 26 - 60).

Також позивач долучив до матеріалів справи копію листа-запиту представника позивача від 21.10.2019р. до Державного підприємства "Агентство реєстрації ідентифікації тварин", у якому останній просить підприємство надати копії договорів купівлі-продажу ВРХ у кількості 195 голів від 03.09.2016р. та у кількості 28 голів від 06.02.2017р. та актів приймання-передачі до даних договорів, за якими здійснювались операції з перереєстрації реалізованої ВРХ, а також просить повідомити чи обліковувались операції з переміщення ВРХ з ФГ "Ім.Шевченка" на ФГ "Вікторія-Копитків" у період з 01.09.2016р. по 01.09.2017р. (т.4, арк.справи 25). У листі-відповіді Державного підприємства "Агентство реєстрації ідентифікації тварин" №1196/8-11 від 08.11.2019р. на запит представника позивача (т.4, арк.справи 89), зазначено, що запитувані договори купівлі-продажу тварин виду ВРХ, а також акти приймання-передачі до них у підприємства відсутні, на додаток долучено Звіт Державного підприємства "Агентство реєстрації ідентифікації тварин" про рух поголів`я ВРХ за період з 01.09.2016р. по 01.09.2017р. на 27 арк.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 21.11.2019р. зобов`язано відповідача подати суду до 13.12.2019р. завірені копії, а саме: Договір купівлі-продажу великої рогатої худоби у кількості 195 голів від 03.09.2016р., укладеного між ФГ ім.Шевченка (продавець) та ФГ "Вікторія Копитків" (покупець) та акту приймання передачі до даного договору; Договір купівлі-продажу великої рогатої худоби у кількості 28 голів від 06.02.2017року, укладеного між ФГ ім. Шевченка (продавець) та ФГ "Вікторія Копитків" (покупець) та акту приймання передачі до даного договору та оригінал вищезазначеного документу в судове засідання для огляду.

В матеріалах справи наявне пояснення відповідача за підписом голови ФГ "Вікторія-Копитків" Атаманюка В.Д. (від 12.12.2019р.), у якому останній зазначає, що відповідач не може надати суду вищевказані документи, оскільки таких у нього немає (т.4, арк.справи 139).

14.01.2020р. на адресу суду першої інстанції від ліквідатора ФГ "Ім.Шевченка" надійшли пояснення, у яких позивач вказував про те, що передача ВРХ у кількості 223 голови від позивача до відповідача 03.09.2016р. та 06.02.2017р. була здійснена без укладання договорів купівлі-продажу та актів приймання-передачі та зареєстрована Державним підприємством "Агентство реєстрації ідентифікації тварин" як продаж, однак коштів від відповідача позивач не отримав (т.4, арк.справи 172). У ліквідатора були відсутні будь-які підстави вважати, що ФГ "Вікторія-Копитків" має у наявності майно (худобу) для її повернення в натурі, а тому ліквідатор заявив вимоги про відшкодування вартості худоби за ринковими цінами станом на момент відчуження з розрахунку за 1 кг живої ваги.

Під час провадження процедур ліквідації, ліквідатором не було виявлено жодних інформативних даних про вагу безоплатно відчуженої худоби на ФГ "Вікторія-Копитків" та відсутня будь-яка інформація про її вартість.

