ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" липня 2020 р. м. Київ Справа № 911/865/20

Суддя Господарського суду Київської області Подоляк Ю.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ
до Комунального підприємства Володарської селищної ради «Володарка», Київська обл., Володарський р-н, смт Володарка
про стягнення 63548,74 грн.
без повідомлення (виклику) сторін

суть спору:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - позивач) до Комунального підприємства Володарської селищної ради «Володарка» (далі - відповідач) про стягнення 63548,74 грн., з яких 48139,74 грн. інфляційні втрати, 15406,05 грн. 3% річних, 2,95 грн. пеня.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором постачання природного газу від 26.09.2016 № 1616/1617-ТЕ-17 щодо здійснення розрахунку за переданий природний газ у строк визначений договором.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 09.04.2020 у даній справі прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження та встановлено відповідачу строк до 28.04.2020 для подачі відзиву на позовну заяву та інші документи, що підтверджують заперечення проти позову. Встановлено позивачу строк для подачі відповіді на відзив до 08.05.2020 та встановлено відповідачу строк до 15.05.2020 для подачі заперечень на відповідь на відзив. Запропоновано відповідачу надати до суду до 28.04.2020 докази належного виконання зобов`язань за договором постачання природного газу від 26.09.2016 № 1616/1617-ТЕ-17 щодо здійснення розрахунку за переданий природний газ у строк визначений договором, контррозрахунок заявлених до стягнення сум інфляційних втрат, 3% річних та пені.

У встановлений судом строк від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позову заперечував, мотивуючи тим, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» між позивачем, відповідачем, Головним управлінням Державної казначейської служби України у Київській області та Департаментом фінансів Київської обласної адміністрації укладено Спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України. Відтак, на переконання відповідача, підписавши зазначені спільні протокольні рішення сторони фактично внесли зміни до строку та порядку оплати вартості поставленого позивачем відповідачу природного газу, зокрема за договором постачання природного газу від 26.09.2016 № 1616/1617-ТЕ-17 та погодили, що часткова оплата наданих послуг з постачання природного газу за вказаним договором підлягає погашенню шляхом здійснення взаєморозрахунків на підставі спільних протокольних рішень. Заборгованість за вказаним договором виникла в зв`язку з несвоєчасною компенсацією державою сум пільг та субсидій, наданих населенню, яке є кінцевим споживачем природного газу, що закуповується відповідачем у позивача. Крім того позивач зазначає, що державою встановлено спеціальний режим проведення розрахунків за поставлений природний газ, що по суті усуває відповідача від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів та полягає у автоматичному перерахуванні із спеціальних рахунків на рахунки позивача, а відтак відповідач позбавлений можливості щодо своєчасного розрахунку з позивачем за поставлений природний газ, в зв`язку з чим позивач не має законних підстав для нарахування інфляційних втрат, 3% річних та пені за прострочення виконання грошового зобов`язання щодо оплати вартості поставленого природного газу.

У встановлений судом строк від позивача надійшла відповідь на відзив в якій позивач проти доводів відповідача заперечував, мотивуючи тим, що відповідачем у відзиві на позовну заяву не наведено обґрунтованих підстав які б спростовували аргументи позивача викладені у позовній заяві. Також позивач зазначає, що укладаючи зазначений договір постачання природного газу від 26.09.2016 № 1616/1617-ТЕ-17 сторони погодили його істотні умови, зокрема пунктом 8.3 вказаного договору, з урахуванням пункту 11.3 цього договору укладення договорів про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання не звільняє споживача від обов`язку сплатити на користь постачальника платежі відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, нараховані на всю суму заборгованості за цим договором, а відтак позивачем правомірно нараховано відповідачу інфляційні втрати та 3% річних в зв`язку з простроченням виконання відповідачем власного грошового зобов`язання, щодо оплати вартості поставленого природного газу.

