ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2020 р. Справа№ 910/15324/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Суліма В.В.

Гаврилюка О.М.

за участю секретаря судового засідання Куценко К.Л.,

за участю представників згідно з протоколом судового засідання від 30.06.2020

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрнафта»

на рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2020 (повний текст складено 02.03.2020)

у справі №910/15324/19 (суддя - Князьков В.В.)

за позовом ОСОБА_1

до Публічного акціонерного товариства «Укрнафта»

про стягнення 398 789, 12 грн

Розглянувши справу в порядку ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), Північний апеляційний господарський суд,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст заявлених вимог та рух справи

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) до Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» (далі - ПАТ «Укрнафта») про стягнення дивідендів в розмірі 398 789,12 грн.

Позовні вимоги про стягнення дивідендів обґрунтовані тим, що відповідач порушив права позивача як акціонера ПАТ «Укрнафта» на отримання частини прибутку акціонерного товариства у вигляді дивідендів за 2007, 2010, 2011-2013, 2014 роки на загальну суму 190 109,45 грн - заборгованість з виплати дивідендів, 31 420,75 грн - 3 % річних, 177 259,06 грн - інфляційні втрати.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.02.2020 позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «Укрнафта» про стягнення 398 789, 12 грн - задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Укрнафта» на користь ОСОБА_1 заборгованість з виплати дивідендів в сумі 190 109, 45 грн, 3% річних в сумі 31 420, 75 грн, інфляційні втрати в сумі 156 894, 68 грн, судовий збір в розмірі 5 676, 37 грн та витрати про професійну правничу допомогу в сумі 23 154, 01 грн. У задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат в сумі 20 364, 38 грн - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що право на отримання частки прибутку (дивідендів) акціонером передбачено статтею 116 Цивільного кодексу України, Законом України «Про господарські товариства» і з цього питання були прийняті рішення загальними зборами відповідача, однак останній виплату дивідендів не здійснив, чим порушив свої зобов`язання і права позивача, який є акціонером ПАТ «Укрнафта».

При цьому суд першої інстанції дійшов висновку про поважність причин пропуску строку позовної давності та необхідності захисту порушеного права з огляду на системний характер допущених товариством порушень, які полягають у неналежному дотриманні порядку повідомлення своїх акціонерів про скликання загальних зборів і їх порядок денний, про результати прийнятих рішень та, як наслідок, системного ухилення товариства від виконання обов`язку з виплати акціонерам-позивачам належних їм дивідендів.

Водночас, частково відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо стягнення частини інфляційних втрат, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем безпідставно включено неповний місяць квітень 2015 року до періоду нарахування інфляційних втрат за прострочення відповідачем виплати дивідендів за 2011 - 2013 роки.

Також суд першої інстанції, зважаючи на складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг з урахуванням часу здійснення представництва у Господарському суді міста Києва, дійшов висновку, що заявлена позивачем до стягнення сума витрат на професійну правничу допомогу відповідає критерію реальності і розумності розміру витрат. При цьому відповідачем не було доведено неспівмірності витрат на оплату правничої допомоги адвоката, понесених позивачем. У зв`язку з чим суд дійшов висновку про відшкодування витрат на правничу допомогу пропорційно задоволеним вимогам.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду

У квітні 2020 року ПАТ «Укрнафта» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2020 скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Також скаржник просив покласти на позивача витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги

Справа розглядалася різними складами суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ «Укрнафта» на рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2020, надано учасникам справи час для подачі відзиву, заперечень, заяв та клопотань. Справу призначено до розгляду.

У зв`язку із звільненням судді Смірнової Л.Г., яка була головуючою (суддею-доповідачем), відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.05.2019, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Коротун О.М., судді: Сулім В.В., Майданевич А.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.05.2020 було прийнято апеляційну скаргу у визначеному складі суду, а справу призначено до розгляду на 30.06.2020. Ухвалою суду апеляційної інстанції від 01.06.2020 задоволено заяву представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та програмного забезпечення «EasyCon»

30.06.2020 у судове засідання з`явилися представники сторін. Представник скаржника з`явився у судове засідання в приміщення суду, а представник позивача взяв участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Представник скаржника у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати. Представник відповідача проти вимог апеляційної скарги заперечив та просив відмовити в її задоволенні.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній та відповіді на відзив доводів

ПАТ «Укрнафта» в апеляційній скарзі не погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позову з огляду на таке.

Скаржник зазначає, що позиція суду першої інстанції щодо визнання поважними причини пропуску позовної давності порушує принцип правової визначеності. Принцип правової визначеності є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права. Строк позовної давності стосовно виплати дивідендів за 2007 рік закінчився 31.07.2014, за 2010 рік - 30.12.2014, за 2011, 2012, 2013 роки - 09.04.2018, за 2014 рік - 02.10.2018. Провадження у справі порушено 12.11.2019, тобто після закінчення перебігу строку позовної давності, що є підставою для відмови в позові.

Також скаржник зазначає про помилкове застосування судом першої інстанції ст. 30 Закону України «Про акціонерні товариства» щодо порядку повідомлення акціонерів товариства. При цьому сторона зазначає, що судом першої інстанції не було належним чином досліджено обставин справи щодо належного повідомлення відповідача, як акціонера товариства щодо проведених зборів та прийнятих рішень про виплату дивідендів.

