ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2020 року

м. Київ

Справа № 922/3130/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Чумака Ю. Я. - головуючого, Дроботової Т. Б., Пількова К. М.,

секретар судового засідання - Лелюх Є. П.,

у судове засідання представники не з`явилися,

розглянув касаційну скаргу Харківської міської ради

на рішення Господарського суду Харківської області від 26.12.2019 і постанову Східного апеляційного господарського суду від 26.03.2020 у справі

за позовом Харківської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю ?Фортуна?,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:

1) Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Лучнікова Юлія Володимирівна,

2) Головне територіальне управління юстиції у Харківській області,

про скасування рішень.

Короткий зміст і підстави позовних вимог

1. У серпні 2019 року Харківська міська рада (далі - Харківська міськрада, Міськрада) звернулася до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фортуна" (далі - ТОВ "Фортуна"; Товариство), в якому просить: скасувати рішення про державну реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (індексний номер рішення: 28683919 від 15.03.2016) на нежитлові будівлі літ. А-1 площею 135,8 м2, літ. Б-1 площею 409,2 м2, літ. В-2 площею 875,1 м2, літ. Д-1 площею 70,8 м2, розташованих за адресою: м. Харків, вул. Велика Панасівська, 101 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01); скасувати рішення про державну реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (індексний номер рішення: 29279841 від 15.04.2016) на нежитлові будівлі літ. А-1 площею 135,8 м2, літ. Б-1 площею 409,2 м2, літ. В-2 площею 875,1 м2, літ. Д-1 площею 70,8 м2, розташованих за адресою: м. Харків, вул. Велика Панасівська, 101 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01).

2. Позовна заява обґрунтовується тим, що під час перевірки Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міськради (далі - Інспекція) встановлено, що нежитлові будівлі літ. "А-1" та літ. "В-2" реконструйовано зі збільшенням площі шляхом об`єднання в одну єдину будівлю, що свідчить про самочинне будівництво (без належним чином затвердженої проектної документації).

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

3. Рішенням Господарського суду Харківської області від 26.12.2019 залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 26.03.2020, у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

4. Судові рішення з посиланням на правові позиції викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі № 915/127/18, від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16, від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17, від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15 і постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.08.2019 у справі № 905/2122/18 мотивовано тим, що позивач обрав неналежний спосіб захисту, який полягає у тому, що оскаржуване позивачем рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вже вичерпало свою дію шляхом внесення відповідного запису до державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а тому скасування зазначеного рішення, після внесення такого запису, не може бути належним способом захисту права або інтересу позивача, оскільки не відбудеться нівелювання негативних наслідків для позивача, не припиниться порушення його прав та не відновиться його порушене право орендного користування земельною ділянкою (відсутній позитивний результат для позивача). За певних умов таким належним способом може бути скасування запису про проведену державну реєстрацію права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

5. У касаційній скарзі Харківська міськрада просить скасувати рішення і постанову, прийняти нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

6. В обґрунтування вимог, викладених у касаційній скарзі, скаржник посилається на неврахування судом апеляційної інстанції висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду:

- від 11.09.2018 у справі № 909/968/16 правового висновку, за змістом якого у разі визнання недійсним договору, який став підставою для прийняття рішення про державну реєстрацію прав, слід одночасно заявляти вимогу про скасування оспорюваного рішення про державну реєстрацію прав, такі вимоги є відповідним і законним способом судового захисту в даному випадку, оскільки відповідно до Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) право власності виникає з моменту його реєстрації;

- від 06.06.2018 у справі № 826/12559/16, від 13.11.2018 у справі №826/12122/17, від 27.11.2018 у справі № 820/3534/17, від 15.05.2019 у справі № 815/993/18, від 03.07.2019 у справі № 201/835/16-ц правового висновку про те, що визнання незаконними (протиправними) рішень суб`єкта владних повноважень, які особа (права якої порушено) вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів особи, є способом захисту її цивільних прав та інтересів;

- від 16.01.2019 у справі № 813/317/17, від 19.06.2019 у справі № 823/216/17, від 04.09.2019 у справі № 814/378/16 правового висновку про те, що спір про скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно має розглядатися як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване аналогічне право щодо того ж нерухомого майна.

