ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2020 р. Справа№ 920/994/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Дикунської С.Я.

Шаптали Є.Ю.

за участю секретаря судового засідання Рудь Н.В.

представники сторін у судове засідання не з`явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі: Відокремленого підрозділу «Атомкомплект» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на рішення Господарського суду Сумської області від 16.12.2019 в частині розподілу витрат на професійну правничу допомогу (повний текст рішення підписано 20.12.2019)

у справі № 920/994/19 (суддя Джепа Ю.А.)

за позовом Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі: Відокремленого підрозділу «Атомкомплект» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»

до Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання»

про стягнення 300 452,59 грн

В С Т А Н О В И В :

25.09.2019 Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі: Відокремленого підрозділу «Атомкомплект» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (надалі - позивач) звернулось до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» (надалі - відповідач) про стягнення 300 452,59 грн, з яких 193 421,13 грн - пені, 107 031,46 грн - штрафу; 4 506,79 грн - витрати по сплаті судового збору; 2 000 грн - витрати на професійну допомогу адвоката.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав договірні зобов`язання щодо вчасної поставки товару за договором поставки № 53-129-04-17-01261 від 20.12.2017 у зв`язку з чим, позивачем нараховані штрафні санкції.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 16.12.2019 у справі № 920/994/19 позов задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на користь Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі: Відокремленого підрозділу «Атомкомплект» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» 116 052,68 грн пені, 64 218,88 грн штрафу за договором поставки від 20.12.2017 № 53-129-04-17-01261, а також 2 253,40 грн - 50% сплаченого позивачем судового збору.

В іншій частині вимог відмовлено.

Задовольняючи позов частково, місцевий господарський суд виходив з того, що відповідач виконав договірні зобов`язання з поставки товару за договором № 53-129-04-17-01261 від 20.12.2017 з порушенням строку поставки, а тому, нараховані позивачем штрафні санкції (193 421,13 грн - пені, 107 031,46 грн - штрафу) є обґрунтованими.

Разом з тим при прийнятті рішення судом першої інстанції, враховуючи повне виконання відповідачем зобов`язань з поставки продукції за договором до звернення з даним позовом, незначний термін прострочення поставки продукції, відсутність спричинення збитків позивачу простроченням такої поставки, а також зважаючи на фінансовий стан боржника, задоволено заяву відповідача про зменшення штрафних санкцій та зменшено розмір пені, яка підлягає стягненню, на 40%, та, відповідно, стягнув з відповідача на користь позивача 116 052,68 грн пені та 64 218,88 грн штрафу.

У відстроченні виконання рішення судом відмовлено.

Крім того, при розподілі судових витрат у даній справі місцевим господарським судом відмовлено позивачу у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 2 000 грн, оскільки позивачем не надано доказів, що підтверджують склад, обсяг і фактичне надання правничої допомоги на вказану суму, а також доказів на обґрунтування його розміру та понесення позивачем витрат на таку допомогу.

Суд першої інстанції вказав, що позивачем не надано суду первинних документів, що підтверджують надання та виконання таких послуг, належної їх сплати заявником, зокрема, не подано платіжного доручення про перерахування коштів чи прибуткового касового ордеру. Також не надано детального опису робіт правника, акту фактично наданих послуг з правничої допомоги адвокатом Муляром Є.Г. на суму 2 000 грн, підписаним обома сторонами. У той час, як умовами договору про надання правової допомоги № 44-129-08-18-01704 від 22.12.2018 передбачено, що доказом надання послуг адвокатом та підставою для сплати адвокату гонорару, є акт приймання-передачі наданих послуг (п. 4.7 договору).

Також, враховуючи, що відповідач визнав позов повністю, ухвалою суду повернуто позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову.

Не погодившись з вказаним рішенням в частині відмови у стягнені витрат на професійну правничу допомогу, Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі: Відокремленого підрозділу звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Сумської області від 16.12.2019 скасувати в частині відмови у стягнені з Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 2000 грн та прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача вказані витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №920/994/19 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Шаптала Є.Ю., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі: Відокремленого підрозділу «Атомкомплект» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на рішення Господарського суду Сумської області від 16.12.2019 в частині розподілу витрат на професійну правничу допомогу у справі № 920/994/19, справу призначено до розгляду.