У поданих скаржником поясненнях щодо відзиву на апеляційну скаргу сторона наголошує на належному повідомлені своїх акціонерів про проведення загальних зборів акціонерів, зокрема, було укладено угоди з ВАТ «Фінансова компанія «Укрнафтогаз» щодо надання послуг по інформаційному забезпеченню проведення загальних зборів акціонерів. Також товариством здійснювалися публікації на офіційному веб-сайті скаржника про проведення зборів та ухвалення рішень про виплату дивідендів.

Крім того, скаржник наголошує на тому, що всі повідомлення, які здійснювалися товариством, здійснювалися в порядку, передбаченому статутом товариства, що повністю відповідає вимогам законодавства. До того ж, скаржник зазначає, що позивач був працівником товариства, а тому йому мало бути відомо про прийнятті товариством рішення про виплату дивідендів. У зв`язку з чим сторона зазначає про необхідність дослідження поважності причини пропуску позовної давності в кожному конкретному випадку окремо. А тому скаржник вважає, що підстави для визнання причин пропуску позовної давності поважними відсутні.

5. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

04.05.2020 на адресу суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому сторона просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Відповідач зазначає, що скаржник безпідставно посилається на незаконне поновлення судом строку позовної давності, оскільки в даному випадку, на переконання сторони, правомірним є врахування практики Європейського суду з прав людини щодо «виправданого очікування» стосовно отримання можливості ефективного використання права власності.

При цьому позивач вважає, що поновлюючи пропущені строки позовної давності суд правомірно зазначив, що встановлені обставини в їх сукупності спростовують доводи відповідача про бездіяльність позивача та пропуск ним строку позовної давності внаслідок «зволікання зі зверненням до суду», оскільки в даному випадку саме товариство є зобов`язаною стороною, що порушило покладені на нього обов`язки та створило умови, за яких були порушені майнові права позивача у даній справі.

Також позивач вважає безпідставним посилання скаржника на належне повідомлення його, як акціонера, оскільки таке повідомлення мало бути персональним щодо кожного акціонера.

6. Фактичні обставини, неоспорені сторонами, встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції

Як вбачається з матеріалів справи, Відкрите акціонерне товариство «УКРНАФТА» засноване відповідно до наказу Державного комітету України по нафті і газу від 23.02.1994 № 57 шляхом перетворення державного підприємства «Виробниче об`єднання «УКРНАФТА» у відкрите акціонерне товариства відповідно до Указу Президента України «Про корпоратизацію підприємств» від 15.06.1993 № 210/93. Відповідно до рішення загальних зборів акціонерів від 22.03.2011 змінено тип і назву товариства з Відкритого акціонерного товариства «УКРНАФТА» на Публічне акціонерне товариство «УКРНАФТА» (п. 1.1, 1.3 статуту ПАТ «УКРНАФТА» в чинній редакції, затвердженій рішенням загальних зборів акціонерів від 19.09.2019 (протокол №29 від 19.09.2019).

26.01.2010 відбулись загальні збори акціонерів ВАТ «УКРНАФТА», до порядку денного яких внесено питання розподілу прибутку товариства за 2006 - 2008 роки, затвердження строку та порядку виплати дивідендів.

Рішення, прийняті на вказаних загальних зборах, оформлені протоколом № 18 від 26.01.2010. З сьомого питання порядку денного «Розподіл прибутку ВАТ «УКРНАФТА» за 2006 - 2008 роки, затвердження порядку та строків виплати дивідендів» було, зокрема, вирішено:

« 7.2. Сто відсотків отриманого за підсумками фінансово-господарської діяльності у 2007 році чистого прибутку, що складає 1 237 946 000, 00 грн розподілити наступним чином: 1 237 494 598, 20 грн спрямувати на виплату дивідендів, 451 401, 80 грн спрямувати на розвиток товариства. Розмір дивідендів, що припадає на 1 акцію становить 22,82 грн.

Виплату дивідендів за 2007 рік акціонерам розпочати 29.01.2010 та закінчити 01.08.2011.

Зобов`язати правління ВАТ «УКРНАФТА» перерахувати частину дивідендів, належних Національній акціонерній компанії «Нафтогаз України» за підсумками фінансово-господарської діяльності за 2007 рік, в сумі 81 201 073, 44 грн, на рахунок Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» у строк до 05.02.2010 з одночасною сплатою авансового внеску з податку на прибуток, нарахованого згідно з Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств» у розмірі 25 % від зазначеної суми (що складає 20 300 268, 36 грн). Решта дивідендів за підсумками фінансово-господарської діяльності товариства за 2007 рік, що належить Національній акціонерній компанії «Нафтогаз України» виплачується у визначеному порядку та строки на рахунок Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України».

7.4. Дивіденди за 2006 - 2008 роки виплачуються у національній валюті України.

Дивіденди виплачуються товариством (центральна бухгалтерія) із залученням реєстратора ВАТ «Фінансова компанія «Укрнафтогаз».

Протягом зазначеного періоду дивіденди сплачуються на користь акціонерів - юридичних осіб на банківський рахунок, на користь акціонерів - фізичних осіб - поштовим переказом або на банківський рахунок. Витрати на переказ/перерахування дивідендів здійснюється за рахунок акціонера.

Товариство сплачує дивіденди протягом зазначених періодів за наявності достовірної інформації, необхідної для своєчасної виплати дивідендів.

Зобов`язати правління Товариства опублікувати інформацію про строки та порядок виплати дивідендів в засобах масової інформації».