Також Міськрада вважає, що існує необхідність відступити від висновку щодо застосування пункту 18 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 461 у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду: від 12.06.2019 у справі № 916/1986/18.

Водночас позивач зазначає про те, що касаційна скарга подається також на підставі пункту 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), оскільки на сьогоднішній день відсутні висновки Верховного Суду щодо питання застосування норми права в частині можливості оскарження в судовому порядку змін до записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у разі існування більш актуальних змін, внесених до таких записів щодо відповідного об`єкту, а також щодо того, що кожні наступні зміни до записів у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо об`єкту нерухомого майна скасовують (роблять нечинними, погашеними) попередні зміни щодо цього об`єкту.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

7. ТОВ "Фортуна" у відзиві на касаційну скаргу просить відмовити у її задоволенні з мотивів, викладених в оскаржуваних судових рішеннях.

Від Головного територіального управління юстиції у Харківській області до Суду надійшли пояснення, у яких воно просить прийняти законне і обґрунтоване рішення та зазначає, що зміст та обсяг повноважень, закріплених у чинному законодавстві не наділяє його правом на вчинення дій, пов`язаних з внесенням змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та вчинення відповідних записів, до того ж триває процедура, пов`язана з його ліквідацією.

Розгляд справи Верховним Судом

8. Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.05.2020, зокрема, відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Харківської міськради (подана 23.04.2020) на рішення Господарського суду Харківської області від 26.12.2019 і постанову Східного апеляційного господарського суду від 26.03.2020 у справі № 922/3130/19 і призначено розгляд справи у судовому засіданні на 09.06.2020.

9. Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.06.2020, у зв`язку з неявкою представників сторін, розгляд касаційної скарги Харківської міськради було відкладено на 30.06.2020.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

10. На підставі акта прийому-передачі нежитлових будівель від 24.06.2014 та свідоцтва про право власності на об`єкти нерухомого майна від 12.08.2014, виданого Реєстраційною службою Харківського міського управління юстиції, за ТОВ "Фортуна" було зареєстровано права власності на нежитлові будівлі виробничого призначення, розташовані по вул. Великій Панасівській, 101 (колишня вулиця Котлова), у м. Харкові, а саме:

- літ. "А-1" площею 135,8 м2;

- літ. "Б-1" площею 139,9 м2;

- літ. "В-2" площею 306,0 м2;

- літ. "Г-1" площею 85,0 м2;

- літ. "Д-1" площею 34,1 м2.

11. На підставі проектної документації, розробленої Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвент-Харків" та затвердженої позивачем наказами від 11.06.2015 № б/н та від 10.07.2015 № б/н, а також відповідно до декларації про початок будівельних робіт, зареєстрованої Департаментом ДАБІ у Харківській області 30.06.2015 за № ХК 35, розпочато реконструкцію та перепланування нежитлових виробничих будівель літ. "А-1", "В-2", "Г-1" та "Д-1".

12. Проектна документація та подальша реконструкція проводились без отримання містобудівних умов та обмежень щодо забудови земельної ділянки відповідно до пункту 25 Переліку об`єктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 07.07.2011 за № 109 (далі - Перелік), оскільки реконструкція належних позивачу будівель шляхом об`єднання та зміни поверховості і їх конфігурації, не передбачала забудову земельної ділянки.

13. Після завершення будівельних робіт та введення об`єкта до експлуатації на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованої Департаментом ДАБІ у Харківській області 21.08.2015 за № ХК 59, кількість будівель та їх площа частково змінились.

Так, за результатами проведеної реконструкції площа нежитлової будівлі літ. "А-1" залишилася без змін - 135,8 м2.

Площа нежитлової будівлі літ. "В-2" збільшилась за рахунок об`єднання з нежитловою будівлею літ. "Г-1" та розділенням одноповерхової будівлі на два поверхи.

У результаті площа приміщення збільшилася з 306,0 м2 до 875,1 м2, однак, площа забудови земельної ділянки залишила без змін.

Площа нежитлової будівлі літ. "Д-1" також збільшилась з 34,1 м2 до 70,8 м2 за рахунок надбудови стін та стелі над рампою, що була частиною цієї будівлі.

