ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2020 р. Справа№ 910/11118/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Дідиченко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі Реуцькій Т.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Мазур І.А. (довіреність №935 від 30.05.2020 року);

від відповідача: Клим'юк О.С. (ордер серія КВ №354819 від 30.06.2020 року),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця"

на рішення господарського суду міста Києва від 12.02.2020 року (повний текст рішення складено 27.02.2020 року)

у справі №910/11118/19 (суддя Баранов Д.О.)

за позовом акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця"

до акціонерного товариства "Український центр обслуговування пасажирів на залізничному транспорті України"

про стягнення 88 155,84 грн. розірвання договору та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2019 року позивач - акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до акціонерного товариства "Український центр обслуговування пасажирів на залізничному транспорті України" про стягнення заборгованості за договором оренди №ПЗ/Л-030002/НІН від 19.09.2003 року, розірвання даного договору та зобов`язання повернути нерухоме майно.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав, що між ним як правонаступником державного територіально-галузевого об`єднання "Південно-Західна залізниця" та акціонерним товариством "Український центр обслуговування пасажирів на залізничному транспорті України" укладено договір оренди нерухомого майна (що належить до державної власності) №ПЗ/Л-030002/НІН від 19.09.2003 року. На підставі Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", постанови Кабінету Міністрів України №200 від 26 червня 2014 року "Про утворення Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" позивач є правонаступником державного територіально-галузевого об`єднання "Південно-Західна залізниця" і з 01.12.2015 року власником вищевказаного майна.

За твердженням позивача, у відповідача за період з серпня 2016 року по червень 2019 року існує заборгованість з орендної плати у сумі 72 557,53 грн. та заборгованість по відшкодуванню витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна у сумі 2 709,42 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 12.02.2020 року в задоволенні позовних вимог відмолено в повному обсязі.

Обґрунтовуючи рішення, суд першої інстанції вказав на те, що наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями за період нарахування орендної плати з серпня 2016 року по червень 2019 року підтверджується, що орендар виконує договірні зобов`язання стосовно оплати відповідно до умов договору оренди перед позивачем, а тому у відповідача відсутня заборгованість за договором оренди. Також, суд першої інстанції зазначив, що заборгованість за договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна №ПЗ/РПЦ-106170/НЮ також відсутня.

Не погодившись з прийнятим рішенням, акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця " звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 12.02.2020 року по справі №910/11118/19 та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Також позивач просив поновити строк на апеляційне оскарження.

В обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги апелянт вказав на те, що з матеріалів справи (наявних листів та здійснення відповідачем 100 % оплати на рахунок залізниці) вбачається, що сторони досягли згоди щодо зміни орендодавця, балансоутримувача, орендної плати, її розміру та порядку перерахування 100 % орендної плати на рахунок залізниці, а відповідачем визнавався та не заперечувався факт зміни розміру орендної плати та порядку її перерахування. Також, за твердженням апелянта, є неправомірним висновок суду першої інстанції щодо відсутності у відповідача заборгованості за договором оренди та відсутністю через це підстав для нарахування пені, 3 % річних та інфляційних втрат. Окрім того, твердження суду першої інстанції про відсутність порушення умов договору зі сторони орендаря, що є підставами для розірвання договору оренди, не відповідає дійсності у зв`язку з наявністю заборгованості за договором оренди.

Згідно витягу з протоколу передачі судової справи між суддями від 06.04.2020 року, справу №910/11118/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: Руденко М.А. - головуюча суддя; судді Дідиченко М.А., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.04.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" на рішення господарського суду міста Києва від 12.02.2020 року у справі №910/11118/19 та повідомлено сторін про можливість розгляду справи без їхньої участі за наявності відповідного клопотання. У разі не реалізації сторонами свого права на подачу відповідної заяви про розгляд справи за їхньої відсутності, дата та час засідання з розгляду апеляційної скарги акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" на рішення господарського суду міста Києва від 12.02.2020 року у справі №910/11118/19 буде визначена у відповідності до вимог Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.05.2020 року розгляд апеляційної скарги у справі №910/11118/19 призначено на 16.06.2020 року.

Ухвалою від 16.06.2020 року у судовому засіданні було оголошено перерву до 30.06.2020 року.