25.02.2011 відбулись загальні збори акціонерів ВАТ «УКРНАФТА», результати яких оформлені протоколом № 20 від 25.02.2011. З питання шостого порядку денного «Розподіл прибутку ВАТ «УКРНАФТА» за 2010 рік, затвердження строку та порядку виплати дивідендів» було вирішено:

« 6.2. Затвердити наступний порядок розподілу прибутку, отриманого ВАТ «УКРНАФТА» за 2010 рік: 793 905 386, 40 грн, що складає 30, 00073 % від суми чистого прибутку, отриманого товариством за 2010 рік спрямовано на виплату дивідендів. Розмір дивідендів, що припадає на одну акцію, становить 14, 64 грн; 1 852 381 613, 60 грн чистого прибутку, отриманого товариством за 2010, спрямувати на поповнення обігових коштів та технічне переобладнання товариства.

6.3. Виплату дивідендів за 2010 рік здійснити в грошовій формі у строк з 01.03.2011 по 31.12.2011 відповідно до закону.

6.4. Затвердити наступний порядок виплати акціонерам дивідендів за підсумками 2010 року: дивіденди виплачуються пропорційно до загальної кількості належних акціонеру акцій на дату початку виплати дивідендів, тобто на 01.03.2011. Виплату дивідендів здійснити товариству із залученням реєстратора ВАТ «Фінансова компанія «Укрнафтогаз» акціонерам - юридичним особам шляхом перерахування на банківський рахунок, акціонерам - фізичним особам - готівкою, поштовим переказом або на банківський рахунок. Витрати по оплаті переказу дивідендів несе акціонер. Виплату дивідендів акціонерам - юридичним та фізичним особам на банківський рахунок проводити після надходження від акціонерів листів, оформлених згідно з вимогами чинного законодавства України, з зазначенням (уточненням) усіх необхідних банківських реквізитів, на які необхідно здійснити перерахування належних їм дивідендів, відповідальність за своєчасність, достовірність та повноту наданих банківських реквізитів покладається на акціонера».

10.10.2014 відбулись позачергові загальні збори акціонерів Публічного акціонерного товариства «УКРНАФТА», результати яких оформлені протоколом №22 від 10.10.2014. З дев`ятого питання порядку денного «Розподіл прибутку товариства за 2011-2013 роки, затвердження порядку та строків виплати дивідендів» було вирішено:

« 1. Затвердити наступний порядок розподілу прибутку товариства за 2011 рік у сумі 2 181 892 000 грн: 2 181 612 957, 30 грн, що складає 99, 99 % чистого прибутку, направити на виплату дивідендів акціонерам. Розмір дивідендів, що припадає на одну акцію, становить 40, 23 грн; решту чистого прибутку направити на розвиток товариства. Встановити дату складення переліку осіб, що мають право на отримання дивідендів, 20.10.2014. Виплату дивідендів здійснити у строк з 20.10.2014 по 10.04.2015.

2. Затвердити наступний порядок розподілу прибутку товариства за 2012 рік у сумі 1 428 110 724, 00 грн: 1 427 836 668, 30 грн, що складає 99, 98 % чистого прибутку, направити на виплату дивідендів акціонерам. Розмір дивідендів, що припадає на одну акцію, становить 26, 33 грн; решту чистого прибутку направити на розвиток товариства. Встановити дату складення переліку осіб, що мають право на отримання дивідендів, 20.10.2014. Виплату дивідендів здійснити у строк з 20.10.2014 по 10.04.2015.

3. Затвердити наступний порядок розподілу прибутку товариства за 2013 рік у сумі 189 886 355, 00 грн: 189 799 785, 00 грн, що складає 99, 95 % чистого прибутку, направити на виплату дивідендів акціонерам. Розмір дивідендів, що припадає на одну акцію, становить 3, 50 грн; решту чистого прибутку направити на розвиток товариства. Встановити дату складення переліку осіб, що мають право на отримання дивідендів, 20.10.2014. Виплату дивідендів здійснити у строк з 20.10.2014 по 10.04.2015».

22.07.2015 проведено загальні збори акціонерів Публічного акціонерного товариства «УКРНАФТА», результати яких оформлені протоколом №23 від 22.07.2015. З дев`ятого питання порядку денного «Розподіл прибутку товариства (порядок покриття збитків) за підсумками 2014 року. Затвердження розміру, порядку та строків виплати дивідендів» було вирішено направити на виплату дивідендів акціонерам 100 % або максимально наближений до 100 %, але не менший 99, 9 %, розмір чистого прибутку товариства за 2014 рік за даними річної фінансової звітності, підтвердженої аудиторським висновком. Розмір дивідендів, що припадає на одну акцію, встановити у сумі 23, 32 грн; решту чистого прибутку направити на розвиток товариства. Встановити дату складання переліку осіб, що мають право на отримання дивідендів, 03.08.2015. Виплату дивідендів здійснити у строк з 03.08.2015 по 03.10.2015.

Як вірно з`ясовано судом першої інстанції, позивач є власником акції відповідача, що підтверджується сертифікатами акцій серії А № 4969 від 28.11.2002 та серії А № 27745 від 29.01.2010, якими було посвідчено, що ОСОБА_1 є власником простих іменних акцій ВАТ «УКРНАФТА» в кількості 1491 шт. та 63 шт. відповідно, а всього 1 554 шт.

Відповідно до виписки про стан рахунку в цінних паперах № 257 142 ОСОБА_1 станом на 12.05.2011 був власником 1554 простих акцій ПАТ «УКРНАФТА».

