ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2020 року справа № 925/483/20 м. Черкаси

За позовом акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до комунального підприємства "Драбівські теплові мережі" Драбівської районної ради Черкаської області

про стягнення 583946,40 грн.

Суддя Дорошенко М.В.

Секретар судового засідання Рябенька Я.В.

За участю:

від позивача: не явилися;

від відповідача: директора підприємства Василенко В.М.

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі також позивач) звернулося до Господарського суду Черкаської області із позовною заявою до комунального підприємства "Драбівські теплові мережі" Драбівської районної ради Черкаської області (далі також відповідач) про стягнення 583946,40 грн. заборгованості за договором постачання природного газу від 06.09.2017 №1062/1718-ТЕ-36, в тому числі: 460000,00 грн. боргу за поставлений природний газ, 36017,24 грн. пені, 28904,88 грн. три проценти річних та 59024,28 грн. інфляційних нарахувань.

Позивач у позові також просить господарський суд стягнути з відповідача на користь позивача 8759,20 грн. витрат на сплату судового збору.

В обґрунтування позову позивач вказав на неналежне (несвоєчасне) виконання відповідачем грошових зобов`язань за укладеним між сторонами договором постачання природного газу від 06.09.2017 №1062/1718-ТЕ-36 щодо оплати переданого йому позивачем у жовтні, листопаді і грудні 2017 року та січні, лютому, березні і квітні 2018 року природного газу.

Ухвалою від 27.04.2020 Господарський суд Черкаської області прийняв позовну заяву позивача до розгляду, відкрив провадження у справі №925/483/20, визнав її малозначною, вирішив розглядати її у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін і встановив сторонам строки для подання заяв по суті справи.

07 травня 2020 року до Господарського суду Черкаської області надійшов відзив від 06.05.2020, яким відповідач визнав позов в частині стягнення 460000,00 грн. боргу за поставлений природний газ і заперечив проти позову в частині стягнення 36017,24 грн. пені, 28904,88 грн. трьох процентів річних та 59024,28 грн. інфляційних нарахувань через відсутність вини відповідача у простроченні оплати природного газу, яке сталося внаслідок невідшкодування відповідачу різниці в тарифах на послуги з централізованого опалення для населення.

Крім того, відповідач у відзиві на позов заявив клопотання про розгляд справи №925/483/20 в присутності відповідача.

Ухвалою від 05.06.2020 Господарський суд Черкаської області призначив судове засідання для розгляду справи №925/483/20 у порядку спрощеного позовного провадження на 09 год. 00 хв. 30.06.2020 у приміщенні Господарського суду Черкаської області з повідомленням сторін.

Сторони були належним чином повідомлені про дату час та місце судового засідання, призначеного ухвалою від 05.06.2020 на 09 год. 00 хв. 30.06.2020, проте позивач чи його представник у це судове засідання не явилися і не повідомили суд про причини неявки, що не перешкоджає вирішенню спору за наявними у справі матеріалами.

У судовому засіданні, яке відбулося 30.06.2020, відповідач повідомив про сплату ним позивачу за платіжними дорученнями від 21.04.2020 №130 і від 29.04.2020 №141 106000,00 грн. боргу і підтримав заперечення проти позову і викладені у відзиві на позов, а господарський суд в порядку спрощеного позовного провадження розглянув справу по суті та оголосив вступну і резолютивну частини ухваленого ним у нарадчій кімнаті рішення.

Заслухавши відповідача, з`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні у справі докази, Господарський суд Черкаської області

УСТАНОВИВ:

06 вересня 2017 року позивач як постачальник і відповідач як споживач уклали між собою договір постачання природного газу №1062/1718-ТЕ-36 (а.с. 15-24, далі договір №1062/1718-ТЕ-36), згідно з п. 1.1 та п. 1.2 якого постачальник зобов`язався передати у власність споживачу у 2017-2018 роках природний газ виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг опалення та постачання гарячої води населенню, а споживач зобов`язався оплатити його на умовах цього договору.

В подальшому сторони уклали додаткові угоди до договору №1062/1718-ТЕ-36 від 12.01.2018 №1 і від 02.04.2018 №2 (а. с. 25-27).