Представник позивача у судовому засіданні 30.06.2020 року апеляційну скаргу підтримав, просив задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 30.06.2020 року проти апеляційної скарги заперечував, вказав на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 19.09.2003 року між державним територіально-галузевим об`єднанням "Південно-Західна залізниця" (далі - орендодавець) та закритим акціонерним товариством "Український центр обслуговування пасажирів на залізничному транспорті України" (яке в подальшому змінило свою назву на Акціонерне товариство «Український центр обслуговування пасажирів на залізничному транспорті України») (далі - орендар) був укладений договір оренди нерухомого майна №ПЗ/Л-030002/НІН (договір оренди, том 2 а.с. 102) за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - частину приміщення вестибюлю Приміського вокзалу праворуч та ліворуч - загальною площею 20,7 м.кв. розміщене за адресою: м. Київ, Привокзальна площа, 1 (площа Вокзальна, 1-А ), що знаходиться на балансі вокзалу станції Київ-Пасажирський, вартість якого становить за експертною оцінкою, станом на 01.05.2003 року - 110488 грн.

Відповідно до п. 3.1. договору розмір орендної плати за орендоване майно визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України.

В пункті 3.3. договору сторонами погоджено, що орендна плата перераховується орендарем орендодавцеві (балансоутримувачу) до 20 числа поточного місяця, з урахуванням щомісячного індексу інфляції, таким чином:

- 70 відсотків (773,42 грн.) орендної плати на рахунок орендодавця;

- 30 відсотків (331,46 грн.) орендної плати до державного бюджету.

Додатком №1 до вказаного договору є розрахунок орендної плати, погоджений начальником регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву 19.09.2003 року. (а.с.107 т. 2)

Додатковим договором №1 від 01.07.2009 року (а.с. 109 т. 2) про внесення змін до договору оренди №ПЗ/Л-030002/НІН від 19.09.2003 року відповідно до Постанови КМ України від 27.12.2006 року №1846 абзац 1 п. 3.3. р. 3 договору оренди №ПЗ/Л-030002/НІН від 19.09.2003 року викладно в наступній редакції: "Орендна плата перераховується орендарем орендодавцеві (балансоутримувачу) до 20 числа поточного місяця, з урахуванням щомісячного індексу інфляції таким чином: - 70% орендної плати 1 384,66 грн. перераховується орендарем на розрахунковий рахунок орендодавця; - 30% орендної плати 593,42 грн. перераховується орендарем до державного бюджету".

На виконання пунктів 3.7. та 3.8. договору №ПЗ/Л-030002/НІН 01.04.2010 року між держаним територіально-галузевим об`єднанням "Південно-Західна залізниця" та акціонерним товариством "Український центр обслуговування пасажирів на залізничному транспорті України" був укладений договір №ПЗ/РПЦ-106170/НЮ від 01.04.2010 року про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна. (а.с. 112 т. 2)

Даний договір діє протягом усього строку дії договору №ПЗ/Л-030002/НІН.

Згідно п. 2.2.3. договору №ПЗ/РПЦ-106170/НЮ (в редакції додаткової угоди №1 від 25.08.2015 року) орендар зобов`язаний не пізніше 20 числа поточного місяця, вносити плату на розрахунковий рахунок балансоутримувача згідно виставленого рахунку. Вартість наданих послуг визначається та узгоджується сторонами шляхом підписання протоколу узгодження вартості утримання орендованого нерухомого майна, що відшкодовується орендарем (додаток №1), який є невід`ємною частиною договору і складає 903,14 грн, за місяць в т.ч. ПДВ 20% - 150,49 грн. (а.с. 116 т. 2)

Позивач у позовній заяві вказує на те, що зобов`язання сплати 100% орендної плати у орендаря виникло перед акціонерним товариством "Укрзалізниця" з моменту його створення як власника орендованого майна, а саме з 01.12.2015 року.

Як зазначає позивач у позовній заяві, відповідачу неодноразово для підписання надсилався проект додаткового договору до договору оренди нерухомого майна №ПЗ/Л-030002/НІН від 19.09.2003 року щодо зміни орендодавця, балансоутримувача, орендної плати, її розміру та порядку перерахування 100% орендної плати на рахунок залізниці, заборони на передачу в суборенду, терміну дії.