Посилаючись на звіт Державного підприємства "Агентство з ідентифікації і реєстрації тварин", ліквідатор стверджував, що з 223 безоплатно відчужених голів худоби: корів 94; бугаїв - 7; молодняк ВРХ (телята) старше 1 року - 69, до одного року - 53. Зважаючи на це, ліквідатором було розраховано вартість безоплатно відчуженого майна у відповідності до вихідних показників середньостатистичних даних живої ваги худоби, інформація про що міститься в Методиці проведення розрахунків основних показників обсягів виробництва продукції тваринництва у господарствах усіх категорій, затвердженої наказом Держкомстату, 05.08.2008р. №270, за веб-посиланням на офіційному веб-сайті Державної служби статистики України http://ukrstat.org/uk/metod_polog/metod_doc/2008/270/metod.htm та інформації, отриманої з матеріалів щодо моніторингу ринку м`яса, які підготовлені Дворніком Євгенієм - експертом аграрних ринків Асоціації "Український клуб аграрного бізнесу", що міститься за веб-посиланням http:// ucab.ua/files/Survey/Zrazky/UCAB_Info_meat_28.04.pdf. У відповідності до проведеного ліквідатором банкрута розрахунку загальна вартість безоплатно відчуженої худоби становить 2207008,00грн.

Відповідач заперечує проти позовних вимог позивача посилаючись при цьому на те, що у період з 26.07.2016р. по 26.07.2017р. у ФГ «Ім.Шевченка» було 330 голів худоби. За цей період було забито 205 голів (з них 98 відповідачем, а 107 - позивачем). Відповідач перерахував грошові кошти для позивача у формі поворотної фінансової допомоги (на підставі видаткових касових ордерів) та надав за видатковими накладними грошові кошти для керівника ФГ ім.Шевченка (тобто фактично здійснив розрахунок за 98 голів великої рогатої худоби, які були передані на забій). Також зазначає про наявність у позивача продуктивної робочої худоби у кількості 125 голів, яка фізично для ФГ «Вікторія-Копитків» не передавалася та залишилася на території ФГ "Ім.Шевченка". ФГ "Вікторія-Копитків" посилається на те, що за частину худоби в кількості 34 голови, здану на забій, ФГ "Вікторія-Копитків провело оплату, та вказує, що дана обставина підтверджується видатковою накладною №14 від 09.08.2016р., за якою ФГ "Вікторія-Копитків" передано 26 голів худоби, податковою накладною №2 від 09.09.2016р. на загальну суму 158 000 грн. 00 коп., а також видатковою накладною №19 від 29.12.2016р., відповідно до якої ФГ "Вікторія Копитків" передано 8 голів худоби, податковою накладною №3 від 29.12.2016р. на загальну суму 42 525 грн. 00 коп.

Відповідач також вказував на те, що оплата за 26 голів ВРХ проведена згідно з платіжними дорученнями №29 від 15.06.2016р. на суму 115000 грн 00 коп., №30 від 16.06.2016 року на суму 23000 грн 00 коп. №32 від 14.07.2016р. на суму 20000 грн 00 коп., а за 8 голів ВРХ - №36 від 13.09.2016р. на суму 30500 грн 00 коп. та №48 від 20.10.2016р. на суму 22500 грн. 00 коп. Переплата становить 10475 грн 00 коп. На підтвердження вказаної оплати відповідач приєднав до матеріалів справи податкові накладні (т.1, арк.справи 207, 208).

Відповідач також стверджував, що надавав фінансову позику для ФГ "Ім.Шевченка" на загальну суму 495600 грн. 00 коп. та вказаними коштами фактично провело розрахунок за 64 голови худоби, так як поворотна фінансова допомога не поверталася для ФГ "Вікторія Копитків", в підтвердження чого свідчать такі документи: платіжне доручення №42 від 07.09.2016р. на суму 85000 грн 00 коп., видаткові касові ордери №49 від 14.09.2016р. на суму 10000 грн. 00 коп., №50 від 15.09.2016р. на суму 10000 грн. 00 коп., №51 від 16.09.2016р. на суму 10000 грн. 00 коп., №53 від 19.09.2016р. на суму 10000 грн. 00 коп., №54 від 20.09.2016р. на суму 10000 грн. 00 коп., №55 від 21.09.2016р. на суму 10000 грн. 00 коп., №б/н від 16.09.2016р. на суму 10000 грн. 00 коп. та квитанція (чек) ПАТ "Приватбанк" про видачу готівки в сумі 10000 грн. 00 коп. від 16.09.2016р., видатковий касовий ордер №56 від 22.09.2016р. на суму 10000 грн. 00 коп., №б/н від 05.10.2016р. на суму 130000 грн. 00 коп. та квитанція (чек) ПАТ "Приватбанк" про видачу готівки в сумі 135000 грн 00 коп. від 12.10.2016р., видатковим касовим ордером №б/н від 02.12.2016р. на суму 25000 грн 00 коп., №б/н від 29.12.2016р. на суму 30600 грн 00 коп. та №б/н від 31.12.2016р. на суму 10000,00 грн. Відтак, як вважає відповідач, загальна сума перерахованих коштів за 64 голови ВРХ становить 495600 грн 00 коп. + 10475 грн 00 коп. = 506075 грн 00 коп. Відповідач вказує, що на цю суму коштів податкові накладні не видавалися. Отже, на переконання відповідача вищевказані платіжні документи підтверджуються проведення господарської операції по розрахунку за 98 голів ВРХ.

