ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2020 р. Справа№ 910/12909/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Іоннікової І.А.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Сумської міської ради

на рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2019

у справі №910/12909/19 (суддя: Нечай О.В.)

за позовом Сумської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКО"

про стягнення 162 449,95 грн

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

1.1. короткий зміст позовних вимог

Сумська міська рада звернулась до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКО" про стягнення 162 449,95 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач у період з 27.06.2017 по 31.12.2018 користувався земельною ділянкою, кадастровий номер :21:011:0026, площею 0,7668 га, що знаходиться за адресою: м. Суми, вул. Героїв Чорнобиля, 2А, без достатньої правової підстави (без оформлення договору оренди), у зв`язку з чим позивач вказує на те, що в силу положень статей 1212 - 1214 Цивільного кодексу України відповідач зобов`язаний сплатити позивачу грошові кошти в розмірі 162 449,95 грн.

1.2. короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.12.2019 у справі №910/12909/19 у задоволенні позову відмовлено.

Зазначене рішення мотивоване наступним:

- відповідно до статті 377 ЦК України, статті 120 ЗК України, відповідач, як власник майна, розміщеного на земельній ділянці, має право на ділянку, на якій його майно розміщене;

- Договір оренди земельної ділянки, укладений між позивачем та ТОВ "Балтіка" та зареєстрований в Державному реєстрі прав за номером 7166188 від 29.09.2014, припиняється щодо попереднього користувача, тобто ТОВ "Балтіка", однак діє на тих самих умовах щодо особи, яка, набувши право власності на нерухоме майно, розміщене на орендованій земельній ділянці, з моменту набуття такого права, набуває також права оренди земельної ділянки, на якій це майно розміщене, а отже, і відповідні права та обов`язки (зокрема, зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою), тобто відповідача;

- доводи позивача щодо того, що з відповідача підлягають стягненню безпідставно набуті кошти у розмірі 162 449,95 грн за бездокументарне використання земельної ділянки, без оформлення договору оренди, не відповідають дійсності, оскільки в період користування відповідачем земельною ділянкою площею 0,7668 га комунальної форми власності, кадастровий номер: :21:011:0026, Договір оренди з попереднім користувачем не припинився, а його дія, в силу закону, розповсюджувалась на правовідносини позивача з відповідачем, що свідчить про відсутність підстав для застосування приписів статті 1212 Цивільного кодексу України;

- вказане вище унеможливлює задоволення позову з підстав, обраних позивачем для захисту свого порушеного та охоронюваного законом права та інтересу.

1.3. короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, Сумська міська рада звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2019 у справі №910/12909/19 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, стягнувши з ТОВ "ЕКО" на користь Сумської міської ради безпідставно набуті кошти у розмірі 162 449,95 грн.

2. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ:

2.1. визначення складу суду, заяви, клопотання

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.01.2020 апеляційну скаргу Сумської міської ради передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Демидова А.М., Ходаківська І.П.

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду у вищезазначеному складі з метою дотримання приписів ч. 1 ст. 32 ГПК України щодо визначення судді (судді-доповідача), заявила про самовідвід від розгляду справи №910/12909/19.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.12.2020 у справі №910/12909/19 заяву суддів Владимиренко С.В., Ходаківської І.П., Демидової А.М. про самовідвід у справі №910/12909/19 задоволено. Справу №910/12909/19 ухвалено передати для здійснення повторного автоматизованого розподілу та визначення іншого складу суддів відповідно до ст. 32 ГПК України.

Розпорядженням керівника апарату суду №09.1-07/41/20 від 28.01.2020 відповідно до підпунктів 2.3.49, 2.3.50 пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/12909/19.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.01.2020 у справі №910/12909/19 визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді: Іоннікова І.А., Разіна Т.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.02.2020 апеляційну скаргу Сумської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2019 у справі № 910/12909/19 залишено без руху. Надано строк для усунення недоліків.

17.02.2020 до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява від Сумської міської ради про усунення недоліків з доказами сплати судового збору у встановленому законом розмірі.