Площа забудови земельної ділянки також залишилася без змін.

Таким чином, загальна площа реконструйованих нежитлових будівель стала 1081,7 м2.

Площа нежитлової будівлі літ. "Б-1", яка за функціональним призначенням була складом, фактично змінилась з 139,9 м2 до 409,2 м2 за рахунок внесення загальної площі неопалюваної веранди до загальної площі будівлі, тоді як раніше (під час попередньої технічної інвентаризації) площу веранди було включено до загальної площі забудови.

14. На час розгляду справи об`єкт нерухомого майна, а саме нежитлові будівлі літ. "А-1" площею 135,8 м2, літ. "Б-1" площею 409,2 м2, літ. "В-2" площею 875,1 м2, літ. "Д-1" площею 70,8 м2, розташовані по вул. Велика Панасівська, 101 у м. Харкові, належить на праві приватної власності ТОВ "Фортуна".

15. Право власності за ТОВ "Фортуна" зареєстровано на підставі свідоцтва про право власності від 12.08.2014 № 25498225, проведеної реконструкції згідно з декларацією про готовність об`єкта до експлуатації від 21.08.2015 № ХК 59 (реконструкція будівель літ. "А-1", літ. "В-2", літ. "Г-1" та літ. "Д-1") та внесених змін щодо площі нежитлової будівлі літ. "Б-1", яка змінилася за наслідками проведення поточної інвентаризації.

16. Після закінчення будівельних робіт та ведення об`єктів у експлуатацію на підставі зареєстрованої Департаментом ДАБІ у Харківській області 21.08.2015 за № ХК 59 декларації, позивач 15.04.2016 за № 29279841 здійснив нову реєстрацію права власності на зазначені об`єкти нерухомого майна.

17. 15.03.2016 державний реєстратор Шишакова О. М. (Харківське міське управління юстиції) внесла запис до реєстру (індексний номер рішення: 28683919), яким було змінено, зокрема, площу нежитлової будівлі літ. "Б-1" з 139,9 м2 на 409,2 м2.

При цьому державний реєстратор зазначив у додаткових відомостях інформацію: "додана площа нежитлової будівлі літ. "Б-1" складає 409,2 м2, помилково було зазначено 139,9 м2; після проведення робіт з технічної інвентаризації нежитлової будівлі літ. "Б-1" встановлено, що загальна площа будівлі складає 409,2 м2 за рахунок внесення загальної площі неопалювальної веранди до загальної площі будівлі, тоді як раніше площу веранди було включено до загальної площі забудови".

18. При цьому проектна документація та подальша реконструкція також проводились без отримання містобудівних умов та обмежень відповідно до пункту 25 Переліку, оскільки реконструкція належних відповідачеві будівель здійснювалася шляхом їх об`єднання та зміни поверховості, але не передбачала забудову земельної ділянки та зміну зовнішньої конфігурації зазначених нежитлових будівель.

19. Відповідач під час розгляду справи зазначив, що площа нежитлової будівлі літ. "В-2" збільшилася за рахунок об`єднання з нежитловою будівлею літ. "Г-1" та розділенням міжповерхового простору будівлі на два поверхи. При тому, що будівля літ. "Г-1" фактично однією стіною примикала до будівлі літ. "В-2" і після їх реконструкції зовнішня конфігурація обох будівель поєднаних в одну не змінилась. У результаті площа приміщення збільшилася з 306,0 м2 до 875,1 м2.

Таким чином, загальна площа збільшилася за рахунок власних приміщень прийнятих в експлуатацію нежитлових будівель, шляхом їх приєднання та розділення об`єму. Площа нежитлової будівлі літ. "Д-1" також збільшилась з 34,1 м2 до 70,8 м2 за рахунок надбудови стін та стелі над рампою, що була частиною літ."Д-1".

20. Зазначені виробничі та адміністративні будівлі фактично знаходяться поруч одні від інших, використовуються ТОВ "Фортуна" в єдиному технологічному циклі виробництва та зв`язані між собою телекомунікаційними, електричними та іншими мережами і комунікаціями.