Також відповідач зазначає про наявність у позивача продуктивної робочої худоби у кількості 125 голів, яка фізично для ФГ «Вікторія-Копитків» не передавалася та залишилася на території ФГ "Ім.Шевченка".

Відносно проведення оплати відповідачем за 98 голів ВРХ, які було передано на забій, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

У відповідності до норм Податкового кодексу України податок на додану вартість виникає одночасно із здійсненням господарської операції, і з метою його обліку відповідний суб`єкт господарювання зобов`язаний видати податкову накладну, котра реєструється в органах ДФС, оскільки у одного з контрагентів даної операції виникає податкових кредит, а у іншого податкове зобов`язання.

Як встановлено абз.1 п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно абз.1, 2 п.201.7. ст.201 Податкового кодексу України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). У разі якщо частка товарів/послуг не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, та враховується при визначенні загальних податкових зобов`язань.

Відтак, в силу ст.201 Податкового кодексу України доказом проведення господарської операції є складання у встановленому порядку податкової накладної.

З реєстрів виданих та отриманих ФГ "Ім. Шевченка" податкових накладних, вбачається, що жодних податкових накладних у період, за який ФГ "Вікторія-Копитків" надає копії документів щодо придбання худоби у власність, та по господарським операціям, суми яких відповідали б сумам відображеним у копіях документів, наданих останнім, немає.

З реєстрів виданих та отриманих ФГ "Ім.Шевченка" податкових накладних, відображених у реєстрах податкових накладних, виданих ФГ "Ім.Шевченка" для ФГ "Вікторія-Копитків" 09.09.2016р. та 29.12.2016р., вбачаються зареєстровані податкові накладні на загальну суму операцій 158 000 грн 00 коп. та 42 525 грн 00 коп. відповідно, однак в цей же період часу грошових коштів на банківський рахунок банкрута від ФГ "Вікторія-Копитків" не надходило, що також підтверджується виписками по рахунку банкрута (т.1, арк.справи 26-60).

Також, слід звернути увагу на те, що з наданих ФГ "Вікторія-Копитків" видаткових накладних останнє отримувало від ФГ "Ім.Шевченка" велику рогату худобу 09.09.2016р. та 29.12.2016р., однак з відомостей, отриманих від Державного підприємства "Агентство з ідентифікації і реєстрації тварин" у формі Звіту за період з 26.07.2016р. по 30.01.2018р. та за період з 01.09.2016р. по 01.09.2017р., за підписом начальника відділу реєстру тварин Н.П. Чернецької, по власнику, яким є Фермерське господарство "Ім.Шевченка" (), вбачається, що худоба була передана для ФГ "Вікторія-Копитків" 03.09.2016р. та 06.02.2017р., а не 09.09.2016р. чи 29.12.2016р.

З видаткових накладних №14 від 09.09.2016р. та №19 від 29.12.2016р. вбачається, що вони видані на підставі договору міни, склад ферма 1.