У встановлений судом строк від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач проти доводів позивача викладених у відповіді на відзив заперечував. За своїм змістом заперечення відповідача тотожні його запереченням викладених у відзиві на позовну заяву. Також у запереченні на відповідь на відзив, відповідач зазначає, що позивачем невірно здійснено розрахунок інфляційних втрат та 3% річних. Крім того в запереченні на відповідь на відзив позивач просить суд, у разі задоволення позову, зменшити розмір нарахованих позивачем інфляційних втрат, 3% річних та пені на 90%, яке мотивовано тим, що позивачем не доведено що він поніс збитки від несвоєчасного виконання відповідачем грошових зобов`язань а нараховані санкції є надмірно великими, та понесення вказаних витрат може призвести до зупинки діяльності відповідача та можливого банкрутства його підприємства.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

Між сторонами у справі було укладено договір постачання природного газу від 26.09.2016 № 1616/1617-ТЕ-17 (далі - договір), відповідно до умов якого позивач - постачальник зобов`язується поставити відповідачу - споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 1.2 договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Згідно з п. 1.4 договору (в редакції додаткової угоди від 23.01.2017 № 1 до договору постачання природного газу від 26.09.2016 № 1616/1617-ТЕ-17) за цим договором може бути поставлений природний газ власного видобутку (природний газ, видобутий на території України та/або імпортований природний газ (за кодом згідно УКТЗЕД 2711 21 00 00, ввезений ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на митну територію України).

Відповідно до п. 2.1 договору постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2016 року по 31 березня 2017 року (включно) природний газ обсягом до 374,1 тис. куб. метрів (триста сімдесят чотири тисячі сто куб. метрів), у тому числі за місяцями (тис. куб. метрів): у жовтні 2016 року - 34 тис. куб. м, у листопаді 2016 року - 59,6 тис. куб. м, у грудні 2016 року - 74,30 тис. куб. м, загалом за ІV квартал 2016 року - 167,9 тис. куб. м. За січень 2017 року - 75,90 тис. куб. м, за лютий 2017 року - 67,10 тис. куб. м, за березень 2017 року - 63,20 тис. куб. м, загалом за І квартал 2017 року - 206,20 тис. куб. м.

Положеннями п. 3.1 договору визначено, що право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

Приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу (п. 3.4 договору).

Відповідно до п. 5.1 договору регульована ціна на природний газ (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до його вартості відповідно до Податкового кодексу України), який постачається за цим договором, визначається згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2015 р. № 758.

Згідно з п. 5.2 договору ціна за 1000 куб. метрів природного газу за цим договором становить 4942,00 гривні, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 5930,40 грн. (п`ять тисяч дев`ятсот тридцять грн. 40 коп.).

Відповідно до п. 6.1 договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3 цього договору укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20 «Про затвердження порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором.

Згідно з п. 6.2 договору сторони погоджуються, що під час перерахування коштів у призначенні платежу посилання на номер договору є обов`язковим.

Оплата за природний газ здійснюється таким чином: споживач перераховує на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника кожного банківського дня розрахункового місяця кошти згідно з нормативами перерахування, затвердженими в установленому порядку, які зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві в порядку, визначеному законодавством, - у разі коли на споживача поширюється дія статті 191 Закону України «Про теплопостачання»; в будь-якому випадку, споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватись за поставлений природний газ відповідно до пункту 6.1 цього договору - в разі коли на поточний рахунок із спеціальним режимом використання споживача надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного природного газу; з поточного рахунка споживача кошти перераховуються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника та зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві у визначеному законодавством порядку у разі коли на споживача не поширюється дія статті 191 Закону України «Про теплопостачання» в частині відкриття поточного рахунка із спеціальним режимом використання; шляхом зарахування постачальником коштів, що надійшли від споживача як погашення заборгованості за природний газ, поставлений в минулі періоди згідно з цим договором, у порядку календарної черговості виникнення заборгованості - за наявності заборгованості у споживача за цим договором. Кошти, які надійшли від споживача, зараховуються як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором; оплата інших платежів (пені, штрафів, судових зборів, інфляційних нарахувань тощо), крім суми основної заборгованості, здійснюється споживачем на поточний рахунок постачальника.

Відповідно до п. 6.3 договору у разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості із сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від споживача, погашає вимоги постачальника у такій черговості незалежно від призначення платежу, визначеного споживачем: у першу чергу відшкодовуються витрати постачальника, пов`язані з одержанням виконання; у другу - сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи; у третю чергу - погашається основна сума заборгованості.

Згідно з п. 8.1 договору за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором .

Сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3 цього договору укладення договорів про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання не звільняє споживача від обов`язку сплатити на користь постачальника платежі відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, нараховані на всю суму заборгованості за цим договором (п. 8.3 договору).

Пунктом 11.3 договору (в редакції додаткової угоди від 23.01.2017 № 1 до договору постачання природного газу від 26.09.2016 № 1616/1617-ТЕ-17) сторони погодили такий порядок внесення змін до цього договору: усі зміни і доповнення до цього договору оформлюються письмово у формі додаткової угоди про внесення змін до цього договору та підписуються уповноваженими представниками сторін, крім випадків, зазначених у абзаці першому пункту 2.5, пунктах 11.5 та 11.6 цього договору; сторони погодили, що зміни до цього договору, викладені не у формі додаткового договору або додаткової угоди про внесення змін до цього договору, не можуть бути застосовані до відносин сторін за цим договором; договір про організацію взаєморозрахунків не вносить змін до цього договору та може бути застосований до відносин за цим договором тільки після підписання сторонами окремого додаткового договору або додаткової угоди про внесення змін до цього договору; будь-які спільні протокольні рішення, в тому числі про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, підписані сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. №20, протоколи нарад, дво- та багатосторонніх зустрічей, листування між сторонами: не можуть бути використані для внесення змін до цього договору; можуть бути застосовані до відносин за цим договором тільки після підписання сторонами окремого додаткового договору або додаткової угоди про внесення змін до цього договору.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2016 р. до 31 березня 2017 р. (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 12.1 договору).

На виконання умов договору позивач у період з жовтня 2016 по березень 2017 року передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 1959030,55 грн., що підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу: від 31.10.2016 на суму 223629,46 грн., від 30.11.2016 на суму 303494,15 грн., від 31.12.2016 на суму 374398,01 грн., від 31.01.2017 на суму 421692,95 грн., від 28.02.2017 на суму 350925,49 грн., від 31.03.2017 на суму 284890,49 грн. Зазначені акти приймання-передачі природного газу підписані в двохсторонньому порядку повноважними представниками сторін та скріплені печатками підприємств, завірені копії яких залучені до матеріалів справи.

Разом з тим, відповідач всупереч умов укладеного між сторонами договору не виконав належним чином взяті на себе договірні зобов`язання щодо здійснення розрахунку за переданий природний газ по вищепереліченим актам приймання-передачі природного газу у строки визначені договором.

Враховуючи те, що відповідач порушив строки виконання грошового зобов`язання щодо здійснення розрахунку за переданий природний газ у строк визначений договором, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних з простроченої суми грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з розрахунком позивача інфляційні втрати з прострочених сум за загальний період прострочення з 01.02.2017 по 01.12.2017 складають 48139,74 грн., 3% річних за загальний період прострочення з 26.11.2016 по 01.12.2017 складають 15406,05 грн.

Між сторонами у справі, Головним управлінням Державної казначейської служби України у Київській області та Департаментом фінансів Київської обласної адміністрації укладено Спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України від 21.11.2016 № 2980 на суму 275400 грн., від 20.12.2016 № 3418 на суму 303500 грн., від 19.01.2017 № 329 на суму 162900 грн., від 15.02.2017 № 996 на суму 151900 грн., від 16.03.2017 № 1744 на суму 149400 грн., від 19.04.2017 № 2264 на суму 148300 грн., від 24.07.2017 № 3145 на суму 416500 грн., від 19.09.2017 № 3521 на суму 269700 грн., від 19.10.2017 № 3702 на суму 133200 грн. Предметом вказаних спільних протокольних рішень є організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року № 20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій».

З вказаних спільних протокольних рішень вбачається, що отримані з державного бюджету грошові кошти призначені для перерахуванням відповідачем позивачу за поставлений протягом 2016-2017 років природний газ, зокрема, згідно договору постачання природного газу від 26.09.2016 № 1616/1617-ТЕ-17.

Листом від 31.10.2016 № 321 відповідач просив позивача зарахувати сплачені відповідачем кошти у розмірі 5000 грн. згідно платіжного доручення від 27.09.2016 № 1041, в якості оплати за договором від 26.09.2016 № 1616/1617-ТЕ-17.