Розпорядженням керівника апарату суду № 09.1-08/680/20 від 17.02.2020, у зв`язку з перебуванням судді Разіної Т.І. у відпустці, відповідно до підпунктів 2.3.49, 2.3.50 пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/12909/19.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.02.2020 у справі №910/12909/19 визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді: Іоннікова І.А., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2020 відкрито апеляційне провадження у справі №910/12909/19 за апеляційною скаргою Сумської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2019; апеляційний перегляд оскаржуваного рішення ухвалено здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

03.03.2020 до канцелярії Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

2.2. узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована наступним:

- суд дійшов хибного висновку про автоматичну заміну сторони договору оренди земельної ділянки;

- на переконання позивача, у відповідача виник обов`язок укласти та зареєструвати відповідний договір щодо користування земельної ділянки, що відповідач не виконав, а тому без законних підстав зберігає у себе майно - кошти за оренду землі;

- суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги норми глави 83 ЦК України, зокрема частини 1-3 статті 1212 ЦК України;

- враховуючи зазначене, апелянт вважає, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню апеляційним судом та ухваленню нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

2.3. узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У своєму відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує проти задоволення апеляційної скарги та вважає, що підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Відповідач вважає, що доводи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, а судом вірно застосовано до спірних правовідносин норми законодавства та правові позиції Верховного Суду.

2.4. інші процесуальні дії у справі:

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (ч.10 ст.270 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, перегляд оскаржуваного рішення підлягає здійсненню без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

3. ПОЗИЦІЯ СУДУ:

3.1. встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини справи

30.07.2014 між позивачем та ТОВ "Балтіка" було укладено Договір оренди земельної ділянки, зареєстрований в Державному реєстрі прав за номером 7166188 від 29.09.2014 (надалі - Договір), за яким позивачем було передано в оренду земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: м. Суми, вул. Енгельса, 2-А, площею 0,7668 га, кадастровий номер :21:011:0026 (а.с. 57-63).

За умовами пункту 2.2 згаданого Договору він укладається строком до 18.06.2019.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕКО" в період з 27.06.2017 по 10.04.2019 було власником об`єкта нерухомого майна (нежиле приміщення - об`єкт незавершеного будівництва - готель "Турист"), розташованого за адресою: Сумська обл., м. Суми, вул. Героїв Чорнобиля, 2А, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (земельна ділянка площею 0,7668 га комунальної форми власності, кадастровий номер: :21:011:0026) (а.с. 22-24).

3.2. обставини встановлені судом апеляційної інстанції і визначення відповідно до них правовідносин, а також доводи, з якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції

Дослідивши матеріали справи та оцінивши доводи учасників справи, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Щодо переходу права власності на об`єкт нерухомого майна, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, права власності на таку земельну ділянку.

В силу положень частини 1 статті 377 ЦК України та частини 1 статті 120 Земельного кодексу України, у разі переходу права власності на об`єкт нерухомого майна до набувача цього майна, відбувається перехід тих прав на відповідну земельну ділянку, на яких вона належала відчуджувачу - права власності або права користування.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду України від 20.08.2013 у справі № 15/5005/12936/2011, від 19.06.2012 у справі № 36/368-9/63, від 06.06.2011 у справі № 11/227 та у постановах Вищого господарського суду України від 05.04.2017 у справі № 904/5476/16 та від 01.03.2017 у справі № 910/14070/15, яку підтримав Верховний Суд у постанові за наслідками розгляду справи № 922/2159/17 від 17.04.2018.

При цьому, на підставі вищевказаних норм, відповідач, як власник об`єкту нерухомого майна, розміщеного на земельній ділянці, має право на земельну ділянку, на якій його майно розміщене, що узгоджується зокрема з правовою позицією, викладеною у Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 906/989/17.

Щодо твердження апелянта стосовно автоматичної заміни сторони договору.

Позивач вважає, що судом першої інстанції не враховано необхідність внесення відповідних змін до договору оренди землі в частині заміни сторони договору з дотриманням вимог статті 654 Цивільного кодексу України.

Проаналізувавши вказане в контексті спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що такі доводи відповідача спростовуються наступним.

Враховуючи зміст ст. 141 Земельного кодексу України та правові позиції, висловлені у постановах Верховного Суду у справах № 910/14212/17 та № 917/242/17, у разі виникнення в іншої особи права власності на житловий будинок, будівлю або споруду право попереднього власника або користувача припиняється автоматично, згідно із законом, без оформлення припинення права будь-якими актами та документами. Ця норма є імперативною, відступ від неї на підставі договору не допускається. Відповідно, договір оренди при цьому не припиняється, а відбувається заміна сторони у зобов`язанні.

Таким чином, Договір оренди земельної ділянки, зареєстрований в Державному реєстрі прав за номером 7166188 від 29.09.2014, припиняється щодо ТОВ "Балтіка" (попереднього користувача), однак діє на тих самих умовах щодо відповідача як особи, яка набула права власності на нерухоме майно, розміщене на цій земельній ділянці.

Щодо застосування до даних правовідносин положень глави 83 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.

За змістом приписів глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Предметом позову у цій справі є стягнення з власника об`єкта нерухомого майна коштів за фактичне користування земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розміщено.