У відповідь на звернення позивача ПАТ «УКРНАФТА» листом вих. № 01/01/08/03-02/2/122 від 19.07.2019 повідомило, що виплату дивідендів за попередні періоди (2007, 2010 роки), строк виплати яких пройшов, ПАТ «УКРНАФТА» не здійснює. Рішення уповноваженого органу управління товариства про можливе продовження їх виплати відсутнє. За 2011 - 2014 роки були нараховані дивіденди, з яких згідно з податковим законодавством утримувалися податок на доходи фізичних осіб та військовий збір. Належне заплановане виконання рішень загальних зборів акціонерів ПАТ «УКРНАФТА» від 10.10.2014 та 22.07.2015 унеможливив ряд об`єктивних причин, що, як вказує скаржник, не залежали від волі товариства. Також зазначено, що наразі питання щодо виплати дивідендів за 2011 - 2014 роки перебуває на розгляді та повідомлено про необхідність додатково надати банківські реквізити для переказу грошових коштів. Направлення вказаного листа підтверджено відповідачем у судовому засіданні 30.06.2020.

Оскільки відповідачем, всупереч рішенням загальних зборів акціонерів від 26.01.2010, від 25.02.2011, від 10.10.2014 та від 22.07.2015, дивіденди за 2007, 2010, 2011-2013 та 2014 роки позивачу як акціонеру ПАТ «УКРНАФТА» виплачені не були, останній звернувся з даним позовом до суду.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, застосовані ним положення законодавства та межі апеляційного перегляду рішення суду

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Між сторонами склалися корпоративні правовідносини щодо участі в товаристві. Спір стосується питання виплати дивідендів одному з учасників товариства в контексті можливості визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про акціонерні товариства» корпоративні права - це сукупність майнових і немайнових прав акціонера - власника акцій товариства, які випливають з права власності на акції, що включають право на участь в управлінні акціонерним товариством, отримання дивідендів та активів акціонерного товариства у разі його ліквідації відповідно до закону, а також інші права та правомочності, передбачені законом чи статутними документами.

Частиною 1 ст. 6 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» (в чинній редакції) визначено, що акцією є іменний цінний папір, який посвідчує майнові права його власника (акціонера), що стосуються акціонерного товариства, включаючи право на отримання частини прибутку акціонерного товариства у вигляді дивідендів та право на отримання частини майна акціонерного товариства у разі його ліквідації, право на управління акціонерним товариством, а також немайнові права, передбачені Цивільним кодексом України та законом, що регулює питання створення, діяльності та припинення акціонерних товариств.

В силу приписів ст. 25 Закону України «Про акціонерні товариства» кожною простою акцією акціонерного товариства її власнику - акціонеру надається однакова сукупність прав, включаючи права на: участь в управлінні акціонерним товариством; отримання дивідендів; отримання у разі ліквідації товариства частини його майна або вартості частини майна товариства; отримання інформації про господарську діяльність акціонерного товариства. Одна проста акція товариства надає акціонеру один голос для вирішення кожного питання на загальних зборах, крім випадків проведення кумулятивного голосування. Акціонери-власники простих акцій товариства можуть мати й інші права, передбачені актами законодавства та статутом акціонерного товариства.

Аналіз наведених норм права свідчить, що правовою підставою набуття майнових прав акціонера акціонерного товариства (у тому числі, права на отримання дивідендів) є набуття права на акції товариства.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про депозитарну систему України" підтвердженням прав на цінні папери та прав за цінними паперами, що існують в бездокументарній формі, а також обмежень прав на цінні папери у певний момент часу є обліковий запис на рахунку в цінних паперах депонента в депозитарній установі.

Як вбачається з матеріали справи, що також не спростовується скаржником, на дату складення переліку осіб, які мають право на отримання дивідендів за 2007, 2010, 2011-2013 та 2014 роки, позивач був власником 1 554 простих акцій ПАТ «УКРНАФТА».

Порядок виплати дивідендів визначається нормами статті 30 Закону України «Про акціонерні товариства» (тут і далі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), згідно з ч. 1 якої дивідендом є частина чистого прибутку акціонерного товариства, що виплачується акціонеру з розрахунку на одну належну йому акцію певного типу та/або класу. За акціями одного типу та класу нараховується однаковий розмір дивідендів. Виплата дивідендів власникам акцій одного типу та класу має відбуватися пропорційно до кількості належних їм цінних паперів, а умови виплати дивідендів (зокрема щодо строків, способу та суми дивідендів) мають бути однакові для всіх власників акцій одного типу та класу. Товариство виплачує дивіденди виключно грошовими коштами. Дивіденди виплачуються на акції, звіт про результати розміщення яких зареєстровано у встановленому законодавством порядку.

Виплата дивідендів за простими акціями здійснюється з чистого прибутку звітного року та/або нерозподіленого прибутку на підставі рішення загальних зборів акціонерного товариства у строк, що не перевищує шість місяців з дня прийняття загальними зборами рішення про виплату дивідендів. Рішення про виплату дивідендів та їх розмір за простими акціями приймається загальними зборами акціонерного товариства. Для кожної виплати дивідендів наглядова рада акціонерного товариства встановлює дату складення переліку осіб, які мають право на отримання дивідендів, порядок та строк їх виплати (ч. 2 - 4 ст. 30 Закону України «Про акціонерні товариства»).

Пунктами 12, 15 ч. 2 ст. 33 Закону України «Про акціонерні товариства» закріплено, що до виключної компетенції загальних зборів належить, зокрема, розподіл прибутку і збитків товариства з урахуванням вимог, передбачених законом; затвердження розміру річних дивідендів з урахуванням вимог, передбачених законом.

Отже, правомірним є висновок суду першої інстанції про те, що у разі прийняття загальними зборами товариства рішення про виплату дивідендів у такого товариства виникає обов`язок сплатити учаснику товариства відповідну суму коштів у строк, визначений статутом чи загальними зборами.

