ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"30" червня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/845/20

Господарський суд Одеської області у складі судді Погребна К.Ф.

при секретарі судового засідання Арзуманян В. А.

розглянувши справу №916/845/20

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю АГРО МАРКЕТИНГ ГРУП (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 4, к. 302, )

До відповідача: Приватного підприємства ТОПРАК ПЛЮС (68710, Одеська область, Болградський район, с. Дмитрівка, вул. Миколи Марангоза, буд. 188, код ЄДРОПУ 37548639)

про стягнення 660 097,43грн.

Представники сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю АГРО МАРКЕТИНГ ГРУП звернулась до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Приватного підприємства ТОПРАК ПЛЮС про стягнення 660 097,43грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором на поставки №65 378 від 21.02.2018р.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 09.04.2020р. провадження по справі №916/845/20 було відкрито. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 11.06.2020р. підготовче засідання було закрито, розгляд справи призначено по суті в судовому засіданні.

Відповідач про місце, дату та час судових засідань повідомлявся судом за юридичною адресою, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення від 07.04.2020р. (вх. ГСОО №18027 від 24.04.2020р.), від 07.05.2020р. (вх. ГСОО №22144/20 від 21.05.2020р). та від 28.05.2020р. (вх. ГСОО №26336/20 від 11.06.2020р). Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив.

Відповідно до ч.9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Судом після повернення з нарадчої кімнати, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

21.02.2018р. між ТОВ АГРО МАРКЕТИНГ ГРУП (постачальник) та ПП ТОПРАК ПЛЮС (покупець) було укладено договір поставки №65 378, відповідно до умов якого у строки, зумовлені договором, постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця насіння сільськогосподарських культур та/або засоби рослин та/або мінеральні добрива (надалі товар) на умовах відстрочення платежу (кінцевого розрахунку) на визначений договором строк, а покупець зобов`язується прийняти товар, сплатити його вартість на умовах, передбачених цим договором (додаткових угод та специфікацій до нього).

Положеннями п.п.2.1., 2.2. договору, найменування (асортимент) товару, його кількість, ціна за одиницю та ціна всього товару наведені у специфікаціях до договору, які є невід`ємними його частинами. Ціна товару, що вказана у специфікаціях, визначена на дату укладання договору (підписання специфікації). Вартість договору складається із суми всіх специфікацій, підписаних в рамках договору.

Згідно п.5.2., 5.3. передбачено, що оплата товару здійснюється в українських гривнях в безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів платіжним дорученням на поточний рахунок постачальника. Підставою платежу є даний договір. Всі витрати по перерахуванню грошви коштів несе покупець. Товар вважається оплаченим покупцем, а грошві кошти перерахованими, у момент надходження грошей на поточний рахунок постачальника.

Відповідно до п.6.1.1. договору покупець зобов`язаний оплатити товар у порядку, згідно договором, та у строки та в розмірах, згідно із Специфікаціями.

У відповідності до п.п.7.1. договору, у разі невиконання або неналежного виконання своїх обов`язків за Договором, сторона, що порушила зобов`язання, відшкодовує Іншій стороні заподіяні цим збитки. Розмір збитків постачальника у вигляді відсоткових ставок встановлюється залежно від обсягу невиконаного зобов`язання та строків порушення, в наступних розмірах: 1) при порушенні зобов`язання на строк до 30 календарних днів - 10 % від суми порушеного зобов`язання; 2) при порушенні зобов`язання на строк від 30 до 90 календарних днів - 30 % від суми порушеного зобов`язання; 3) при порушенні зобов`язання на строк 90 та більше календарних днів - 50 % від суми порушеного зобов`язання. При нарахуванні суми збитків використовується сума порушеного зобов`язання, що існувала на день відповідного розрахунку. Збитки відшкодовуються понад неустойку.

З метою забезпечення своєчасного виконання зобов`язання і компенсації можливих втрат сторони передбачили такі штрафні санкції, які сплачуються понад суми збитків, зокрема, за прострочення (порушення) строків виконання грошових зобов`язань, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення оплати, а у разі, якщо прострочення складає понад 30 календарних днів покупець додатково сплачує постачальнику штраф у розмірі 30 % від вартості Договору за кожен факт порушення терміну платежу (пп.7.2.3 договору).