21. Орган державного архітектурно-будівельного контролю (Департамент ДАБІ у Харківській області) отримані документи перевірив та 30.06.2015 за № ХК 35 зареєстровав декларацію про початок виконання будівельних робіт, а 21.08.2015 за № ХК 59 про готовність об`єкта до експлуатації (без повернення чи зауважень з приводу недостовірних даних чи неналежного оформлення).

22. Протягом 2018 року будівлю складу літ. "Б-1" взагалі було демонтовано із дотриманням положень пункту 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 № 406, якою затверджений перелік будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію.

23. Відповідач зазначає, що на теперішній час на місці розташування колишньої будівлі літ. "Б-1" зведено відкритий навіс (склад) для тимчасового зберігання великогабаритних виробів та паркування вантажного автотранспорту, якій не відповідає визначенню об`єкта нерухомого майна.

24. 21.02.2019 Інспекція звернулася до відповідача з листом № 470/0/250-19, яким було повідомлено ТОВ "Фортуна" про скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт від 30.06.2015 № ХК 35 та реєстрацію декларації про готовність до експлуатації об`єкта від 21.08.2015 № ХК 59 "Реконструкція нежитлових виробничих будівель літ. "А-1", "В-2", "Г-1" та "Д-1", розташованих по вул. Котлова, 101 у м. Харкові" відповідно до наказу Інспекції № 76 від 21.02.2019.

25. На запит відповідача від 05.03.2019 № 16 Інспекція надіслала на адресу ТОВ "Фортуна" наказ № 76, прийнятий на підставі службової записки від 21.02.2019 за наслідками виявлення факту подання ТОВ "Фортуна" недостовірних даних у скасованих деклараціях, що свідчить про самочинне будівництво об`єкта (реконструкція без належно затвердженої проектної документації).

При цьому, Інспекція посилалася на положення підпункту 5 пункту 3 розділу ІІ Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення містобудівної діяльності", статті 39-1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", пункту 22 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №461 від 13.04.2011 та службову записку від 21.02.2019.

26. На запит відповідача від 09.04.2019 № 21 Інспекція супровідним листом від 17.04.2019 за № ПУБЛ-7/0/294-1 надіслала службову записку, зі змісту якої вбачається, що сектор інспекційної роботи Інспекції на підставі листа Харківської місцевої прокуратури № 1 від 04.01.2019 за № 04-20-6501-19 здійснив перевірку наявної інформації щодо реконструкції у 2015 році ТОВ "Фортуна" нежитлових приміщень, розташованих по вул. Великій Панасівькій, 101, на предмет наведення у деклараціях позивачем недостовірних даних та можливого самовільного заняття земельної ділянки за зазначеною адресою.

Так, структурний підрозділ Інспекції, порівнявши розміщення та конфігурацію будівель та споруд, розташованих по вул. Великій Панасівькій, 101, станом на 21.02.2019, із двоповерховими планами та конфігурацією будівель та споруд за зазначеною адресою станом на 1965 рік, які містяться в матеріалах інвентаризаційної справи КП "Харківське МіськБТІ", дійшов висновку, що реконструкція нежитлових будівель літ. "В-2", шляхом об`єднання з будівлею літ. "Г-1" та будівлі "Д-1", шляхом надбудови додаткових приміщень над існуючими та зміни поверховості, були проведені відповідачем із заняттям вільної від забудови земельної ділянки та без отримання містобудівних умов та обмежень.

27. Структурний підрозділ Інспекції вказав про наявність підстав вважати проведені робити із реконструкції самовільними, без отримання належно затвердженої проектної документації та запропонував начальнику Інспекції скасувати декларації від 30.06.2015 № ХК 35 та від 21.08.2015 № ХК 59, що і було зроблено наказом від 21.02.2019 № 76.

28. Звертаючись до суду першої інстанції із позовом, Міськрада зазначила, що Декларація про початок виконання будівельних робіт від 30.06.2015 № ХК 35 не містила відомості щодо реконструкції літ. "Б-1", а передбачала реконструкцію нежитлових виробничих будівель літ. "А-1", "В-2", "Г-1", "Д-1", за наслідками якої літ. "В-1" об`єднана з літ. "Г-1", а літ. "Д-1" збільшена у розмірах. Декларація про готовність об`єкта до експлуатації від 21.08.2015 № ХК 59 також не містила жодних відомостей щодо нежитлової будівлі літ. "Б-1".