Рішення загальних зборів учасників (акціонерів) та інших органів господарського товариства є актами, оскільки ці рішення зумовлюють настання правових наслідків, спрямованих на регулювання господарських відносин, і мають обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин.

Відповідно до ст. 13 Цивільного кодексу України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини спір щодо «права», про яке можна стверджувати - принаймні на підставах, котрі можна довести, - що воно визнається в національному праві, а також є реальним і важливим. Спір може стосуватись як фактичного існування права, так і обсягів та способу його реалізації. Зрештою, результат провадження повинен безпосередньо впливати на можливість реалізації права, про яке йдеться у справі. Крім того, чи буде право розглядатись як право цивільного характеру в світлі відповідних положень Конвенції має визначатися не тільки за юридичною галузевою кваліфікацією, а й за його матеріально-правовим змістом та наслідками реалізації цього права у межах національної правової системи («Кьоніг проти Німеччини», рішення від 28.06.1978).

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, у справах «Пайн Велі Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії» від 23.10.1991, «Федоренко проти України» від 01.06.2006 зазначив, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

У межах вироблених ЄСПЛ підходів до тлумачення поняття «майно», а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конценції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як «наявне майно», так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування щодо ефективного здійснення свого «права власності».

Статтю 1 Першого протоколу Конвенції можна застосовувати для захисту «правомірних (законних) очікувань» щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності.

За таких обставин, правомірним є висновок суду першої інстанції про те, що сплата учаснику дивідендів, щодо виплати яких було прийнято рішення загальними зборами відповідача, надає такому учаснику, на користь якого таке рішення прийняте, «законне очікування», що йому будуть такі дивіденди виплачені. Невиплата товариством таких дивідендів учаснику прирівнюється до порушення права останнього на мирне володіння майном (рішення ЄСПЛ у справах «Брумареску проти Румунії» (п. 74), «Пономарьов проти України» (п. 43), «Агрокомплекс проти України» (п. 166).

Відповідно до протоколу загальних зборів акціонерів ПАТ «УКРНАФТА» № 18 від 26.01.2010 вирішено здійснити виплату дивідендів за 2006 - 2008 роки. Визначено, що розмір дивідендів, що припадає на 1 акцію становить 22,82 грн. Вирішено виплату дивідендів за 2007 рік акціонерам розпочати 29.01.2010 та закінчити 01.08.2011. А тому, враховуючи, що ОСОБА_1 станом на 29.01.2010 був власником 1 554 простих акцій ПАТ «УКРНАФТА», загальна сума дивідендів за 2007 рік, право на які має позивач, складає 35 462, 28 грн (1 554 акцій х 22, 82 грн = 35 462, 28 грн).

При цьому суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що на виконання вимог Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», який втратив чинність з 01.01.2011, а потім Податкового кодексу України відповідачем було сплачено до державного бюджету податок з нарахованого позивачу доходу у вигляді дивідендів за 2007 рік.

Підпунктом 167.5.2 пункту 167.5 ст.167 Податкового кодексу України визначено ставку податку у розмірі 5 відсотків для доходів у вигляді дивідендів по акціях та корпоративних правах, нарахованих резидентами - платниками податку на прибуток підприємств (крім доходів у вигляді дивідендів по акціях, інвестиційних сертифікатах, які виплачуються інститутами спільного інвестування).

Згідно з пп. 170.5.1 п. 170.5 ст. 170 Податкового кодексу України податковим агентом платника податку під час нарахування на його користь дивідендів, крім випадків, зазначених у пп. 165.1.18 п. 165.1 ст. 165 цього Кодексу, є емітент корпоративних прав або за його дорученням інша особа, яка здійснює таке нарахування.

Виконання ПАТ «УКРНАФТА» зобов`язань зі сплати податку з доходів у вигляді дивідендів по акціях за 2007 рік підтверджується копію витягу з уточнюючого податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за 3 квартал 2011 року від 02.03.2012 за № та копію банківської виписки від 13.09.2011 про сплату податковим агентом податку.

Отже, за 2007 рік позивачу підлягали виплаті дивіденди в сумі 33 689, 17 грн (35 462, 28 грн х (100 % - 5 %) = 33 689, 17 грн).

Відповідно до протоколу загальних зборів акціонерів ПАТ «УКРНАФТА» № 20 від 25.02.2011 вирішено здійснити виплату дивідендів за 2010 рік у строк з 01.03.2011 по 31.12.2011. Розмір дивідендів, що припадає на одну акцію, встановлено в розмірі 14,64 грн. Сума дивідендів за 2010 рік ОСОБА_1 складає 22 750, 66 грн (1 554 акцій х 14,64 грн = 22 750, 66 грн).

На виконання вимог Податкового кодексу України відповідачем було сплачено до державного бюджету податок з нарахованого позивачу доходу у вигляді дивідендів за 2010 рік, що підтверджується копією витягу зі звітного податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за 4 квартал 2011 року від 09.02.2012 за № 6289 (форма 1ДФ) та копію витягу з банківської виписки від 20.01.2012.

Відповідно, за 2010 рік позивачу підлягали виплаті дивіденди в сумі 21 613, 13 грн (22 750, 66 грн х (100 % - 5 %) = 21 613, 13 грн).