Тобто, фактично ФГ "Вікторія-Копитків" даними документами підтверджує часткове отримання продуктивної худоби в загальній кількості 34 голови, однак кошти за дану худобу на рахунок позивача не надходили.

Щодо інших операцій, вказаних ФГ "Вікторія-Копитків" , то такі операції в реєстрах податкових накладних не відображені, кошти на рахунок банкрута не надходили, а податкові платежі з вказаних коштів не сплачувалися, оскільки такі податкові накладні не були зареєстровані у реєстрі податкових накладних ДФС.

Щодо платіжних доручень, якими здійснювалась оплата за ВРХ та видаткових касових ордерів, котрі були долучені ФГ "Вікторія-Копитків" слід зазначити, що у вказаних платіжних дорученнях та у видаткових касових ордерах у графі призначення платежу, підстава вказано, що кошти перераховуються не за товар - ВРХ, а як надання фінансової поворотної допомоги згідно договору.

Крім того, як вірно зазначено судом першої інстанції, посилання відповідача на видаткові касові ордери, видані відповідачем з копіями чеків про зняття готівки з банківських рахунків відповідача, свідчать про те, що відповідач знімав кошти з власного рахунку, проте свідчення куди було направлено дані кошти у матеріалах справи відсутні. Як вже зазначалось, за даними обліку банкрута, в т.ч. даними з банківського рахунку, такі кошти у вказаних сумах до ФГ "Ім. Шевченка" не надходили.

Відповідачем також не було надано доказів за які саме 98 голів ВРХ (ідентифікаційні номери, дата народження ВРХ) з 223-х голів ВРХ, про передачу яких зазначає позивач, перераховувалися грошові кошти.

Платіжні документи, долучені відповідачем до відзиву та відзиву на додаткові пояснення не містять індивідуальних ознак майна, в оплату якого вони складалися, внаслідок чого неможливо ідентифікувати на виконання яких саме правовідносин вони створені.

Відтак, відповідач не було доведено проведення господарської операції за передачу на забій спірних 98 голів ВРХ, не надано доказів, що свідчили б про перерахування коштів за вказану худобу на рахунок позивача.

Наведене вище було вірно відмічено Господарським судом Рівненської області.

Як вбачається із заяв свідків гр. ОСОБА_3 , гр. ОСОБА_4 , гр. ОСОБА_5 (т.1, арк.справи 195-197), у період з 01.01.2018р. по 12.04.2018р. на території ФГ "Ім.Шевченка" знаходилася худоба в кількості 125 голів.

Відповідно до ч.8 ст.19 Господарського кодексу України усі суб`єкти господарювання, відокремлені підрозділи юридичних осіб, виділені на окремий баланс, зобов`язані вести первинний (оперативний) облік результатів своєї роботи, складати та подавати відповідно до вимог закону статистичну інформацію та інші дані, визначені законом, а також вести (крім громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які провадять господарську діяльність і зареєстровані відповідно до закону як підприємці) бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно із законодавством.

Частиною 1 статті 10 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» унормовано, що для забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства зобов`язані проводити інвентаризацію активів і зобов`язань, під час якої перевіряються і документально підтверджуються їх наявність, стан і оцінка.

Як встановлено п.п.44.1. Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Рівненської області від 14.01.2020р. зобов`язано позивача подати суду оригінал акту №1 інвентаризації основних засобів та біологічних активів з усіма додатками, оригінал договору оренди поголів`я великої рогатої худоби, коней №08/09 від 08.09.2016р. додаток №1 до цього договору, паспорта на 93 голови ВРХ, ветеринарні картки на цю худобу, акти приймання - передачі ВРХ.

Ліквідатор банкрута зазначав, що додатки до акту інвентаризації №1 не укладалися, додаток №1 до цього договору, паспорта на 93 голови ВРХ, ветеринарні картки на цю худобу, акти приймання - передачі ВРХ у ліквідатора банкрута відсутні.