29. В Єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів Державної архітектурно-будівельної інспекції України, розміщеному на офіційному сайті, не має інформації щодо дозвільних документів на реконструкцію нежитлової будівлі літ. "Б-1" по вул. Велика Панасівська, 101, яка належить відповідачеві.

30. Крім того, Інспекцією проведено позапланову перевірку щодо дотримання вимог містобудівного законодавства у сфері містобудівної діяльності на об`єкті: "Об`єкт будівництва по вул. Великій Панасівській, 101 у м. Харкові", за результатами якої встановлено факт самочинного будівництва (реконструкції) нежитлових будівель літ. "А-1" та літ. "В-2" у період після березня 2017 року без отримання дозволу на виконання будівельних робіт зі збільшення площі шляхом об`єднання суцільною конструкцією покрівлі в єдину будівлю з утворенням додаткових приміщень.

31. За змістом акта від 01.08.2019 № 562/624-А, складеним Інспекцією за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, під час перевірки встановлено, що відповідно до документів, що посвідчують право власності, топогеодезичної зйомки М 1:500 (березень 2017), наданої відповідачем до Харківської міськради листом від 28.07.2017 № 48, нежитлові будівлі літ. "А-1" та літ. "В-2" є окремо розташованими будівлями. Разом з цим, з виїздом на місце 19.07.2019 встановлено, що нежитлові будівлі літ. "А-1" та літ. "В-2" реконструйовані зі збільшенням площі шляхом об`єднання в одну єдину будівлю.

32. Позивач зазначає, що майно розташоване на землях комунальної власності, а відповідна земельна ділянка за наслідком розширення площі забудови будівель вибула із володіння Харківської міськради поза її волі, що стало підставою для звернення Міськради до суду з відповідним позовом.

Позиція Верховного Суду

33. Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши у межах вимог касаційної скарги наведені у ній доводи, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, подані заперечення, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити частково з таких підстав.

34. Предметом спору у цій справі є правомірність рішення про державну реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, яким внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зміни до запису щодо характеристик об`єкта нерухомого майна. Міськрада оскаржує дві такі зміни, які вносилися у різний час щодо одного об`єкта нерухомого майна.

Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон України № 1952).

35. Частиною 2 статті 5 цього Закону (в редакції, чинній на час прийняття рішень державним реєстратором від 15.03.2016 та від 15.04.2016) передбачено, що у разі якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 цього Закону.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України "Про архітектурну діяльність" будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності".

36. Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

37. Верховний Суд вважає передчасним висновок судів попередніх інстанцій про недоведеність порушення прав позивача як власника земельної ділянки внаслідок прийняття рішень про державну реєстрацію від 15.03.2016 та від 15.04.2016 з огляду на таке.

38. Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Посилаючись на відсутність у матеріалах справи та неподання відповідачем доказів прийняття спірного об`єкта в експлуатацію, суд першої інстанції дійшов висновку, що ТОВ "Фортуна" набуло право власності на об`єкт будівництва, який не було прийнято у експлуатацію, а 15.03.2016 державний реєстратор здійснив запис до реєстру (індексний номер рішення 28683919), яким безпідставно збільшено площу нежитлової будівлі літ. "Б-1". Натомість місцевий суд відмовив у задоволенні позову через обрання позивачем неефективного способу захисту.

39. Водночас, приймаючи оскаржувану постанову, апеляційний суд зазначив, що аналіз норм права та фактичних обставин справи, підтверджених відповідними доказами і матеріалами, дає підстави зробити обґрунтований висновок про те, що ТОВ "Фортуна" із дотриманням положень статей 26, 27, 29, 34, 36 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", розпочало та завершило у 2015 році будівельні роботи з реконструкції нежитлових будівель та споруд літ. "А-1","В-2", "Г-1" та "Д-1" по вул. Великій Панасівській, 101, за наявності розробленої та узгодженої проектної документації, повідомлення органу державного архітектурно-будівельного контролю про такі роботи, за відсутності містобудівних умов та обмежень, оскільки проектом не була передбачена забудова земельної ділянки та зміни зовнішніх геометричних розмірів їх фундаментів у планах, та в подальшому провела законну реєстрацію права власності на вказані об`єкти 15.04.2016 за № 29279841, яка не може бути скасована за результатом розгляду позовних вимог Харківської міської ради, які є предметом цього позову і апеляційного провадження.