Листом від 12.10.2017 № 335 відповідач просив позивача зарахувати грошові кошти в розмірі 30,55 грн. сплачені відповідачем згідно платіжного доручення від 11.10.2017 № 1059 на суму 36,48 грн. в рахунок оплати за природний газ за договором від 26.09.2016 № 1616/1617-ТЕ-17.

У відповідача відсутня заборгованість за переданий природний газ за вказаним договором у спірному періоді, що підтверджується наданими позивачем сальдовими відомостями по Комунальному підприємству Володарської селищної ради «Володарка» за період з 31.10.2016 по 30.11.2019, випискою по операціям за період з 01.10.2016 по 30.11.2019, в який входить спірний період з жовтня 2016 року по грудень 2017 року та банківськими виписками по рахунку позивача.

Відповідно до банківських виписок позивача оплата за переданий природний газ здійснювалась відповідачем шляхом перерахування на рахунок позивача грошових коштів, з призначенням платежу «Постанова Уряду від 11.01.2005 № 20, СПР № 3478 від 20.12.2016 за природний газ, договір від 26.09.2016 № 1616/1617-ТЕ-17». Загальна сума грошових коштів перерахованих відповідачем позивачу на виконання Постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20, у спірному періоді складає 1954000 грн.

Крім того, з вказаних банківських виписок вбачається, що позивачем було здійснено оплату вартості поставленого природного газу за рахунок власних грошових коштів 31.10.2016 у розмірі 5000 грн. за природний газ за договором від 26.09.2016 № 1616/1617-ТЕ-17 та 12.10.2017 у розмірі 30,55 грн. за природний газ за договором від 26.09.2016 № 1616/1617-ТЕ-17.

З наданого позивачем розрахунку штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних нарахувань, вбачається що здійснену відповідачем оплату вартості переданого природного газу, здійснену за рахунок власник грошових коштів в розмірі 5000 грн. зараховано в якості попередньої оплати за вказаним договором постачання, а у розмірі 30,55 грн., було зараховано в якості оплати за останнім неоплаченим (на дату здійснення оплати) актом приймання - передачі природного газу від 31.03.2017 на суму 284890,49 грн.

Таким чином відповідачем було сплачено позивачу за рахунок власних грошових коштів 5000 грн., в якості попередньої оплати за поставлений природний газ, та 30,55 грн. за поставлений у березні 2017 року природний газ.

Відповідно до положень ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України яка кореспондується зі ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Приписами п.п 2 п. 3 Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період) (далі - Положення), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 № 758 (яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) визначено обов`язок постачальників природного газу постачати природний газ побутовим споживачам та релігійним організаціям (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності) за цінами, на умовах та у порядку, що визначені пунктами 11 - 14 цього Положення.

Згідно з п. 14 Положення постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується відповідно до законодавства.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 11 Закону України «Про ринок природного газу» (яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин), для проведення розрахунків за спожитий природний газ постачальники природного газу, на яких покладені спеціальні обов`язки для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, їх структурні підрозділи, а також оптові продавці, що здійснюють продаж природного газу таким постачальникам на виконання спеціальних обов`язків, покладених на таких продавців, відкривають в установах уповноважених банків поточні рахунки із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять як плата за спожитий природний газ від споживачів.

Уповноважені банки, що обслуговують поточні рахунки із спеціальним режимом використання, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Порядок відкриття (закриття) поточних рахунків із спеціальним режимом використання та порядок проведення розрахунків за спожитий природний газ затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Споживачі оплачують вартість спожитого ними природного газу шляхом перерахування коштів виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ, відкритий в установах уповноваженого банку постачальниками природного газу, на яких покладені спеціальні обов`язки, та їх структурними підрозділами.

Кошти перераховуються з поточних рахунків із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ, відкритих в установах уповноваженого банку постачальниками природного газу, на яких покладені спеціальні обов`язки, та їх структурними підрозділами згідно з алгоритмом розподілу коштів, затвердженим Регулятором, виключно на: поточний рахунок із спеціальним режимом використання оптового продавця, що здійснює продаж природного газу такому постачальнику на виконання спеціальних обов`язків, покладених на такого продавця; поточний рахунок оператора газотранспортної системи; поточний рахунок оператора газорозподільної системи; поточний рахунок постачальника природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки.