При цьому, ліквідатором позивача було долучено до матеріалів справи акт №1 інвентаризації основних засобів та біологічних активів ФГ "Ім.Шевченка" від 07.03.2018р., з якого вбачається, що інвентаризацію розпочато 20.02.2018р. та закінчено 07.03.2018р. Усього за актом загальна кількість виявлених об`єктів (фактично, в т.ч. належних на праві власності ФГ "Ім. Шевченка" та переданих для ФГ "Ім. Шевченка" у користування за договором оренди майна, що перебуває у спільній частковій власності громадян пайовиків КСП Ім. Шевченка) - 456 позицій. Виявлене майно підлягає оцінці. З вказаного акту інвентаризації №1 не вбачається наявність у ФГ "Ім.Шевченка" поголів`я ВРХ станом на 07.03.2018р. Жодного іншого акту інвентаризації майна ліквідатором позивача не надано.

Також у матеріалах справи міститься договір оренди поголів`я великої рогатої худоби, коней №08/09 від 08.09.2016р., зокрема ВРХ у кількості 93 голови, укладений між ФГ "Ім.Шевченка" (орендодавець) та ФГ "Вікторія-Копитків" (орендар). Даний договір було укладено 08.09.2016р., тобто в період, коли ФГ "Ім.Шевченка" також відчужило для ФГ "Вікторія-Копитків" 223 голів ВРХ - 03.09.2016р. та 06.02.2017р.

Ліквідатором додано до матеріалів справи копії звернень від ФГ "Ім.Шевченка" до Агентства з ідентифікації і реєстрації тварин від 02.04.2018р. щодо не вчинення жодних реєстраційних дій з перереєстрації тварин, від 21.05.2018р. щодо надання інформації з копіями документів, щодо вчинених з 26.07.2016р. по 30.01.2018р. реєстраційних дій, від 05.11.2018р. - звернення про реєстрацію виявлених біологічних активів, на підставі якого було зареєстровано за ФГ "Ім.Шевченка" 99 голів ВРХ та видано відповідні паспорти на зареєстровані біологічні активи.

Тобто, як вірно відмічено судом першої інстанції, фактично ФГ "Ім.Шевченка" мало не обліковані біологічні активи, котрі передало в оренду, та які в подальшому було виявлено на території господарства банкрута, та здійснено їх реєстрацію за банкрутом.

Як встановлено п.1 ч.2 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно ч.1, п.2 ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Дана норма кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити Цивільному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно ст.204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу.

Згідно ч.3 ст.215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ст.205 Цивільного кодексу України).

У відповідності до п.1 ч.1 ст.208 Цивільного кодексу України у письмовій формі належить вчиняти правочини між юридичними особами.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (ч.1 ст.207 Цивільного кодексу України).

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків та, в разі задоволення позовних вимог, зазначати в судовому рішенні в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

При цьому, невідповідність правочину актам законодавства як підстава його недійсності, повинна ґрунтуватися на повно та достовірно встановлених судами обставинах справи про порушення певним правочином (чи його частиною) імперативного припису законодавства; саме по собі відступлення сторонами від положення законодавства, регулювання їх іншим чином, не свідчить про суперечність змісту правочину цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

У матеріалах справи відсутній письмовий правочин, який позивач просить суд визнати недійсним. З пояснень сторін вбачається, що між позивачем та відповідачем не було укладено письмового правочину щодо передачі 223 голови ВРХ.

Згідно з ст.218 Цивільного кодексу України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо -, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог зазначає, що позивач не вказує який саме правочин має бути визнаний недійсним, між ким він укладений, дату цього правочину, предмет і ціну, чи це один правочин чи декілька.