Згідно п.7.8 договору якщо покупець прострочив оплату товару, проданого в кредит, через 10 календарних днів від останнього дня строку, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати, на прострочену суму нараховуються 55 процентів річних за користування товарним кредитом.

Відповідно до п.п.8.1., 8.2. передбачено, що даний договір є укладеним з моменту його підписання та діє протягом року з моменту його укладання. Причому закінчення строку дії цього договору не звільняє покупця від виконання всіх взятих на себе зобов`язань за цим договором, а саме: повернення остаточної ціни цього договору, сплати неустойки, процентів та відшкодування збитків (у випадку порушення зобов`язань по цьому договору), інших платежів, які покупець зобов`язаний перерахувати і сплатити постачальнику у розмірі, порядку і у строки встановлені цим договором. Умови договору мають обов`язкову силу для сторін і можуть бути змінені за їх згодою на підставі додаткової угоди, підписаної уповноваженими на те представниками сторін.

До договору поставки №65 378 від 21.02.2018р. сторонами підписано та скріплено печатками сторін додаток №1 (Специфікація №1) від 21.02.2018р., за умовами якої ціна всього товару по цій Специфікації (вартість товару) становить: 279 999,60грн., з ПДВ. Умови та місце поставки (передачі) товару: СРТ (згідно Інкотермс у редакції 2010року) склад покупця. Строк оплати товару: Товар оплачується покупцем в порядку, вказаному в договорі, та в такі строки: - авансовий платіж (попередня оплата) 10% в сумі 27 999,96грн. перераховується постачальнику у строк до 21 лютого 2018р.; - оплата 90% в сумі 251 999,64грн. перераховується постачальнику у строк 31 липня 2018р. Товарний кредит по даному Договору надається на умовах сплати 18 % річних. Покупець зобов`язаний здійснити попередню оплату (авансовий платіж) в строк до 31 липня 2018 р., на залишок боргу в сумі 251 999,64 Покупцю надається товарний кредит.

На виконання договору поставки №65 378 від 21.02.2018р. позивач поставив відповідачу товар за видатковою накладною №139 від 16.03.2018р. на суму 279 999,60грн.

Позивач вказує, що 21.02.2018 ПП «ТОПРАК ПЛЮС» здійснило платіж в розмірі 28 000 грн. Таким чином, ПП «ТОПРАК ПЛЮС» належним чином виконало своє зобов`язання зі сплати авансового платежу в розмірі 27 999,60 грн. Залишок коштів в розмірі 0 грн. 04 коп. було зараховано, як сплата платежу в розмірі 90% від вартості Договору. Відповідно до вищезазначеного, залишок заборгованості по платіжу (90% від вартості Договору) складає 251 999,60 грн.

Невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки №65 378 від 21.02.2018р. стало підставою для звернення Товариство з обмеженою відповідальністю АГРО МАРКЕТИНГ ГРУП до суду з відповідним позовом для захисту свого порушеного права.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно ст.. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних вимогах звичайно ставляться.

Статтею 626 Цивільного кодексу України передбачено що, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

З матеріалів справи вбачається, що 21.02.2018р. між ТОВ АГРО МАРКЕТИНГ ГРУП (постачальник) та ПП ТОПРАК ПЛЮС (покупець) було укладено договір поставки №65 378, відповідно до умов якого у строки, зумовлені договором, постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця насіння сільськогосподарських культур та/або засоби рослин та/або мінеральні добрива (надалі товар) на умовах відстрочення платежу (кінцевого розрахунку) на визначений договором строк, а покупець зобов`язується прийняти товар, сплатити його вартість на умовах, передбачених цим договором (додаткових угод та специфікацій до нього).

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного Кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Абзацом 1 ч. 1. ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п.6.1.1. договору покупець зобов`язаний оплатити товар у порядку, згідно договором, та у строки та в розмірах, згідно із Специфікаціями.