Згідно з Порядком відкриття (закриття) поточних рахунків із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 № 792, постачальники природного газу, на яких покладено спеціальні обов`язки з постачання природного газу (далі - газопостачальні підприємства), та їх структурні підрозділи, а також оптові продавці, що здійснюють продаж природного газу газопостачальним підприємствам для виконання їх спеціальних обов`язків (далі - оптові продавці), відкривають в установах уповноваженого банку поточні рахунки із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ від споживачів, в порядку, визначеному Національним банком.

Газопостачальні підприємства і оптові продавці відкривають поточні рахунки із спеціальним режимом використання для виконання покладених на них спеціальних обов`язків щодо постачання та продажу природного газу. При цьому якщо для певної категорії (групи) споживачів встановлено ціни, які відрізняються від звичайних чи ринкових цін, газопостачальні підприємства і оптові продавці відкривають в установах уповноваженого банку окремі поточні рахунки із спеціальним режимом використання для кожної такої категорії (групи) споживачів.

Газопостачальні підприємства і оптові продавці обумовлюють у відповідному договорі про відкриття банківського рахунка право уповноваженого банку на договірне списання (перерахування) з поточних рахунків із спеціальним режимом використання коштів, що надходять за спожитий природний газ, без застосування платіжних вимог.

Уповноважений банк подає НКРЕКП перелік поточних рахунків із спеціальним режимом використання, відкритих газопостачальними підприємствами і оптовими продавцями.

Перелік поточних рахунків із спеціальним режимом використання газопостачальних підприємств і оптових продавців подається уповноваженим банком до НКРЕКП на затвердження та доводиться до відома Національного банку, підприємств поштового зв`язку, а також споживачів та інших учасників розрахунків шляхом опублікування в офіційному друкованому виданні Кабінету Міністрів України та розміщується на офіційному веб-сайті НКРЕКП.

Газопостачальні підприємства інформують протягом 10 робочих днів від дня відкриття поточного рахунка із спеціальним режимом використання споживачів про відкриті в уповноваженому банку поточні рахунки із спеціальним режимом використання.

Газопостачальні підприємства укладають у двомісячний строк із споживачами нові договори (додаткові угоди) із зазначенням відповідного поточного рахунка із спеціальним режимом використання для зарахування коштів за спожитий природний газ виключно на такий рахунок.

Під час укладення договорів купівлі-продажу природного газу між газопостачальними підприємствами і оптовими продавцями, а також договорів постачання природного газу між газопостачальними підприємствами та споживачами визначаються умови щодо оплати за природний газ виключно на поточні рахунки із спеціальним режимом використання.

У разі припинення (закінчення строку виконання) спеціальних обов`язків газопостачальних підприємств і оптових продавців газопостачальні підприємства і оптові продавці закривають поточні рахунки із спеціальним режимом використання у порядку, визначеному нормативно-правовими актами Національного банку. Про закриття поточного рахунка із спеціальним режимом використання уповноважений банк у дводенний строк письмово повідомляє НКРЕКП.

Таким чином, державою фактично визначено спеціальний режим проведення розрахунків за поставлений природний газ, що, по суті, усуває відповідача від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає у автоматичному перерахуванні зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки позивача за визначеними нормативами.

Відповідно до приписів ч. 1- 3 ст. 12 Господарського кодексу України держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Основними засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб`єктів господарювання є: державне замовлення; ліцензування, патентування і квотування; технічне регулювання; застосування нормативів та лімітів; регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб`єктів господарювання здійснюються відповідно до цього Кодексу та інших законів.

Згідно з п. 1 Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 (чинної на час виникнення спірних правовідносин) цей Порядок визначає механізм перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату і податку на додану вартість, що сплачується Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» та ПАТ «Укртрансгаз», а також за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету від погашення податкового боргу, в тому числі реструктуризованого або розстроченого (відстроченого) з податку на додану вартість, що сплачується виробниками електроенергії і вугледобувними підприємствами (далі - субвенція).