Згідно статей 638, 639 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

В свою чергу, відповідно до ч.8 ст.181 Господарського кодексу України, у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся); якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Правочин - поняття, яке охоплює поняття договору. Кожний договір - є правочином, але не кожний правочин є договором.

Позивач вказує, що правочин щодо безоплатної передачі худоби у кількості 223 голови був вчинений двома датами - 03.09.2016р. та 06.02.2017р., на підтвердження чого надав Звіти Державного підприємства "Агентство реєстрації ідентифікації тварин" про рух поголів`я ВРХ за період з 26.07.2016р. та 30.01.2018р. (т.1, арк.справи 62-107) та за період з 01.09.2016р. по 01.09.2017р. (т.4, арк.справи 90-116).

У матеріалах справи відсутній письмовий правочин, що підтверджував би проведення господарської операції з безоплатної передачі худоби у кількості 223 голови.

Із звітів Державного підприємства "Агентство реєстрації ідентифікації тварин" вбачається, що від ФГ "Ім. Шевченка" до ФГ "Вікторія Копитків" за причинами продаж, забій, інші причини зареєстровано рух 223 голови ВРХ 03.09.2016р. та 06.02.2017р.

У листі-відповіді Державного підприємства "Агентство реєстрації ідентифікації тварин" №1196/8-11 від 08.11.2019р. на запит представника позивача (т.4, арк.справи 89), зазначено, що запитувані договори купівлі-продажу тварин виду ВРХ, а також акти приймання-передачі до них у підприємства відсутні.

Договори купівлі-продажу тварин виду ВРХ, акти приймання-передачі також відсутні у матеріалах справи №918/335/17.

Згідно з абз.1, 2 п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Тому, суд першої інстанції вірно встановив відсутність доказів проведення господарської операції з передачі 223 голови ВРХ від позивача до відповідача.

Позивач покликається на Звіти Державного підприємства "Агентство реєстрації ідентифікації тварин" про рух поголів`я ВРХ, як на доказ проведення господарської операції з передачі поголів`я ВРХ у к-сті 223 голови від позивача та відповідача.

Однак, зі Звітів Державного підприємства "Агентство реєстрації ідентифікації тварин" про рух поголів`я ВРХ за період з 26.07.2016р. по 30.01.2018р. (т.1, арк.справи 62-107) за період з 01.09.2016р. по 01.09.2017р. (т.4, арк.справи 90-116) вбачається фактично задокументовану на папері передачу поголів`я ВРХ від позивача до відповідача 03.09.2016р. та 06.02.2017р., що не підтверджується жодними іншими доказами.

Також, як вірно відмічено судом першої інстанції, звіти Державного підприємства "Агентство реєстрації ідентифікації тварин" про рух поголів`я ВРХ за період з 26.07.2016р. по 30.01.2018р. та за період з 01.09.2016р. по 01.09.2017р. не відповідають ознакам первинного документа відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та звітність в Україні".

Як встановлено положеннями ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ч.ч.1,2 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, згідно з ч.1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та звітність в Україні" первинні документи, по перше - фіксують факти здійснення господарських операцій і, по друге - слугують підставою для бухгалтерського обліку цих операцій. А на даних бухгалтерського обліку базуються фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник (ч.2 ст.3 Закону України "Про бухгалтерський облік та звітність в Україні").

Лише реальні зміни майнового стану платника податків є визначальною ознакою господарської операції. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Насамперед йдеться про реальність і товарність господарської операції, на підставі якої внесено дані до інформаційної системи "Єдиний державний реєстр тварин", а також про підтвердження/непідтвердження товарності господарської операції належними і допустимими доказами.

Як вірно зазначеного Господарським судом Рівненської області, для підтвердження господарських операцій з передачі 223 голови ВРХ необхідно дослідити докази - документи, які б не лише формально описували зовнішню форму, а і розкривали внутрішню суть такої операції, її справжність та економічну вигоду, ділову мету. Оскільки такі документи відсутні у матеріалах справи, і вони не були надані сторонами, окрім Звітів Державного підприємства "Агентство реєстрації ідентифікації тварин" про рух поголів`я ВРХ, які не є первинними документами, а тому неможливо підтвердити реальність та товарність спірної господарської операції з передачі 223 голови ВРХ.