Разом з тим, для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 Цивільного кодексу України).

Вищезазначена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №917/1739/17 від 04 грудня 2019 року (п.п. 63-67).

З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду у наведеній постанові зазначила, що правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є за своїм змістом кондикційними, а не деліктними, тому підстави для застосування до спірних правовідносин приписів чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власникам земельних ділянок відсутні (п. 75).

Так, перехід права власності на земельну ділянку у зв`язку з переходом права власності на нерухоме майно, що на ній розташоване, врегульований нормами Земельного кодексу України, зокрема положеннями ст.ст. 120 та 140 зазначеного кодексу.

Отже, у разі переходу права власності на майно, що знаходиться на орендованій земельній ділянці, до нового власника з моменту набуття права власності на це майно переходить право оренди земельної ділянки, на якій вказане майно розміщене у тому самому обсязі та умовах, які були у попереднього власника. З моменту набуття права власності на нерухоме майно особа, яка стала новим власником такого майна, одночасно набуває права оренди земельної ділянки, на якій розміщене це майно у зв`язку з припиненням права власності на нього та, відповідно, припиненням права користування попереднього власника земельною ділянкою, на якій це майно розміщене, згідно з частиною другою статті 120 ЗК України.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у справ №922/510/19 від 25.02.2020.

З вказаного випливає, що оскільки до відповідача в силу закону перейшло право користування земельною ділянкою, на якій у спірний період було розташоване його нерухоме майно, то у відповідача були наявні підстави для користування земельною ділянкою, що у свою чергу унеможливлює застосування положень статті 1212 Цивільного кодексу України.

Таким чином, доводи апелянта щодо безпідставного користування відповідачем земельною ділянкою площею 0,7668 га комунальної форми власності, кадастровий номер: :21:011:0026 суд апеляційної інстанції відхиляє на підставі вищевикладеного.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо того, що вказане вище унеможливлює задоволення позову з підстав, обраних позивачем для захисту свого порушеного та охоронюваного законом права та інтересу.

3.3. чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси за захистом яких мало місце звернення до суду

Отже, відповідачем не порушено права позивача, оскільки використання відповідачем земельної ділянки здійснювалось під час дії договору оренди з попереднім користувачем, а відтак у відповідача були наявні підстави для користування земельною ділянкою в силу норм закону.

4. ВИСНОВКИ СУДУ ТА ДЖЕРЕЛА ПРАВА:

4.1. висновки за результатами розгляду матеріалів справи

Таким чином, зважаючи на вищевикладене, всебічно дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення безпідставно набутих коштів у розмірі 162 449,95 грн за бездокументарне використання земельної ділянки, оскільки такі обставини не відповідають дійсності, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення даного позову.

4.2. посилання на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Приписами статтей 78, 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 13 Конституції України встановлено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.

Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Особливим видом права власності є право довірчої власності, яке виникає внаслідок закону або договору управління майном.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ст.317 ЦК).

Статтею 12 Цивільного кодексу України встановлено, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Особа може відмовитися від свого майнового права. Відмова від права власності на транспортні засоби, тварин, нерухомі речі здійснюється у порядку, встановленому актами цивільного законодавства. Особа може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом. Якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом.

Статтею 13 цього ж Кодексу передбачено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

За змістом ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Згідно з ч. 1 ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Частиною першою статті 93 Земельного кодексу України унормовано, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" частини першої статті 96 Земельного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Частиною 1 статті 120 Земельного кодексу України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Частиною другою статті 120 Земельного кодексу України встановлено: якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Відповідно до пункту "е" частини 1 статті 141 Земельного кодексу України підставою припинення права користування земельною ділянкою зокрема є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

5. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ:

5.1. мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги зводяться до заперечень щодо заміни сторони договору оренди земельної ділянки в силу закону.

З огляду на обставини, встановлені судом апеляційної інстанції та висвітлені у п. 3.2. даної постанови, а також всебічно досліджені матеріали справи, такі доводи апелянта суд апеляційної інстанції відхиляє.

6. ВИСНОВКИ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ:

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2019 у справі № 910/12909/19 підлягає залишенню без змін.

Апеляційна скарга Сумської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2019 у справі № 910/12909/19 задоволенню не підлягає.

7. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ:

Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд апеляційної скарги, згідно ч. 1 ст. 129 ГПК України покласти на скаржника.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Сумської міської ради від 16.12.2019 у справі № 910/12909/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2019 у справі № 910/12909/19 залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Сумською міською радою.

4. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Сторони мають право оскаржити постанову в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді Є.Ю. Шаптала

І.А. Іоннікова