Згідно з протоколом загальних зборів акціонерів ПАТ «УКРНАФТА» № 22 від 10.10.2014 вирішено здійснити виплату дивідендів за 2011 - 2013 роки в строк з 20.10.2014 по 10.04.2015. Розмір дивідендів, що припадає на одну акцію, за 2011 рік встановлено у сумі 40, 23 грн, за 2012 рік - у сумі 26,33 грн, за 2013 рік - у сумі 3, 50 грн.

Тобто, сума дивідендів за 2011 рік ОСОБА_1 складає 62 517, 42 грн (1554 акцій х 40,23 грн = 62 517, 42 грн), за 2012 рік - 40 916, 82 грн (1554 акцій х 26, 33 грн = 40 916, 82 грн), за 2013 рік - 5 439, 00 грн (1554 штук х 3,50 грн = 5 439, 00 грн).

Відповідно до протоколу загальних зборів акціонерів ПАТ «УКРНАФТА» № 23 від 22.07.2015 вирішено здійснити виплату дивідендів за 2014 рік у строк з 03.08.2015 по 03.10.2015. Розмір дивідендів, що припадає на одну акцію, встановлено у сумі 23,32 грн. Отже, сума дивідендів за 2014 рік ОСОБА_1 складає 36 239, 28 грн (1554 штук х 23,32 грн = 36 239, 28 грн).

Згідно з п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1, 5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Сплати податку з доходів у вигляді дивідендів по акціях та військового збору за 2011 - 2014 ПАТ «УКРНАФТА» підтверджується копіями платіжних доручень №4920-ПБ15 від 14.04.2015, №4921-ПБ15 від 14.04.2015, №4922-ПБ15 від 14.04.2015, №4923-ПБ15 від 14.04.2015, №4924-ПБ15 від 14.04.2015, №4925-ПБ15 від 14.04.2015, №15823-ПБ15 від 02.10.2015, №15824-ПБ15 від 02.10.2015 та витягів з податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку за 2-й та 4-й квартали 2015 року.

Таким чином, за 2011 рік позивачу підлягали виплаті дивіденди в сумі 58 453, 79 грн (62 517, 42 грн х (100 % - 5 % - 1,5%) = 58 453, 79 грн), за 2012 рік - 38 257, 23 грн (40 916, 82 грн х (100% - 5 % - 1,5%) = 38 257, 23 грн), за 2013 рік - 5 085, 47 грн (5 439, 00 грн х (100% - 5 % - 1,5%) = 5 085, 47 грн), за 2014 рік - 33 883, 73 грн (36 239, 28 грн х (100% - 5 % - 1,5%) = 33 883, 73 грн.

Всього за 2007, 2010, 2011-2013 та 2014 року позивачу підлягали виплаті дивіденди на загальну суму 190 982, 52 грн. Наведене скаржником не оспорюється.

Водночас, скаржник зазначає про порушення позивачем строків звернення до відповідача з заявою про виплату дивідендів. Однак, такі посилання є безпідставними, оскільки строки, які встановлені відповідними рішеннями загальних зборів, на які посилається скаржник, визначають період виплати емітентом дивідендів, а не період звернення акціонера з вимогою про таку виплату.

Крім того, ані Законом України «Про акціонерні товариства», ані рішеннями загальних зборів акціонерів не передбачено необхідності звернення акціонера до товариства з вимогою про виплату дивідендів, а також не встановлено умов такого звернення (форми, строку тощо).

За таких обставин, Північний апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач у строки, встановлені рішеннями загальних зборів від 26.01.2010, від 25.02.2011, від 10.10.2014 та від 22.07.2015, виплату нарахованих дивідендів не здійснив, чим порушив право позивача як акціонера ПАТ «УКРНАФТА» на отримання прибутку акціонерного товариства.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до пропуску позивачем строку позовної давності для звернення з даним позовом.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовною давністю є строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 Цивільного кодексу України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Тобто перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Європейський суд з прав людини наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Порушення суб`єктивного цивільного права позивача полягає у порушенні його корпоративних прав на отримання частини прибутку (дивідендів) скаржника.

В силу приписів ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Виплата дивідендів є обов`язком товариства.

Звертаючись з даним позовом у листопаді 2019 року, позивач вказував, що про порушення його права на отримання дивідендів за 2007, 2010, 2011-2013 та 2014 роки йому стало відомо лише у 2019 році в Прилуцькій ОДПІ ГУ ДФС у Чернігівській області та з листа ПАТ «УКРНАФТА» від 19.07.2019 вих. № 01/01/08/03-02/2/122. Позивач зазначив, що особисто участі у загальних зборах товариства він не приймав, належних повідомлень від ПАТ «УКРАНАФТА» про скликання загальних зборів та результати їх проведення не отримував, у зв`язку з чим зазначає, що він не знав і не міг знати про порядок та строки виплати дивідендів.

Водночас, скаржник зазначає, що акціонери були належним чином повідомлені про проведення зборів відповідача та прийняті ним рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про акціонерні товариства» (в редакції, що діяла станом на дату проведення загальних зборів 26.01.2010 та 25.02.2011) письмове повідомлення про проведення загальних зборів акціонерного товариства та їх порядок денний надсилається кожному акціонеру, зазначеному в переліку акціонерів, складеному в порядку, встановленому законодавством про депозитарну систему України, на дату, визначену наглядовою радою, а в разі скликання позачергових загальних зборів на вимогу акціонерів у випадках, передбачених частиною шостою статті 47 цього Закону, - акціонерами, які цього вимагають. Встановлена дата не може передувати дню прийняття рішення про проведення загальних зборів і не може бути встановленою раніше, ніж за 60 днів до дати проведення загальних зборів. Письмове повідомлення про проведення загальних зборів та їх порядок денний надсилається акціонерам персонально (з урахуванням частини другої цієї статті) особою, яка скликає загальні збори, у спосіб, передбачений статутом акціонерного товариства, у строк не пізніше ніж за 30 днів до дати їх проведення. Повідомлення розсилає особа, яка скликає загальні збори, або особа, яка веде облік прав власності на акції товариства у разі скликання загальних зборів акціонерами. Товариство з кількістю акціонерів - власників простих акцій понад 1000 осіб не пізніше ніж за 30 днів до дати проведення загальних зборів також публікує в офіційному друкованому органі повідомлення про проведення загальних зборів. Публічне акціонерне товариство додатково надсилає повідомлення про проведення загальних зборів та їх порядок денний фондовій біржі, на якій це товариство пройшло процедуру лістингу.