Судом встановлено, що до договору поставки №65 378 від 21.02.2018р. сторонами підписано та скріплено печатками сторін додаток №1 (Специфікація №1) від 21.02.2018р., за умовами якої ціна всього товару по цій Специфікації (вартість товару) становить: 279 999,60грн., з ПДВ. Умови та місце поставки (передачі) товару: СРТ (згідно Інкотермс у редакції 2010року) склад покупця. Строк оплати товару: Товар оплачується покупцем в порядку, вказаному в договорі, та в такі строки: - авансовий платіж (попередня оплата) 10% в сумі 27 999,96грн. перераховується постачальнику у строк до 21 лютого 2018р.; - оплата 90% в сумі 251 999,64грн. перераховується постачальнику у строк 31 липня 2018р. Товарний кредит по даному Договору надається на умовах сплати 18 % річних. Покупець зобов`язаний здійснити попередню оплату (авансовий платіж) в строк до 31 липня 2018 р., на залишок боргу в сумі 251 999,64 Покупцю надається товарний кредит.

Судом встановлено, що На виконання договору поставки №65 378 від 21.02.2018р. позивач поставив відповідачу товар за видатковою накладною №139 від 16.03.2018р. на суму 279 999,60грн.

Пунктом 1 ст.691 Цивільного Кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. (ч. 1, ст. 692 Цивільного Кодексу України)

В той же час, судом встановлено що відповідач свої зобов`язання щодо оплати вартості отриманого товару здійсним не належним чином та не в повному обсязі сплативши 21.02.2018р. в сумі 28 000грн., з яких 27 999,96грн. було зараховано в якості авансового платежу та залишок в розмірі 0,04грн. було зараховано як сплату платежу в розмірі 90%, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованості в сумі 251 999,60грн. При цьому, відповідачем встановлені судом обставини належним чином не спростовано.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача суми отриманого та неоплаченого товару в сумі 251 999,60грн є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Оцінюючи вимоги про стягнення з відповідача штрафу у вигляді 30% від суми боргу в розмірі 83 999,88грн., пені у сумі 89 704,95грн. суд зазначає наступне.

У відповідності до приписів ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язань може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до п.п.1, 2, 3 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежного виконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

З метою забезпечення своєчасного виконання зобов`язання і компенсації можливих втрат сторони передбачили такі штрафні санкції, які сплачуються понад суми збитків, зокрема, за прострочення (порушення) строків виконання грошових зобов`язань, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення оплати, а у разі, якщо прострочення складає понад 30 календарних днів покупець додатково сплачує постачальнику штраф у розмірі 30 % від вартості Договору за кожен факт порушення терміну платежу (пп.7.2.3 договору).

Перевіривши розрахунок позивача пені та штрафу у розмірі 30 % від суми невиконаного зобов`язання, судом встановлено, що розрахунки здійснені належним чином, у зв`язку з чим, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня в розмірі 89 704,95грн., 30 % штрафу у розмірі 83 999,88грн.

Щодо вимог про стягнення з відповідача 55% річних в сумі 216 000,48грн. та 18% річних в розмірі 18 392,52грн., суд зазначає наступне.

Положеннями ст. 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

У відповідності з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно п.7.8 договору якщо покупець прострочив оплату товару, проданого в кредит, через 10 календарних днів від останнього дня строку, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати, на прострочену суму нараховуються 55 процентів річних за користування товарним кредитом.

Право позивача вимагати від відповідача сплатити 55% річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає в отриманні компенсації (плати) від відповідача за користування утримуваними ним грошовими коштами, належним до сплати за договором.

Перевіривши розрахунок позивача 55% річних в сумі 216 000,48грн., суд встановив, що позовні вимоги в цій частині відповідають вимогам чинного законодавства, їх розрахунок здійснений позивачем належним чином, у зв`язку з чим підлягають судом задоволенню в повній мірі.

Пунктом 3 Специфікації №1 від 21.02.2018р. встановлено, що товарний кредит по даному Договору надається на умовах сплати 18 % річних. Покупець зобов`язаний здійснити попередню оплату (авансовий платіж) в строк до 31 липня 2018 р., на залишок боргу в сумі 251 999,64 Покупцю надається товарний кредит.

Перевіривши розрахунок 18 % річних суд встановив, що розрахунок здійснений позивачем належним чином, у зв`язку з чим підлягають судом задоволенню в повній мірі позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 18 % річних в сумі 18 392,52грн..

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідачем у встановленому законом порядку позовні вимоги позивача не спростовано.

У попередньому (орієнтовному) розрахунку суми судових витрат, позивач відзначив судовий збір у розмірі 9 901,46грн. та 15 000,00грн. витрат на правничу допомогу адвоката.