Позивачем не надано доказів (зокрема, письмового правочину, актів-приймання передачі, накладних, первинних документів тощо) на підтвердження інформації, зазначеної у Звітах Державного підприємства "Агентство реєстрації ідентифікації тварин" про рух поголів`я ВРХ, не надано доказів фактичної передачі 03.09.2016р. та 06.02.2017р. для відповідача 223 голови ВРХ, ідентифікаційні номери яких вказані у Звітах.

Лише дослідження первинних документів розкриває зміст господарських операцій, підтверджує рух активів учасників правовідносин, зміни у їх капіталі та отримання ними реального результату в процесі господарської діяльності з контрагентами.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч.3 ст.13, ст.74 ГПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження укладення правочину між сторонами, зокрема з наданих матеріалів неможливо встановити, чи мав місце один правочин, чи декілька правочинів, тип правочину (-ів) (купівля-продаж, поставка, рента, міна тощо), умови правочину (-ів), підписантів правочину (-ів).

З наявних у матеріалах справи доказів не вбачається реального існування між ФГ "Ім.Шевченка" та ФГ "Вікторія Копитків" правочину з безоплатної передачі худоби 03.09.2016р. та 07.02.2017р., оскільки позивачем не надано доказів, що підтверджують вчинення таких господарських операцій, а тому неможливо встановити чи завдано збитків боржнику чи кредиторам, чи приведено боржника до неплатоспроможності, чи наступили юридичні чи фактичні наслідки.

Слід додатково звернути увагу, що визнанню недійсними можуть бути не всі правочини боржника, укладені у період, вказаний у ст.42 Кодексу, а лише ті, які відповідають ознакам, встановленим у ст.42 Кодексу України з процедур банкрутства.

Крім цього, як вірно відмічено місцевим господарським судом, навіть саме по собі укладання правочину боржником у такий період не є підставою для визнання недійсним даного правочину, оскільки за вимогами ст.42 Кодексу лише наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями боржника та наслідком таких дій (завдання збитків боржнику або кредиторам, приведення до неплатоспроможності) є підставою для визнання правочину недійсним.

З огляду на наявні у матеріалах справи докази, колегія суддів вважає вірним висновок Господарського суду Рівненської області про відмову у задоволенні позову ФГ "Ім.Шевченка" до ФГ "Вікторія-Копитків" про визнання недійсним правочину щодо безоплатної передачі худоби та про стягнення з відповідача на користь позивача вартості безоплатно відчуженого майна, що виражена в сумі грошових коштів та розрахована за ринковими цінами вартості худоби, в розмірі 2207008 грн.

Відповідно до ч.4 ст.11 ГПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Пронін проти України», «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначене судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.

При цьому, п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відхиляючи скаргу апеляційний суд у принципі має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції (рішення у справі Гарсія Руїс проти Іспанії»).

Доводи скаржника в апеляційній скарзі, спростовуються наведеним вище, матеріалами справи та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і висновків суду не спростовують.

У відповідності до ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених обставин, рішення Господарського суду Рівненської області від 19.02.2020р. у справі №918/335/17 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Фермерського господарства "Ім.Шевченка" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Ткачука Дмитра Володимировича - без задоволення.

На підставі ст.129 ГПК України судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства "Ім.Шевченка" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Ткачука Дмитра Володимировича на рішення Господарського суду Рівненської області від 19.02.20р. у справі №918/335/17 - залишити без задоволення, а рішення господарського суду першої інстанції - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 06.07.2020р.

Головуючий суддя Саврій В.А.

Суддя Дужич С.П.

Суддя Миханюк М.В.