Отже, належним повідомленням відповідно до чинного станом на дату проведення спірних загальних зборів законодавства є саме направлення персонального повідомлення та публікація відповідного повідомлення в офіційному друкованому органі.

На підтвердження виконання вимог ст. 35 Закону України «Про акціонерні товариства» при скликанні загальних зборів, призначених на 26.01.2010 та 25.02.2011, скаржник надав копію списків на відправлення рекомендованих листів № 2009р-428 від 26.01.2010 та № 2010р-403 від 25.02.2011, складених реєстратором ВАТ «Фінансова компанія «Укрнафтогаз». У вказаних списках зазначено ОСОБА_1 в якості адресата, а також відмічено список як розсилку повідомлень про скликання загальних зборів акціонерів ВАТ «УКРНАФТА» на 26.01.2010 та на 25.02.2011.

Водночас, матеріали справи не містять документів, які б підтверджували вміст відправлених рекомендованих листів (тексту відповідного письмового повідомлення та обов`язково долученого порядку денного, які б підтверджували, що позивач дійсно був обізнаний про внесення до порядку денного питання про розподіл прибутку товариства та виплату дивідендів за 2007 та 2010 роки), а також доказів отримання таких листів акціонером, що підлягає дослідженню при вирішенні питання про поважність причин пропуску строку позовної давності.

Доказів публікації відповідних повідомлень щодо скликання загальних зборів на 26.01.2010 та на 25.02.2011 в офіційному друкованому органі матеріали справи не містять.

Також у абзаці 2 ч. 4 ст. 30 Закону України «Про акціонерні товариства» (в редакції, яка діяла на дату проведення загальних зборів 26.01.2010 та 25.02.2011), передбачалось, що товариство повідомляє осіб, які мають право на отримання дивідендів, про дату, розмір, порядок та строк їх виплати. Протягом 10 днів після прийняття рішення про виплату дивідендів публічне товариство повідомляє про дату, розмір, порядок та строк виплати дивідендів фондову біржу (біржі), у біржовому реєстрі якої (яких) перебуває таке товариство.

Тобто, нормою, чинною на дату проведення загальних зборів 26.01.2010 та 25.02.2011, не визначалось певного порядку, в якому саме повинно було відбуватись повідомлення акціонерів. Тому, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що визначальним є не спосіб, а сам факт доведення до відома акціонера інформації про дату, розмір, порядок та строк виплати дивідендів з урахуванням оцінки доказів у їх сукупності. Так, лише посилання на згруповані відправлення повідомлення про проведення загальних зборів відповідача та порядок денний не можуть бути беззаперечним доказом щодо можливої обізнаності позивача про прийнятті на них рішення щодо розміру дивідендів та періодів їх виплат. Отримавши кошти за 2006, 2008 роки одним платежем без розбивки за кожний рік, позивач не міг(на переконання суду) припускати невиплату дивідендів за 2007 рік.

На підтвердження виконання вимог абз. 2 ч. 4 ст. 30 Закону України «Про акціонерні товариства» при здійсненні виплат дивідендів за 2007 рік скаржник посилається на копію оголошення, опублікованого у виданні «Урядовий кур`єр» від 13.02.2010 за № 28.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, згідно з рішенням загальних зборів від 26.01.2010 (про виплату дивідендів за 2006, 2007 та 2008 роки) позивачу були виплачені дивіденди за 2006 та 2008 рік одним платежем шляхом здійснення поштового переказу. Документально обґрунтованих доказів та пояснень скаржника щодо підстав вирахування з виплаченої грошової суми дивідендів за 2007 рік скаржником не надано, у зв`язку з чим суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачу не було відомо точної суми, яка підлягала виплаті і за який період. Доказів направлення позивачу персонального повідомлення про розмір та порядок виплати дивідендів за 2006 - 2008 роки матеріали справи не містять. Натомість включення в порядок денний 2006 - 2008 років та надходження певних коштів на виплату дивідендів за цей період є поважною причиною пропуску строку позовної давності.

На підтвердження виконання вимог абз. 2 ч. 4 ст. 30 Закону України «Про акціонерні товариства» при здійсненні виплат дивідендів за 2010 рік скаржником було надано копію публікації у виданні «Бюлетень. Цінні папери України» № 80 (3380) за 30.04.2012 (V частина). Однак, така публікація не може бути належним доказом повідомлення позивача про порядок та строки виплати дивідендів за 2010 рік, оскільки таке оголошення було опубліковане 30.04.2012, тобто вже після закінчення строку виплати дивідендів, встановленого рішенням загальних зборів з 01.03.2011 до 31.12.2011.

Копії публікацій в інтернет-виданнях «УНІАН» та «ВКурсе.ua» про виплату дивідендів за 2010 рік не є належними та допустимими доказами дотримання вимог ст. 30 Закону України «Про акціонерні товариства», а тому обґрунтовано не прийняті судом першої інстанції до уваги.