Відповідно до п. 7 Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 (чинної на час виникнення спірних правовідносин) для проведення розрахунків відповідно до цього Порядку всі учасники відкривають рахунки в органах Казначейства, крім енергопостачальних компаній, державного підприємства «Енергоринок», які проводять розрахунки за спожиту електроенергію через поточні рахунки із спеціальним режимом використання, відкриті в уповноваженому банку. Розрахункове обслуговування цих рахунків здійснюється на умовах, визначених договором, що укладається між органами Казначейства та суб`єктами підприємницької діяльності. Розрахунки проводяться на підставі актів звіряння або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), і спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками таких розрахунків.

Запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу (надалі - ПЕК), визначений Порядком, держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств ПЕК, пов`язаних з газопостачанням населення, яке використовує житлові субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг. Тобто, держава офіційно визнає неможливість підприємств ПЕК забезпечити вчасні розрахунки в цій частині (в залежності від рівня отриманих пільг та субсидій населенням на відповідній ліцензованій території діяльності).

Визнаючи неможливість розрахунків в цій частині підприємствами ПЕК, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює характер регулювання відповідних правовідносин, що склались між сторонами на підставі укладених між ними договорів.

Тобто правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині (у розмірі наданих пільг і субсидій, отриманих населенням на відповідній території діяльності відповідача) зазнають імперативного регуляторного впливу держави, яка приймає законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг та субсидій; соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій. Отже, на виконання таких законодавчих актів держава в особі відповідних державних органів приймає підзаконні нормативні акти, до яких належить вказаний Порядок.

Таким чином, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсуватиме за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема адміністративного (бюджетного), застосування, чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови.

Отже, підписавши вищезазначені спільні протокольні рішення, сторони погодили, що відшкодування частини боргу відповідача, здійснюватиметься відповідно до встановлених зазначеними рішеннями порядку. Тобто, сторони, підписавши спільні протокольні рішення, погодилися з тим, що між ними встановлюється інший (не той, що був передбачений у договорі) порядок розрахунків.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 31.05.2019 у справі № 924/296/18 та в постанові палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.09.2019 у справі № 908/885/18.

При цьому, для застосування наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України необхідно, щоб оплата за поставлений природний газ була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, які діяли на момент розгляду справи.

Отже, підставою застосування наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, є наявність суми основного боргу, що не була предметом регулювання за спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків, яка була несвоєчасно оплачена відповідачем за рахунок власних грошових коштів.

Аналогічна правова позиція викладена в низці постанов Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, зокрема, від 04.12.2019 у справі № 910/1827/19 та від 15.04.2020 у справі № 909/256/18.

За таких обставин, позивач вправі нараховувати інфляційні втрати та 3% річних на суму заборгованості, яка не була предметом регулювання за спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків, та яка була несвоєчасно оплачена відповідачем за рахунок власних коштів в розмірі 30,55 грн., за період прострочення з 26.04.2017 по 11.10.2017, який входить до загального періоду за який позивач нараховує інфляційні втрати та 3% річних.

Згідно з правильним арифметичним розрахунком, який зроблений судом з врахуванням суми заборгованості, яка була оплачена відповідачем за рахунок власних грошових коштів та періоду нарахування інфляційних втрат, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати в розмірі 1,55 грн. В решті позовних вимог про стягнення 48138,19 грн. інфляційних втрат суд відмовляє з огляду на їх безпідставність.

Згідно з правильним арифметичним розрахунком, який зроблений судом з врахуванням суми заборгованості, яка була оплачена відповідачем за рахунок власних грошових коштів та періоду нарахування 3% річних, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних в розмірі 0,42 грн. В решті позовних вимог про стягнення 15405,63 грн. 3% річних суд відмовляє з огляду на їх безпідставність.

Крім того, позивач на підставі п. 8.2 договору просить суд стягнути з відповідача за невиконання зобов`язання з оплати вартості переданого природного газу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент виникнення заборгованості, від суми простроченої заборгованості, яка була сплачена відповідачем за рахунок власних грошових коштів, за кожний день прострочення виконання грошового зобов`язання, яка за розрахунком позивача з простроченої суми за загальний період прострочення з 26.04.2017 по 11.10.2017 складає 2,95 грн.

Згідно з п. 8.2 договору у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України , що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, а згідно частини першої ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» визначає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Здійснений позивачем розрахунок пені є арифметично вірним, відповідає вказаним вимогам законодавства, обставинам справи, та враховуючи що прострочена сума грошового зобов`язання на яку відповідачем нараховано пеню, було сплачено відповідачем позивачу за рахунок власних грошових коштів, вимога позивача в цій частині підлягає задоволенню.