Водночас у порушення положень статей 86, 236, 269, 282 ГПК України суд апеляційної інстанції під час розгляду справи належним чином не спростував висновок місцевого суду про прийняття державним реєстратором оспорюваних рішень з метою легалізації спірного нежитлового приміщення (нежитлової будівлі літ. "Б-1") як об`єкта самочинного будівництва, оскільки спірний об`єкт не було прийнято в експлуатацію у встановленому порядку.

40. Крім того суди попередніх інстанцій не перевірили і не надали правової оцінки доводам скаржника про те, що зазначений спір виник у зв`язку із захистом Харківською міськрадою прав територіальної громади м. Харкова на земельну ділянку, на якій Товариство неправомірно збільшило загальну площу її забудови з 139,9 м2 до 409,2 м2 за рахунок спорудження спірної будівлі без дозволів Міськради.

41. У свою чергу, колегія суддів не погоджується з висновком апеляційного суду про те, що, пред`явивши позовну вимогу про скасування рішення державного реєстратора, Товариство скористалося неналежним і неефективним способом захисту своїх прав, з огляду на таке.

42. Ухвалюючи оскаржувану постанову, суд апеляційної інстанції послався на висловлену в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16, від 04.09.2018 у справі № 915/127/18, від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц правову позицію про те, що рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (яке оспорюється у цій справі) із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію, тому після внесення такого запису скасування рішення державного реєстратора не може бути належним способом захисту права чи інтересу позивача. За певних умов таким належним способом захисту права могло б бути скасування запису про проведену державну реєстрацію права (частина 2 статті 26 Закону України № 1952 у редакції, чинній до 16.01.2020).

43. Проте колегія суддів вважає наведені посилання та висновки суду апеляційної інстанції помилковими, такими, що не відповідають чинному законодавству в сфері реєстрації речових прав і не можуть призвести до відновлення порушеного права, з огляду на таке.

44. Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

45. Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц.

46. Законом України від 05.12.2019 № 340-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який набрав чинності з 16.01.2020, статтю 26 Закону України № 1952 викладено у новій редакції.

Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 26 Закону України № 1952 (в редакції, чинній з 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

47. Зміст зазначеної правової норми переконливо свідчить про те, що, на відміну від частини 2 статті 26 Закону України № 1952 у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, чинна редакція встановлює такі способи судового захисту порушених прав та інтересів особи:

1) судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав;

2) судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав;

3) судове рішення про скасування державної реєстрації прав.

При цьому з метою ефективного захисту порушених прав уточнено, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

48. Таким чином, колегія суддів вважає, що з 16.01.2020, тобто на час ухвалення оскаржуваної постанови, законодавець вже виключив такий спосіб захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права, а відтак апеляційний суд помилково зазначив про необхідність застосування позивачем способу судового захисту, який у практичному аспекті не зможе забезпечити і гарантувати позивачу відновлення порушеного права, а значить не спроможний надати особі ефективний захист її прав.

Крім того, Верховний Суд враховує, що додатковим підтвердженням наведеного висновку є пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", згідно з яким судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин касаційна інстанція погоджується з доводами скаржника про те, що у зв`язку із викладенням статті 26 Закону України № 1952 у новій редакції згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який набрав чинності з 16.01.2020, наразі чинне законодавство взагалі не передбачає скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а навпаки визначає, що такі відомості не підлягають скасуванню або вилученню.

49. Таким чином, касаційна інстанція вважає, що позивач обрав належний спосіб захисту, тому погоджується з доводами скаржника про те, що задоволення позову про скасування рішення про державну реєстрацію у Державному реєстру речових прав на нерухоме майно призведе до відновлення порушеного права.