У зв`язку з перебуванням судді Тарасенко К.В. у відпустці, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 27.02.2020 у справі №920/994/19 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Дикунська, С.Я., Шаптала Є.Ю.

Ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 27.02.2020 справу №920/994/19 прийнято колегією суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Дикунська С.Я., Шаптала Є.Ю. та призначено до розгляду на 02.04.2020.

З метою недопущення розповсюдження гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, для убезпечення від ризику життя та здоров`я людей, зокрема представників учасників справи та працівників суду, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.03.2020 повідомлено учасників справи №920/994/19, що 02.04.2020 розгляд апеляційної скарги Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі: Відокремленого підрозділу «Атомкомплект» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на рішення Господарського суду Сумської області від 16.12.2019 в частині розподілу витрат на професійну правничу допомогу не відбудеться.

Враховуючи постанову Кабінету Міністрів України №343 від 04.05.2020, якою послаблено заборони встановлені Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.05.2020, справу №920/994/19 призначено до розгляду на 18.06.2020.

30.04.2020 до Північного апеляційного господарського суду надійшла спільна заява Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі: Відокремленого підрозділу «Атомкомплект» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» та Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» про затвердження мирової угоди у справі №920/994/19 та мирова угода від 05.03.2020 в якій сторони вказали, що відповідач визнає та зобов`язується відшкодувати позивачеві судові витрати, пов`язані з надання правової допомоги на підставі договору № 44-129-08-18-01704 від 22.12.2018, що укладений між позивачем та адвокатом Муляром Є.Г. та додаткової угоди від 19.09.2019 № 13 в сумі 2000 грн. Вказаною угодою сторони передбачили строк та порядок її виконання.

18.08.2020 до початку розгляду справи від відповідача до Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке мотивоване тим, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 установлено карантин і пов`язані з цим обставини є поважною причиною для неявки в судове засідання.

У судове засідання 18.06.2020 представники сторін не з`явилися, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, сторони повідомлялися належним чином.

Колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 202, ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи та вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки представники сторін, що не з`явилися, про дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, участь представників сторін у судовому засіданні судом обов`язковою не визнавалась, заявником не наведено суду обставин, за яких спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні, наведені у клопотанні про відкладення причини неявки представника відповідача, колегія не вважає поважними, тому розгляд справи відбувається за відсутності представників відповідача. Саме по собі оголошення карантину не зупиняє роботи судів.

Такої ж думки дотримується Верховний Суд, зокрема у своїх постановах від 05.05.2020 у справі № 908/2323/19 та від 05.05.2020 у справі №911/1634/19.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка учасників судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

Розглянувши спільну заяву Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі: Відокремленого підрозділу «Атомкомплект» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» та Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» про затвердження мирової угоди у справі №920/994/19, колегія суддів відмовляє в її задоволенні та затвердженні мирової угоди, оскільки, за приписами ст. 192 ГПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін.

Судова колегія звертає увагу, що заявниками у поданій суду заяві та мировій угоді від 05.03.2020 не вказано, щодо яких саме позовних вимог по суті заявленого позову сторонами укладається мирова угода, а лише зазначено, що відповідач визнає та зобов`язується відшкодувати позивачеві судові витрати, пов`язані з надання правової допомоги на підставі договору № 44-129-08-18-01704 від 22.12.2018, що укладений між позивачем та адвокатом Муляром Є.Г. та додаткової угоди від 19.09.2019 № 13 в сумі 2000 грн. Між сторонами не врегульоване питання щодо стягнутих сум за оскаржуваними рішенням Господарського суду Сумської області від 16.12.2019 (116 052,68 грн пені, 64 218,88 грн штрафу за договором поставки від 20.12.2017 № 53-129-04-17-01261, а також 2 253,40 грн - 50% сплаченого позивачем судового збору), метою чого і затверджується мирова угода.

Судові витрати пов`язані з наданням правової допомоги про які сторонами вказано у мировій угоді не були підтвердженні під час розгляду справи у суді першої інстанції у зв`язку з чим місцевим судом у їх задоволенні було відмовлено, а тому щодо таких витрат судом апеляційної інстанції не може бути затверджена мирова угода.