За твердженням позивача, орендар не заперечував щодо внесення в діючий договір оренди змін стосовно орендодавця, балансоутримувача, орендної плати, її розміру та порядку перерахування 100% орендної плати на рахунок залізниці. Проте, заперечував щодо внесення змін пов`язаних із зміною терміну дії договору та забороною передачі в суборенду.

В той час позивач вказує, що орендарем у період з липня 2017 по грудень 2017 року включно, а також періодично протягом 2018-2019 років проводилась сплата 100% орендної плати на рахунок залізниці на підставі виставлених рахунків. На переконання позивача, дане свідчить про визнання відповідачем та не заперечення факту зміни розміру орендної плати та порядку її перерахування.

Крім того позивач вказує, що п. 11.7. договору передбачено, що чинність договору №ПЗ/Л-030002/НІН припиняється внаслідок реконструкції чи ремонту приміщення вокзалу "Київ-Пасажирський", при цьому орендар повинен бути повідомлений протягом місяця.

Відтак у зв`язку з початком проведення з червня 2019 року масштабних ремонтних робіт будівлі вокзалу Київ-Пасажирський (м. Київ, площа Вокзальна 1-А), на адресу акціонерного товариства "Український центр обслуговування пасажирів на залізничному транспорті України" було направлено лист №РПЦ4/516 від 06.05.2019 року про проведення вищезазначених ремонтних робіт та запропоновано демонтувати торгівельний кіоск у вестибюлі вокзалу. (том 2 а.с. 120-121)

З метою досудового вирішення спору, позивачем було направлено лист №РПЦ4/679 від 11.06.2019 року з вимогою звільнити та повернути майно, підписати акт приймання-передачі (повернення) нерухомого майна та претензію №РПЦ4/683 від 11.06.2019 року щодо погашення існуючої заборгованості. (том 2 а.с. 124-126)

Позивач також вказує, що у відповідача наявна заборгованість по відшкодуванню витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна за договором №ПЗ/РПЦ-106170/НЮ за період з квітня 2019 по червень 2019 року, відповідно до виставлених рахунків-фактури, що становить 2 709, 42 грн. також позивачем на суму основного боргу здійснено нарахування пені в сумі 157, 69 грн, інфляційних втрат в сумі 6, 32 грн та 3% річних в сумі 13, 51 грн.

Таким чином звертаючись до суду з позовом, позивач просить суд стягнути на його користь з відповідача заборгованість в розмірі 88 155, 84 грн., а також розірвати договір оренди № ПЗ/Л-030002/НІН та зобов`язати акціонерне товариство "Український центр обслуговування пасажирів на залізничному транспорті України" повернути нерухоме майно, а саме, частину приміщення вестибюлю Приміського вокзалу праворуч та ліворуч, що знаходиться за адресою м. Київ, площа Вокзальна, 1-А, загальною площею - 20,7 кв.м. виробничому підрозділу Центр регіональних перевезень пасажирів регіональної філії "Південно-Західна залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" та підписати акт приймання-передачі (повернення) майна.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями за період нарахування орендної плати з серпня 2016 року по червень 2019 року підтверджується, що орендар виконує договірні зобов`язання стосовно оплати відповідно до умов договору оренди, а тому у відповідача відсутня заборгованість за договором оренди. Також суд першої інстанції зазначив, що заборгованість за договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна №ПЗ/РПЦ-106170/НЮ також відсутня.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами статей 526, 527, 530, 599, 610 та 629 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як передбачено ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначена норма кореспондується з статтею 526 Цивільного кодексу, якою встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України, яка кореспондується зі ст. 283 Господарського кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Як вбачається з матеріалів справи, спірний договір оренди був укладений між державним територіально-галузевим об`єднанням "Південно-Західна залізниця" (далі - орендодавець) та акціонерним товариством "Український центр обслуговування пасажирів на залізничному транспорті України" (далі - орендар).

В той же час, постановою Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 року №200 "Про утворення Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", яка прийнята на виконання вимог Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" було утворено акціонерне товариство "Українська залізниця".