50. Також колегія суддів погоджується з твердженням скаржника про те, що на сьогоднішній день відсутні висновки Верховного Суду щодо застосування норми права в частині можливості оскарження в судовому порядку рішення про державну реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно у подібних правовідносинах.

Отже, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України (у редакції, чинній з 08.02.2020), отримала підтвердження під час касаційного провадження, а тому висновок судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень через обрання позивачем неналежного способу захисту є таким, що не ґрунтується на вимогах законодавства та дослідженні усіх обставин і зібраних у справі доказів та доводів учасників справи.

51. Оскільки заявлену у касаційній скарзі підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України (у редакції, чинній з 08.02.2020), підтверджено під час касаційного провадження, то Верховний Суд вбачає достатні підстави для скасування рішень судів попередніх інстанцій та передачі справи в цілому на новий розгляд до Господарського суду Харківської області.

52. Частиною 2 статті 26 Закону України № 1952 (в редакції, чинній на час прийняття рішень державним реєстратором від 15.03.2016, 15.04.2016) передбачено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

У зв`язку з цим колегія суддів відхиляє як такі, що не мають істотного значення для справи, доводи скаржника про те, що оспорюване рішення стосувалося змін до існуючих записів про вже зареєстровані речові права, тобто позивач жодним чином не ставив під сумнів законність внесення первинних записів до Реєстру, вказуючи лише на протиправність внесених змін до цих записів.

53. Разом з тим колегія суддів відхиляє необґрунтоване твердження скаржника про неврахування судом апеляційної інстанції викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду: а) від 11.09.2018 у справі № 909/968/16 правового висновку про те, що у разі визнання недійсним договору, що став підставою для прийняття рішення про державну реєстрацію прав, слід одночасно заявляти вимогу про скасування вказаного рішення про державну реєстрацію прав; такі вимоги є відповідним і законним способом судового захисту в даному випадку, оскільки за чинним Цивільним кодексом України право власності виникає з моменту його реєстрації; б) від 06.06.2018 у справі № 826/12559/16, від 13.11.2018 у справі № 826/12122/17, від 27.11.2018 у справі № 820/3534/17, від 15.05.2019 у справі № 815/993/18, від 03.07.2019 у справі № 201/835/16-ц правового висновку про те, що визнання незаконними (протиправними) рішень суб`єкта владних повноважень, які особа (права якої порушено) вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів особи, є способом захисту її цивільних прав та інтересів; в) від 16.01.2019 у справі № 813/317/17, від 19.06.2019 у справі № 823/216/17, від 04.09.2019 у справі № 814/378/16 правового висновку про те, що спір про скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно має розглядатись як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване аналогічне право щодо того ж нерухомого майна, оскільки, по-перше, подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 06.09.2017 у справі № 910/3040/16).

По-друге, під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, слід розуміти рішення у тих справах, де однаковими є предмет і підстави позову, зміст позовних вимог, встановлені фактичні обставини, а також матеріально-правове регулювання спірних відносин.

54. З огляду на викладене, касаційна інстанція зауважує, що у постанові від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

За таких обставин суд апеляційної інстанції під час апеляційного перегляду рішення місцевого суду керувався саме наведеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16, від 04.09.2018 у справі № 915/127/18, від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц, від 20.11.2019 у справі № 802/1340/18-а правовими висновками щодо застосування у подібних правовідносинах положень частини 2 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (у редакції, чинній до 16.01.2020), а не попередніми правовими висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06.06.2018 у справі № 826/12559/16, від 11.09.2018 у справі № 909/968/16, від 13.11.2018 у справі № 826/12122/17, від 27.11.2018 у справі № 820/3534/17, від 15.05.2019 у справі № 815/993/18, від 03.07.2019 у справі № 201/835/16-ц, на які помилково посилається скаржник.

55. Зважаючи на те, що з 16.01.2020 і на час ухвалення оскаржуваної постанови матеріально-правове регулювання спірних реєстраційних відносин істотно змінилося, касаційна інстанція вважає, що наразі відсутні підстави для застосування апеляційним судом до спірних правовідносин у цій справі, які не є подібними з відносинами у справах №№ 925/1265/16, 915/127/18, 367/2022/15-ц, 802/1340/18-а, норми частини 2 статті 26 Закону України № 1952, яка вже втратила свою чинність.