Відповідач в поданому запереченні на відповідь на відзив просить суд, у разі задоволення позову, зменшити розмір нарахованих позивачем інфляційних втрат, 3% річних та пені на 90%, яке мотивовано тим, що позивачем не доведено що він поніс збитки від несвоєчасного виконання відповідачем грошових зобов`язань а нараховані санкції є надмірно великими, та понесення вказаних витрат може призвести до зупинки діяльності відповідача та можливого банкрутства підприємства.

Згідно з ч. 2 ст. 216 Господарського кодексу України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі; у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції (частина третя статті 216 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Аналогічна правова позиція щодо нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Звертаючись з вимогою про стягнення процентів річних та інфляційних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, позивач також не повинен доводити розмір дійсних майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат кредитора, пов`язаних із затримкою розрахунку, не має на меті встановлення точного їх розміру.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до частини першої статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, так і інфляційних втрат та процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір інфляційних втрат, відсотків річних та пені як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18.

Враховуючи те, що позовні вимоги позивача які складаються із сум нарахованих інфляційних втрат, 3% річних та пені задоволено частково, та те, що присуджені до стягнення з відповідача на користь позивача, інфляційні втрати в розмірі 1,55 грн., 3% річних в розмірі 0,42 грн. та пеня в розмірі 2,95 грн. не є надмірно великими чи неспівмірними наслідкам невиконання відповідачем власного грошового зобов`язання щодо оплати вартості переданого природного газу, суд відмовляє в задоволенні клопотання відповідача про зменшення на 90% нарахованих позивачем відповідачу інфляційних втрат, 3% річних та пені.

Доводи позивача викладені у відповіді на відзив, які зводяться до того, що укладаючи зазначений договір постачання природного газу від 26.09.2016 № 1616/1617-ТЕ-17 сторони погодили його істотні умови, зокрема пунктом 8.3 вказаного договору, з урахуванням пункту 11.3 цього договору укладення договорів про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання не звільняє споживача від обов`язку сплатити на користь постачальника платежі відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, нараховані на всю суму заборгованості за цим договором, а відтак позивачем правомірно нараховано відповідачу інфляційні втрати та 3% річних в зв`язку з простроченням виконання відповідачем власного грошового зобов`язання, щодо оплати вартості поставленого природного газу судом відхиляються, з огляду на те що, підписавши вищезазначені спільні протокольні рішення, сторони погодили, що відшкодування частини боргу відповідача, здійснюватиметься відповідно до встановлених зазначеними рішеннями порядку.

Отже, сторони, підписавши спільні протокольні рішення, погодилися з тим, що між ними встановлюється інший (не той, що був передбачений у договорі) порядок розрахунків.

Відшкодування витрат по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається судом на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. 1291 Конституції України, ст. 13, 74, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Комунального підприємства Володарської селищної ради «Володарка» про стягнення 63548,74 грн., з яких 48139,74 грн. інфляційні втрати, 15406,05 грн. 3% річних, 2,95 грн. пеня задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства Володарської селищної ради «Володарка» (09300, Київська обл., Володарський р-н, смт Володарка, пров. Перемоги, 3, ідентифікаційний код 35450817) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720) 1 (одну) грн. 55 коп. інфляційних втрат, 0 (нуль) грн. 42 коп. 3% річних, 2 (дві) грн. 95 коп. пені, 0 (нуль) грн. 16 коп. витрат зі сплати судового збору.

3. В решті позовних вимог Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Комунального підприємства Володарської селищної ради «Володарка» про стягнення 48138,19 грн. інфляційних втрат та 15405,63 грн. 3% річних відмовити.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Дане рішення Господарського суду Київської області набирає законної сили у строк та порядку передбаченому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у строк визначений ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, з врахуванням п. 4 розділу Х «Прикінцевих положень» Господарського процесуального кодексу України в порядку передбаченому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України, з врахуванням пп. 17.5 п. 17 ч. 1 розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Дата складання та підписання повного тексту рішення 06.07.2020.

Суддя Ю.В. Подоляк