Відповідно до п.п. 3, 6 ст. 2 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", товариство утворюється як публічне акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту України, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття (далі - підприємства залізничного транспорту).

Товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту.

Пунктом 2 вказаної Постанови встановлено, що статутний капітал товариства формується шляхом внесення до нього майна Укрзалізниці, підприємств, зазначених у додатку 1.

Відповідно до додатку 1 до Постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 року №200 Державне територіально-галузеве об`єднання "Південно-Західна залізниця" () включено до Переліку підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, на базі яких утворюється публічне акціонерне товариство "Українська залізниця".

Відповідно до п.п. 1, 2 Статуту ПАТ "Українська залізниця", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 року №735, акціонерне товариство "Українська залізниця" (далі - товариство) є юридичною особою, що утворене відповідно до Закону України "Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року №200 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (Офіційний вісник України, 2014 року, №53, ст. 1402). Товариство утворене як акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Укрзалізниці, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовано шляхом злиття, згідно з додатком 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року №200 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - підприємства залізничного транспорту). Товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.

Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 21.10.2015 року проведено державну реєстрацію юридичної особи ПАТ "Укрзалізниця", також зазначено, що ПАТ "Українська залізниця" є правонаступником, зокрема, Державного територіально-галузевого об`єднання "Південно-Західна залізниця".

Приписами частини 1 статті 104 Цивільного кодексу України встановлено, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Із зазначеної норми вбачається, що правовий інститут реорганізації регулює відносини, одночасно пов`язані із припиненням тих юридичних осіб, що існують та створенням нових господарських організацій - правонаступників.

Положеннями статті 107 Цивільного кодексу України визначений порядок припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу та перетворення.

В частині 3 статті 107 Цивільного кодексу України містяться однакові вимоги щодо форми передавального акту та розподільчого балансу: вони повинні бути затверджені учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про припинення, крім випадків, встановлених законом.

Абзацом 2 частини 3 статті 107 Цивільного кодексу України в редакції, яка діяла до внесення змін до Цивільного кодексу Законом "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб - підприємців" та інших законодавчих актів щодо децентралізації повноважень з державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" від 26.11.2015 року, було встановлено, що підписані головою і членами комісії з припинення юридичної особи та затверджені учасниками юридичної особи або, органом, який прийняв рішення про припинення юридичної особи, примірники передавального акту та розподільчого балансу передаються в орган, який здійснює державну реєстрацію юридичної особи, що припиняється, за місцем її державної реєстрації, а також в орган, який здійснює державну реєстрацію юридичної особи - правонаступника, за місцем її державної реєстрації.

Згідно ч. 4 ст. 107 Цивільного кодексу України порушення положень частин другої та третьої цієї статті є підставою для відмови у внесенні до єдиного державного реєстру запису про припинення юридичної особи та державній реєстрації створюваних юридичних осіб - правонаступників.

З наявного в матеріалах справи витягу з передавального акту від 01.12.2015 року, затвердженого Міністром інфраструктури України, вбачається, що головами та членами комісії з утворення АТ "Українська залізниця" та головами комісій з реорганізації підприємств залізничного транспорту, в тому числі головою комісії з реорганізації Державного територіально-галузевого об`єднання "Південно-Західна залізниця", керуючись статтею 107 Цивільного кодексу України складено акт та підтверджено вартість і склад активів та зобов`язань. (том 2 а.с. 128)

Таким чином, колегія суддів зазначає, що АТ "Українська залізниця" є правонаступником державного територіально-галузевого об`єднання "Південно-Західна залізниця" та до позивача перейшли права та обов`язки орендодавця за договором оренди нерухомого майн №ПЗ/Л-030002/НІН та договором №ПЗ/РПЦ-106170/НЮ від 01.04.2010 року про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна.

У відповідності до ст. 760 Цивільного кодексу України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Відповідно до ст. 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Частиною 1 ст. 762 ЦК України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Положеннями ст. 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (який діяв на момент звернення до суду) встановлено, що істотними умовами договору оренди є в тому числі орендна, плата з урахуванням її індексації, що сторонами було досягнуто при укладанні договору, а будь-яких змін щодо істотних умов договору в частині порядку сплати орендної плати не було досягнуто.