При цьому, Господарський процесуальний кодекс України надає право суду апеляційної інстанції на затвердження мирової угоди між сторонами у відповідності до приписів стаття 274 ГПК України. Вказаною нормою передбачено, що у суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони - укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу. Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 191, 192 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

Тобто, механізм затвердження мирової угоди на стадії розгляду справи у суді апеляційної інстанції Господарський процесуальний кодекс України ставить в залежність з одночасним визнанням нечинним судового рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи.

Разом з тим, сторонами ані у поданій суду спільної заяві, ані у мировій угоді від 05.03.2020 не врегульоване питання щодо оскаржуваного рішення Господарського суду Сумської області від 16.12.2019 та стягнутих ним 116 052,68 грн пені, 64 218,88 грн штрафу, а також 2 253,40 грн - 50% сплаченого позивачем судового збору. Колегія суддів звертає увагу на те, що за наслідками затвердження мирової угоди на стадії розгляду справи у суді апеляційної інстанції обов`язковим є визнання нечинним рішення суду першої інстанції та закриття провадження у справі.

У відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно до ч.1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Оскільки, скаржником в поданій апеляційній скарзі не порушено питання правомірності розміру стягнутих Господарським судом Сумської області за рішенням суду від 16.12.2019 штрафних санкцій (116 052,68 грн пені, 64 218,88 грн штрафу за договором поставки від 20.12.2017 № 53-129-04-17-01261, а також 2 253,40 грн - 50% сплаченого позивачем судового збору), та судом апеляційної інстанції не встановлено підстав для виходу за межі доводів та вимог апеляційної скарги, справа переглядається в межах ч.1 ст. 269 ГПК України.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи рішенням Господарського суду Сумської області від 16.12.2019 у справі № 920/994/19 позов задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на користь Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі: Відокремленого підрозділу «Атомкомплект» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» 116 052,68 грн пені, 64 218,88 грн штрафу за договором поставки від 20.12.2017 № 53-129-04-17-01261, а також 2 253,40 грн - 50% сплаченого позивачем судового збору.

В іншій частині вимог відмовлено.

При розподілі судових витрат у даній справі місцевим господарським судом відмовлено позивачу у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 2 000 грн, оскільки позивачем не надано доказів, що підтверджують склад, обсяг і фактичне надання правничої допомоги на вказану суму, а також доказів на обґрунтування його розміру та понесення позивачем витрат на таку допомогу.

Суд першої інстанції вказав, що позивачем не надано суду первинних документів, що підтверджують надання та виконання таких послуг, належної їх сплати заявником, зокрема, не подано платіжного доручення про перерахування коштів чи прибуткового касового ордеру. Також не надано детального опису робіт правника, акту фактично наданих послуг з правничої допомоги адвокатом Муляром Є.Г. на суму 2 000 грн, підписаним обома сторонами. У той час, як умовами договору про надання правової допомоги № 44-129-08-18-01704 від 22.12.2018 передбачено, що доказом надання послуг адвокатом та підставою для сплати адвокату гонорару, є акт приймання-передачі наданих послуг (п. 4.7 договору).

За приписами ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, згідно зі ст. 126 ГПК України, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до ч.ч. 4, 5, 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотриманням вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

У даному випадку для підтвердження понесених витрат, позивач під час розгляду справи у суді першої інстанції долучив до справи: договір про надання правової допомоги № 44-129-08-18-01704 від 22.12.2018, укладений між позивачем та адвокатом Муляром Є.Г.; додаткову угоду від 18.09.2019 № 13 до договору про надання правової допомоги; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю вказаною особою від 02.07.2018 № 000240; ордер від 23.09.2019 серія КС № 766163.

Водночас, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не було надано суду первинних документів, що підтверджують надання та виконання таких послуг, належної їх сплати заявником, зокрема, не подано платіжного доручення про перерахування коштів чи прибуткового касового ордеру. Також не надано детального опису робіт правника, акту фактично наданих послуг з правничої допомоги адвокатом Муляром Є.Г. на суму 2 000 грн, підписаним обома сторонами.