У п. 2.1 договору №1062/1718-ТЕ-36 його сторони передбачили, що постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2017 року по 31 березня 2018 року природний газ в обсязі до 250 тис. куб. м., у тому числі: у жовтні 2017 року 40 тис.куб.м., у листопаді 2017 року 40 тис. куб. м., у грудні 2017 року 40 тис. куб. м., у січні 2018 року 50 тис. куб. м., у лютому 2018 року 40 тис. куб. м. і у березні 2018 року 40 тис. куб. м.

Пунктом 6.1 договору №1062/1718-ТЕ-36 встановлено, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У п. 8.2 договору №1062/1718-ТЕ-36 його сторони передбачили, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Відповідно до п. 10.3 договору №1062/1718-ТЕ-36 строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років.

Розділом 12 договору №1062/1718-ТЕ-36 встановлено, що договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2017 року до 31 березня 2018 року (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

На виконання договору №1062/1718-ТЕ-36 позивач передав відповідачу, а останній прийняв у жовтні 2017 року 9,772 тис.куб.м. природного газу загальною вартістю з урахуванням ПДВ 57951,86 грн., у листопаді 2017 року 21,510 тис.куб.м. природного газу загальною вартістю з урахуванням ПДВ 127562,90 грн., у грудні 2017 року 19,633 тис.куб.м. природного газу загальною вартістю з урахуванням ПДВ 116431,55 грн., у січні 2018 року 19,286 тис.куб.м. природного газу загальною вартістю з урахуванням ПДВ 114373,69 грн., у лютому 2018 року 16,351 тис.куб.м. природного газу загальною вартістю з урахуванням ПДВ 96967,97 грн., у березні 2018 року 20,766 тис.куб.м. природного газу загальною вартістю з урахуванням ПДВ 123150,68 грн. та у квітні 2018 року 3,292 тис.куб.м. природного газу загальною вартістю з урахуванням ПДВ 19522,87 грн., що підтверджується підписаними обома сторонами актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2017, від 30.11.2017, від 31.12.2017, від 31.01.2018, від 28.02.2018, від 31.03.2018 і від 30.04.2018 (а .с. 28 34).

Таким чином, в цілому вартість переданого позивачем відповідачу у жовтні, листопаді і грудні 2017 року та січні, лютому, березні і квітні 2018 року природного газу становить 655961,52 грн.

За умовами п. 6.1 договору №1062/1718-ТЕ-36 відповідач мав остаточно розрахуватися за природний газ, поставлений йому позивачем у жовтні 2017 року на суму 57951,86 грн., - до 26.11.2017, за природний газ, поставлений у листопаді 2017 року на суму 127562,90 грн., - до 26.12.2017, за природний газ, поставлений у грудні 2017 року на суму 116431,55 грн., - до 26.01.2018, за природний газ, поставлений у січні 2018 року на суму 114373,69 грн., - до 26.02.2018, за природний газ, поставлений у лютому 2018 року на суму 96967,97 грн., - до 26.03.2018, за природний газ, поставлений у березні 2018 року на суму 123150,68 грн., - до 26.04.2018, за природний газ, поставлений у квітні 2018 року на суму 19522,87 грн., - до 26.05.2018.

Станом на 16.04.2020 - день подання позивачем позову відповідач оплатив переданий йому позивачем у жовтні грудні 2017 року природний газ частково у сумі 195961,52 грн. відповідно борг відповідача за цей природний газ становив 460000,00 грн. (655961,52 грн. 195961,52 грн.), що підтверджується докладним розрахунком позивача стягуваної суми заборгованості (а. с. 7 12).

Після подання позивачем позову відповідач сплатив позивачу 106000,00 грн. боргу за поставлений за договором №1062/1718-ТЕ-36 природний газ за платіжними дорученнями від 21.04.2020 №130 на суму 60000,00 грн. та від 29.04.2020 №141 на суму 46000,00 грн. (а. с. 90, 91).

Сплата відповідачем позивачу після подання останнім позву 106000,00 грн. боргу означає про відсутність предмету спору за вимогою про стягнення цієї суми боргу, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України є підставою для закриття провадження у справі в частині стягнення цієї суми боргу.

Решту боргу в сумі 354000,00 грн. (460000,00 грн. 106000,00 грн.) відповідач позивачу наразі не сплатив.