Згідно ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Положення п.2 ч.1 ст.129 ГПК України передбачають, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позовна вимога позивача про стягнення 660 097,43грн. в повному вигляді задоволена судом, йому підлягає відшкодування судового збору в сумі 9 901,46грн. за рахунок відповідача.

Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача 15 000,00грн. витрат на правничу допомогу.

Відповідно ч.3 ст.123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Так, на підтвердження понесених витрат на оплату адвоката позивач подав до суду договір укладений між ТОВ АГРО МАРКЕТИНГ ГРУП (клієнт) та Адвокатським бюро ЮРИДИЧНИЙ ЦЕНТР РУСТАМА СААДІ (Адвокатське бюро) в особі керуючого бюро Сааді Рустама Мохаммедовича №010719-АМГ від 01.07.2019р., за умовами якого, Адвокатське бюро зобов`язується за винагороду забезпечити надання правничої допомоги Клієнту - в місцевих, апеляційних судах всіх спеціалізацій, Верховному Суді, контролюючих органах всіх рівнів органах державної виконавчої служби усіх рівнів та приватних виконавців, правоохоронних органах всіх рівнів (Національної поліції, прокуратури, Служби безпеки України, Національного антикорупційного бюро України, Державного бюро розслідувань), інших правоохоронних та антикорупційних органах всіх рівнів, в усіх органах державної влади, місцевого самоврядування, інших підприємствах, установах та організаціях незалежно від форми власності у спорах, стороною яких виступає Клієнт з усіма правами Клієнта без обмежень, які він має як сторона у відповідному спорі та передбачені відповідними нормативно-правовими актами України.

До обов`язків клієнта згідно п.3.1. договору, зокрема, обов`язок щодо сплати гонорару, за надані Адвокатським бюро в особі Адвоката та/чи помічника адвоката послуги, у строк визначений домовленістю сторін та/або не пізніше 3-х робочих днів з моменту отримання рахунку на оплату від Адвокатського бюро.

Відповідно п.6 зазначеного договору, клієнт оплачує Адвокатському бюро гонорар у сумі за домовленістю сторін, розмір якого визначається додатковою угодою сторін, яка є невід`ємною частиною цього Договору.

Як встановлено судом, позивачем не надано доказів понесення витрат на правничу допомогу адвоката, зокрема у суду відсутнє платіжне доручення, яке б підтвердило оплату відповідних послуг. При цьому, позивач також не надав додаткову угоду сторін щодо розміру гонорару, який мали попередньо узгоджувати сторони, за відсутністю якого не можливо встановити із чого виходив позивач, заявивши понесені ним витрати на суму 15 000грн. за послуги адвоката.

А тому, суд доходить до висновку, що вимога позивача щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу адвоката, не підлягає розгляду.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю АГРО МАРКЕТИНГ ГРУП (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 4, к. 302, ) до відповідача Приватного підприємства ТОПРАК ПЛЮС (68710, Одеська область, Болградський район, с. Дмитрівка, вул. Миколи Марангоза, буд. 188, код ЄДРОПУ 37548639) задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства ТОПРАК ПЛЮС (68710, Одеська область, Болградський район, с. Дмитрівка, вул. Миколи Марангоза, буд. 188, код ЄДРОПУ 37548639) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю АГРО МАРКЕТИНГ ГРУП (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 4, к. 302, ) основний борг в сумі 251 999 (двісті п`ятдесят одна тисяча дев`ятсот дев`яносто дев`ять)грн. 60 коп., пеню в сумі 89 704 (вісімдесят дев`ять тисяч сімсот чотири)грн. 95коп., 18% річних в розмірі 18 392 (вісімнадцять тисяч триста дев`яносто дві)грн. 52коп., 55% річних за користування товарним кредитом в сумі 216 000 (двісті шістнадцять тисяч)грн. 48коп., штраф в розмірі 83 999 (вісімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять)грн. 88коп. та судовий збір в сумі 9 901 (дев`ять тисяч дев`ятсот одна)грн. 46коп.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно п.4 розділу Х ,,Прикінцеві положення чинного ГПК України строки щодо апеляційного оскарження продовжуються на час дії карантину, введеного для запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Повний текст складено 07 липня 2020 р.

Суддя К.Ф. Погребна