При цьому, умовами договору про надання правової допомоги № 44-129-08-18-01704 від 22.12.2018 передбачено, що доказом надання послуг адвокатом та підставою для сплати адвокату гонорару, є акт приймання-передачі наданих послуг (п. 4.7 договору).

Таким чином, оскільки позивачем ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані у п`ятиденний строк після прийняття місцевим господарським судом рішення не було надано доказів, що підтверджують склад, обсяг і фактичне надання правничої допомоги на суму 2 000 грн, а також доказів на обґрунтування його розміру та понесення позивачем витрат на таку допомогу, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 2 000 грн.

Наданий скаржником акт №10 прийому-передачі наданих послуг від 03.02.2020 під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, як доказ надання послуг згідно договору № 44-129-08-18-01704 від 22.12.2018 та додаткової угоди від 18.09.2019 № 13 до договору про надання правової допомоги, не може бути прийнятий судом, як допустимий доказ у даній справі з перегляду рішення Господарського суду Сумської області від 16.12.2019 в частині розподілу витрат на професійну правничу допомогу, оскільки, на переконання судової колегії, підписання вказаного акту прийому-наданих послуг за договором про надання правової допомоги носить суб`єктивний характер що залежало виключно від волевиявлення позивача та його представника.

Доводи скаржника про те, що договором про надання правової допомоги не визначено строку, протягом якого сторони мають підписати акт прийому-наданих послуг, а тому на думку заявника, позивач та адвокат не були обмежені строком підписання зазначеного акту, колегія суддів відхиляє, оскільки ч. 8 ст.129 ГПК України чітко визначено, що такі докази подаються суду до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Оскільки, позивачем не було надано суду доказів, що підтверджують склад, обсяг і фактичне надання правничої допомоги на суму 2 000 грн, а також доказів на обґрунтування його розміру та понесення позивачем витрат на таку допомогу, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками місцевого господарського суду про відмову у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 2 000 грн.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23.06.1993).

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

У Рекомендаціях R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на удосконалення судової системи, наголошується на тому, що суд повинен, принаймні в ході попереднього засідання, а якщо можливо, і протягом всього розгляду, відігравати активну роль у забезпеченні швидкого судового розгляду, поважаючи при цьому права сторін, в тому числі і їх право на неупередженість. Зокрема, він повинен володіти повноваженнями proprio motu, щоб вимагати від сторін пред`явлення таких роз`яснень, які можуть бути необхідними; вимагати від сторін особистої явки, піднімати питання права; вимагати показань свідків, принаймні в тих випадках, коли мова йде не тільки про інтереси сторін, що беруть участь у справі, тощо. Такі повноваження повинні здійснюватися в межах предмета розгляду.

Обов`язок доказування, встановлений статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 33 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» від 27.10.1993).

У відповідності до ст. 42 ГПК України учасники справи користуються рівними процесуальними правами. Учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції позивачем не було подано належних та переконливих доказів для відшкодування позивачу за рахунок відповідача витрат на правничу допомогу. Судова колегія звертає увагу, що доводи та заперечення викладені у апеляційній скарзі позивача на рішення суду першої інстанції в частині розподілу витрат на професійну правничу допомогу не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Сумської області від 16.12.2019, прийняте після повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв`язку з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є таким що відповідає нормам закону.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги позивача слід відмовити, а оскаржуване рішення Господарського суду Сумської області від 16.12.2019 - залишити без змін. У задоволенні спільної заяви Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі: Відокремленого підрозділу «Атомкомплект» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» та Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» про затвердження мирової угоди у справі №920/994/19 слід відмовити.

Керуючись ст. 192, 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити у задоволенні спільної заяви Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі: Відокремленого підрозділу «Атомкомплект» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» та Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» про затвердження мирової угоди у справі №920/994/19.

2. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі: Відокремленого підрозділу «Атомкомплект» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на рішення Господарського суду Сумської області від 16.12.2019 у справі № 920/994/19 залишити без задоволення.

3. Рішення Господарського суду Сумської області від 16.12.2019 у справі № 920/994/19 залишити без змін.

4. Матеріали справи №920/994/19 повернути до Господарського суду Сумської області.

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 02.07.2020

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді С.Я. Дикунська

Є.Ю. Шаптала