Як вбачається з умов договору оренди, між сторонами було погоджено наступний порядок розрахунку - орендна плата перераховується орендарем орендодавцеві (балансоутримувачу) до 20 числа поточного місяця, з урахуванням щомісячного індексу інфляції таким чином: - 70% орендної плати перераховується орендарем на розрахунковий рахунок орендодавця; - 30% орендної плати перераховується орендарем до державного бюджету.

Позивач вказує, що зобов`язання сплати 100% орендної плати у орендаря виникло перед акціонерним товариством "Укрзалізниця" з моменту його створення як власника орендованого майна, а саме з 01.12.2015.

У зв`язку з чим позивач зазначає, що відповідачу неодноразово для підписання надсилався проект додаткового договору до договору оренди нерухомого майна №ПЗ/Л-030002/НІН від 19.09.2003 року щодо зміни орендодавця, балансоутримувача, орендної плати, її розміру та порядку перерахування 100% орендної плати на рахунок залізниці, заборони на передачу в суборенду, терміну дії. Та думку позивача, оскільки орендар не заперечував щодо внесення в діючий договір оренди змін стосовно орендодавця, балансоутримувача, орендної плати, її розміру та порядку перерахування 100% орендної плати на рахунок залізниці, а тому такі зміни є узгодженими між сторонами в порядку спрощеної форми.

Однак, таке твердження апелянта є необґрунтованим з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, орендодавець листом №РПЗ/ПЗЗф-4/220 від 11.03.2016 року (том 2 а.с. 137) направив для підписання додатковий договір до договору оренди.

Відтак, орендодавець направляючи для підписання додатковий договір до договору оренди підтвердив необхідність внесення змін до договору оренди в письмовій формі, що у свою чергу спростовує твердження позивача щодо можливості укладення договору у спрощеному порядку через обмін листами.

Крім того, положеннями статті 654 Цивільного кодексу України закріплено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту, що додатково спростовує доводи апелянта в цій частині.

Так, у відповідь на вказаний лист орендар листом №ПАТ УЦОП 2-11/70 від 17.03.2016 року повідомив, що не заперечує щодо внесення змін в частині зміни реквізитів орендодавця, натомість не погоджується на внесення змін в частині накладення заборони на передачу майна в суборенду та встановлення строку дії договору з 01.12.2015 року по 31.03.2016 року з підстав порушення чинного законодавства України, умов договору оренди та прав орендаря. Зазначену позицію орендаря викладено і в листах №ПАТ УЦОП 2-11/143 від 30.06.2016 року, №2-11/288 від 28.12.2016 року (а.с. 91-93, 100 т. 1).

Крім того, Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву листом №30-05/7175 від 06.07.2016 року (том 1 а.с. 258) повідомило відповідача про те, що договір №ПЗ/Л-030002/НІН від 19.09.2003 року є чинним до внесення змін згідно з вимогами чинного законодавства та необхідність дотримуватися взятих на себе зобов`язань протягом строку дії договору.

Також, орендар у листах (том 1 а.с. 260) зазначав, що додаток №1 до договору оренди ПЗ/Л-030002/НІН від 19.09.2003 року, а саме розрахунок до договору на оренду державного майна оплати за (базовий) перший місяць оренди державного нерухоме майна, що знаходиться на балансі вокзалу станції Київ-Пасажирський державного територіально-галузевого об`єднання "Південно-Західна залізниця" був попередньо погоджений з начальником регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву, а тому, з метою уникнення порушення умов договору оренди, просили погодити з Фондом державного майна України по м. Києву додатковий договір, за умовами якого перерахування орендної плати у розмірі 100% буде здійснюватися на розрахунковий рахунок орендодавця, копії листів №2-11/60 від 13.04.2018 року, №118 від 22.04.2019 року, №172-1 від 21.06.2019 року з доказами їх направлення містяться в матеріалах справи.

Положеннями ст. 21 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що розмір орендної плати може бути змінено за погодженням сторін.

В пункті 11.3. договору оренди сторонами погоджено, що зміни і доповнення до цього договору допускаються за взаємної згоди сторін.