За порушення встановленого п. 6.1 договору №1062/1718-ТЕ-36 строку оплати природного газу, поставленого у жовтні, листопаді і грудні 2017 року та січні, лютому, березні і квітні 2018 року, позивач нарахував відповідачу до сплати передбачену п. 8.2 договору №1062/1718-ТЕ-36 пеню у сумі 36017,24 грн., а також передбачені ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України 3% річних у сумі 28904,88 грн. та інфляційні нарахування в сумі 59024,28 грн.

Відповідач суму боргу у розмірі та нараховані позивачем суми пені, інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не сплатив, що й спричинило даний спір.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) визначає грошову суму або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.1 ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 193, ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором; учасники господарських правовідносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч.2 ст. 218 Господарського кодексу України не вважаються надзвичайними і невідворотними обставинами (непереборною силою) відсутність у боржник необхідних коштів.

Частиною 1 ст. 229 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання.

Стаття 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у розумінні цього Кодексу визнає господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частина 2 ст. 20 Господарського кодексу України передбачає право кожного суб`єкта господарювання на захист своїх прав і законних інтересів шляхом присудження до виконання в натурі, застосування штрафних санкцій.

З огляду на викладені вище обставини та норми чинного законодавства Господарський суд Черкаської області дійшов таких висновків.

Відповідач не належним чином (несвоєчасно) виконав грошове зобов`язання за договором №1062/1718-ТЕ-36 щодо оплати вартості поставленого йому позивачем у жовтні, листопаді і грудні 2017 року та січні, лютому, березні і квітні 2018 року природного газу, допустив прострочення його виконання і тим самим порушив право позивача на своєчасне одержання плати за поставлений природний газ.

Отож, позивач в порядку захисту свого порушеного права вправі вимагати примусового виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором №1062/1718-ТЕ-36 в натурі шляхом стягнення з відповідача на свою користь боргу за природний газ у сумі 354000,00 грн., а також передбаченої пунктом 8.2 цього договору пені та передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України інфляційних втрат і три проценти річних.

Відсутність у відповідача коштів для виконання грошових зобов`язань перед позивачем не означає про відсутність вини відповідача у порушенні цих зобов`язань і не звільняє його від відповідальності через неможливість їх виконання.

Стягувані суми пені, трьох процентів річних та інфляційних нарахувань нараховані позивачем у відповідності з умовами договору №1062/1718-ТЕ-36, фактичними обставинами його виконання сторонами, вимогами чинного законодавства, тобто нараховані правильно.

За таких обставин позов підлягає задоволенню лише в частині стягнення з відповідача на користь позивача 354000,00 грн. боргу за поставлений природний газ, 36017,24 грн. пені, 28904,88 грн. трьох процентів річних та 59024,28 грн. інфляційних нарахувань.

За подання позову позивач за платіжним дорученням від 13.04.2020 № (а. с. 14) сплатив 8759,20 грн. судового збору.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України позивачу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог підляють відшкодуванню за рахунок відповідача 7169,20 грн. витрат на сплату судового збору.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Наразі позивач клопотання про повернення сплаченого ним судового збору, що припадає на вимоги, за якими провадження у справі підлягає закриттю, до господарського суду не заявляв, тому це питання при прийнятті цього рішення господарським судом не розглядалося і не вирішувалося.

На підставі викладеного, керуючись статтями 129, 231, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Черкаської області

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Судовий збір у сумі 7169,20 коп. покласти на відповідача.

Стягнути з комунального підприємства "Драбівські теплові мережі" Драбівської районної ради Черкаської області (вул. Комарова, буд. 5, смт. Драбів, Драбівського району, Черкаської області, 19800, ) на користь акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01601, ) 354000,00 грн. (триста п`ятдесят чотири тисячі гривень) боргу, 36017,24 грн. (тридцять шість тисяч сімнадцять гривень 24 коп.) пені, 28904,88 грн. (двадцять вісім тисяч дев`ятсот чотири гривні 88 коп.) три проценти річних, 59024,28 грн. (п`ятдесят дев`ять тисяч двадцять чотири гривні 28 коп.) інфляційних нарахувань та 7169,20 грн. (сім тисяч сто шістдесят дев`ять гривень 20 коп.) витрат на сплату судового збору.

Закрити провадження у справі за вимогою про стягнення 106000,00 грн. боргу.

Це рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Це рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 02 липня 2020 року.

СУДДЯ М.В. Дорошенко