З цих же мотивів колегія суддів не бере до уваги аргументи скаржника про необхідність відступу від правової позиції щодо застосування положень статті 26 Закону України № 1952 (у редакції, чинній до 16.01.2020) у подібних правовідносинах, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16, від 04.09.2018 у справі № 915/127/18, від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц, оскільки неоднакове правове регулювання відносин (різні редакції статті 26 Закону України № 1952) виключає їх подібність.

Доводи скаржника про необхідність відступу від правової позиції щодо застосування пункту 18 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 461, викладеного у постанові Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 916/1986/18 є необґрунтованими, оскільки зі змісту наведеної постанови не вбачається ні посилань на пункт 18 наведеного Порядку, ні висновків щодо його застосування.

56. Отже, інші наведені скаржником підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 2 частини 2 статті 287 ГПК України (у редакції, чинній з 08.02.2020), не знайшли свого підтвердження під час касаційного провадження, що виключає необхідність скасування оскаржуваних рішення і постанови саме з цих підстав.

57. Однак з огляду на те, що скаржник належним чином обґрунтував і довів наявність підстави касаційного оскарження, визначеної пунктом 3 частини 2 статті 287 цього Кодексу, оскаржувані рішення і постанова підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

58. Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

59. За наведених обставин, висновки судів попередніх інстанцій щодо відмови у задоволенні позовних вимог не відповідають положенням статей 74, 76-79, 86, 236, 269, 282 ГПК України.

60. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, місцевий та апеляційний господарські суди дійшли передчасного висновку про необґрунтованість позовних вимог.

61. Наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України (у редакції, чинній з 08.02.2020), отримала підтвердження під час касаційного провадження, що у розумінні пункту 1 частини 3 статті 310 цього Кодексу в сукупності з відсутністю всебічного, повного та об`єктивного дослідження судами зібраних у справі доказів є підставою для скасування оскаржуваних рішення і постанови та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

62. Під час нового розгляду справи місцевому господарському суду слід врахувати наведене, дослідити та об`єктивно оцінити аргументи учасників справи і всі зібрані у справі докази в їх сукупності, всебічно і повно з`ясувати фактичні обставини справи та залежно від встановленого прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

63. Зважаючи на те, що суди першої та апеляційної інстанцій допустили порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги шляхом скасування рішення та постанови і передачі справи на новий розгляд до Господарського суду Харківської області.

Висновки про застосування норм права

64. Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що у контексті спірних правовідносин та з огляду на необхідність визначення належного і ефективного способу захисту прав власника земельної ділянки положення пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (у редакції, чинній з 16.01.2020) необхідно застосовувати таким чином:

"За змістом пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції, чинній з 16.01.2020), на відміну від частини 2 статті 26 цього Закону у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, чинна редакція встановлює такі способи судового захисту порушених прав та інтересів особи: 1) судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; 2) судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; 3) судове рішення про скасування державної реєстрації прав.

При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Таким чином, з 16.01.2020 законодавець виключив такий спосіб захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права, який (спосіб захисту) в практичному аспекті не зможе забезпечити і гарантувати позивачеві відновлення порушеного права, а отже не спроможний надати особі ефективний захист її прав.

Крім того, Верховний Суд враховує, що додатковим підтвердженням наведеного висновку є пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", згідно з яким судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" до набрання чинності цим Законом."

Розподіл судових витрат

65. З огляду на те, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а справа - передачі на новий розгляд, з урахуванням статті 129 ГПК України розподіл судових витрат у справі, у тому числі витрат на оплату послуг адвоката та судового збору за подання апеляційної та касаційної скарги, має здійснити господарський суд, який прийматиме рішення по суті спору, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Харківської міської ради задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Харківської області від 26.12.2019 і постанову Східного апеляційного господарського суду від 26.03.2020 у справі № 922/3130/19 скасувати.

Справу № 922/3130/19 передати на новий розгляд до Господарського суду Харківської області.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю. Я. Чумак

Судді Т. Б. Дроботова

К. М. Пільков