За умовами п. 9.5. договору оренди сторони визначили, що спори, що виникають за цим договором або у зв`язку з ним, не вирішені шляхом переговорів, вирішуються в судовому порядку.

Таким чином, оскільки до договору оренди ПЗ/Л-030002/НІН зміни стосовно сплати 100% орендної плати на рахунок орендодавця внесені не були, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач повинен був здійснювати оплату у відповідності до п. 3.3. договору оренди (в редакції додаткового договору №1 від 01.09.2009 року), а саме 70% орендної плати перераховується орендарем на розрахунковий рахунок орендодавця; - 30% перераховується орендарем до державного бюджету.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, в наданому позивачем розрахунку позовних вимог з орендної плати за договором оренди, позивачем неправомірно не враховано сплату орендарем на виконання умов договору 30 % орендної плати до бюджету.

Колегія суддів, перевіривши наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості за договором оренди, здійснивши аналіз наданих відповідачем платіжних доручень за період нарахування орендної плати з серпня 2016 року по червень 2019 року, погоджується з висновком суду першої інстанції, що станом на момент подачі позову у відповідача була відсутня заборгованість за договором оренди за період з серпня 2016 року по червень 2019 року у сумі 72 557,53 грн.

Таким чином, оскільки станом на момент подачі позову у відповідача була відсутня заборгованість зі сплати орендної плати, судом першої інстанції було правомірно відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення 72 557,53 грн. та відсутності підстави для нарахування та стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних за договором оренди.

Що стосується нарахованої позивачем заборгованості за договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна №ПЗ/РПЦ-106170/НЮ за квітень, травень, червень 2019 року на суму 2 709,42 грн., а також пені - 157,69 грн., інфляційних втрат - 6,32 грн. та 3% річних - 13,51 грн. колегія суддів зазначає на наступне.

Згідно п. 2.2.3. договору №ПЗ/РПЦ-106170/НЮ орендар зобов`язаний не пізніше 20 числа поточного місяця, вносити плату на розрахунковий рахунок балансоутримувача згідно виставленого рахунку. Вартість наданих послуг визначається та узгоджується сторонами шляхом підписання протоколу узгодження вартості утримання орендованого нерухомого майна, що відшкодовується орендарем (додаток № 1), який є невід`ємною частиною договору і складає 903,14 грн, за місяць в т.ч. ПДВ 20% - 150,49 грн.

Зазначена сума боргу сплачена, що підтверджується платіжними дорученнями №22 від 16.04.2019 року на суму 1 806, 28 грн. та №283 від 12.09.2019 року на суму 3 612, 56 грн., копії яких містяться в матеріалах справи (том 1 а.с. 253-254). Отже, заборгованість по вказаному договору також відсутня.

Таким чином, оскільки станом на момент подачі позову у відповідача була відсутня заборгованість зі сплати заборгованості договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна, судом першої інстанції було правомірно відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення 2 709,42 грн. та відсутності підстав для нарахування та стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних за даним договором.

Відносно позовних вимог про розірвання договору оренди та повернення майна, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині з огляду на наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 291 Господарського кодексу України договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Одним із загальних принципів цивільного законодавства є принцип свободи договору, який закріплений статтями 3 та 627 ЦК України. Свобода договору включає й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов`язки учасників.

Цивільне законодавство базується на принципі обов`язкового виконання сторонами зобов`язань за договором. За загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Спірні правовідносини регулюються главою 58 Цивільного кодексу України (найм (оренда).

Статтею 782 Цивільного кодексу України передбачено, що наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Положеннями п. 8.2. договору оренди сторони погодили, що орендодавець має право виступати з ініціативою щодо внесення змін до цього договору або його розірвання в разі погіршення стану орендованого майна внаслідок невиконання або неналежного виконані умов цього договору.

В той же час, як було встановлено вище, порушень умов договору зі сторони орендаря, що є підставою для розірвання договору оренди, позивачем не доведено.

Як встановлено статтею 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Згідно п. 8.4. договору оренди орендодавець має право в місячний термін направити пропозицію про дострокове розірвання договору оренди та стягнення з орендаря заборгованості з орендної плати при її наявності понад трьох місяців від встановленого в договорі оренди терміну внесення орендної плати.

Пунктом 11.3. договору оренди передбачено, що розірвання договору допускається за взаємної згоди сторін.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, матеріали справи не містять доказів направлення, орендодавцем орендарю жодного листа саме з пропозицією про дострокове розірвання договору оренди, як це сторонами погоджено в п. 8.4. та п. 11.3.

Крім того, в наявних в матеріалах справи листах №РПЦ 4/679 від 11.06.2019 року, №РПЦ 4/663 від 06.06.2019 року, №РПЦ 4/516 від 06.05.2019 року зазначається про планування та проведення масштабних ремонтних робіт будівлі Приміського вокзалу Київ-Пасажирський.

У вказаних листах запропоновано демонтувати та прибрати торгівельний кіоск у вестибюлі вокзалу зазначаючи, що відповідно до п. 11.7. договору оренди чинність цього договору припиняється внаслідок реконструкції чи ремонту приміщення Приміського вокзалу Київ-Пасажирський.

Як вказує відповідач у відзиві на позов, будь яких підтверджуючих документів про планування та проведення масштабних ремонтних робіт будівлі Приміського вокзалу Київ-Пасажирський позивачем до означених вище листів долучено не було.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, позивачем до матеріалів справи також п підтверджуючих документів щодо реконструкції чи ремонту приміщення Приміського вокзалу Київ-Пасажирський.

Статтею 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (в редакції чинній на дату укладання договору) передбачено наступні підстави припинення договору оренди: закінчення строку, на який його було укладено; приватизації об`єкта оренди орендарем (за участю орендаря); банкрутства орендаря; загибелі об`єкта оренди.

Також, підстави припинення договору оренди закріплені у ст. 291 Господарського кодексу України.

Серед визначених законодавцем підстав припинення договору оренди майна, відсутня вказана у договорі підстава: реконструкція чи ремонт приміщення.

Відтак, п. 11.7. договору оренди передбачає підстави припинення, а не розірвання договору оренди, як того просить позивач у своїх позовних вимогах.

Зазначені та додані позивачем до позовної заяви листи №РПЦ 4/679 від 11.06.2019 року, №РПЦ 4/663 від 06.06.2019 року та №РПЦ 4/516 від 06.05.2019 року не є пропозицією про дострокове розірвання договору оренди.

Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (частини 1, 2 статті 651 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Статтею 652 Цивільного кодексу України врегульовано зміну або розірвання договору у зв`язку з істотною зміною обставин.

У разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв`язку з виконанням цього договору.

Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що укладаючи договір сторони розраховують на його належне виконання і досягнення поставлених ним цілей. Проте, в ході виконання договору можуть виявлятися обставини, які не могли бути враховані сторонами при укладенні договору, але істотно впливають на інтереси однієї чи обох сторін.

При укладенні договору та визначенні його умов сторони повинні розумно оцінювати ті обставини, при яких він буде виконуватися.

Інтереси сторін можуть порушуватися будь-якою зміною обставин, що виникають в ході виконання договору, проте, лише істотна зміна обставин визнається підставою для вимоги про зміну чи розірвання договору. Зміна обставин вважається істотною, тільки якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Таким чином, закон пов`язує можливість зміни договору одночасно з наявністю істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, та з наявністю чотирьох умов, визначених частиною другою статті 652 Цивільного кодексу України, при істотній зміні обставин, з яких сторони виходили, укладаючи договір.

Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 21.02.2011 року у справі №9/219-09, від 20.02.2012 року у справі №6-93цс11.

Позивачем у позовній заяві не було обґрунтовано наявності чотирьох умов визначених в ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України, при істотній зміні обставин.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовної вимоги про розірвання договору оренди та повернення нерухомого майна.

Статтею 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне і обґрунтоване рішення, яка відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржником не доведено обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог не надано, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду міста Києва від 12.02.2020 року у справі №910/11118/19, отже підстав для її скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.

Судові витрати (судовий збір) за подачу апеляційної скарги на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" на рішення господарського суду міста Києва від 12.02.2020 року у справі №910/11118/19 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 12.02.2020 року у справі №910/11118/19 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Матеріали справи № 910/11118/19 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 08.07.2020.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді М.А. Дідиченко

Є.Ю. Пономаренко