Доказів направлення позивачу та отримання ним персонального повідомлення про порядок та строк виплати дивідендів за 2010 рік матеріали справи також не містять.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про акціонерні товариства» (в редакції, що діяла станом на дату проведення загальних зборів 10.10.2014 та 22.07.2015) письмове повідомлення про проведення загальних зборів акціонерного товариства та їх порядок денний надсилається кожному акціонеру, зазначеному в переліку акціонерів, складеному в порядку, встановленому законодавством про депозитарну систему України, на дату, визначену наглядовою радою, а в разі скликання позачергових загальних зборів на вимогу акціонерів у випадках, передбачених частиною шостою статті 47 цього Закону, - акціонерами, які цього вимагають. Встановлена дата не може передувати дню прийняття рішення про проведення загальних зборів і не може бути встановленою раніше, ніж за 60 днів до дати проведення загальних зборів. Письмове повідомлення про проведення загальних зборів та їх порядок денний надсилається акціонерам персонально (з урахуванням частини другої цієї статті) особою, яка скликає загальні збори, у спосіб, передбачений статутом акціонерного товариства, у строк не пізніше ніж за 30 днів до дати їх проведення. Повідомлення розсилає особа, яка скликає загальні збори, або особа, яка веде облік прав власності на акції товариства у разі скликання загальних зборів акціонерами. Товариство не пізніше ніж за 30 днів до дати проведення загальних зборів публікує в офіційному друкованому органі повідомлення про проведення загальних зборів. Публічне акціонерне товариство додатково надсилає повідомлення про проведення загальних зборів та їх порядок денний фондовій біржі, на якій це товариство пройшло процедуру лістингу, а також не пізніше ніж за 30 днів до дати проведення загальних зборів розміщує на власній веб-сторінці в мережі Інтернет інформацію, передбачену частиною третьою цієї статті.

Матеріали справи не містять ані доказів направлення позивачу та отримання ним персонального повідомлення про скликання загальних зборів на 10.10.2014 та порядку денного, ані доказів здійснення відповідної публікації в офіційному друкованому органі. Копія публікації на власному веб-сайті скаржника не підтверджує дотримання вимог ч. 1 ст. 35 Закону України «Про акціонерні товариства» щодо належного повідомлення акціонера.

Доводи скаржника про відсутність у нього обов`язку надсилати акціонерам персональні повідомлення про скликання позачергових загальних зборів 10.10.2014 на вимогу ПАТ «НАК «Нафтогаз України» є безпідставними, оскільки у даному випадку досліджується питання не правомірності скликання загальних зборів (дотримання порядку їх скликання), а питання наявності чи відсутності поважних причин пропуску позивачем строку позовної давності. Визначальним є доведення самого факту обізнаності позивача про порушення його права на отримання дивідендів за 2011 - 2013 роки. А тому такі доводи скаржника відхиляються судом, як безпідставні.

Крім того, не може бути належним доказом обізнаності акціонера копія списку на відправлення рекомендованих листів № 2015р-205 від 19.06.2015, складеного реєстратором ПАТ «Фінансова компанія «Укрнафтогаз», оскільки матеріали справи не містять документів, які б підтверджували вміст відправленого рекомендованого листа (тексту відповідного письмового повідомлення та обов`язково долученого порядку денного, які б підтверджували, що позивач дійсно був обізнаний про внесення до порядку денного питання про розподіл прибутку товариства та виплату дивідендів за 2014 рік), а також доказів отримання такого листа акціонером, що підлягає дослідженню при вирішенні питання про поважність причин пропуску строку позовної давності, зважаючи на оцінку документіву сукупності.

Відповідно до абзацу 3 ч. 4 ст. 30 Закону України «Про акціонерні товариства» (в редакції, яка діяла на дату проведення загальних зборів 10.10.2014 та 22.07.2015) товариство в порядку, встановленому статутом, повідомляє осіб, які мають право на отримання дивідендів, про дату, розмір, порядок та строк їх виплати. Протягом 10 днів з дня прийняття рішення про виплату дивідендів за простими акціями публічне акціонерне товариство повідомляє про дату, розмір, порядок та строк виплати дивідендів за простими акціями фондову біржу (біржі), у біржовому реєстрі якої (яких) перебуває таке товариство.

Скаржник зазначає, що товариство керувалось положеннями пункту 6.23 статуту ПАТ «УКРНАФТА» (в редакції від 22.03.2011), яким передбачалось, що товариство повідомляє осіб, які мають право на отримання дивідендів, про дату, розмір, порядок та строки їх виплати. Повідомлення осіб, які мають право на отримання дивідендів розміщується товариством в офіційному друкованому органі та на власній веб-сторінці в мережі Інтернет.

В матеріалах справи наявні копії публікації у виданні «Відомості Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку» від 20.10.2014 № 199, а також витяг з веб-сторінки ПАТ «УКРНАФТА» з розділу «Прес-релізи» від 27.10.2014. Також на підтвердження факту дотримання положень статуту щодо порядку повідомлення осіб, які мають право на отримання дивідендів за 2014 рік, скаржником надано копію публікації у виданні «Відомості Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку» від 30.07.2015 № 142, а також витяг в веб-сторінки ПАТ «УКРНАФТА» з розділу «Прес-релізи» від 30.07.2015.

Як вбачається з тексту повідомлень про прийняті рішення про виплату дивідендів за 2011 - 2013 та 2014 роки товариством було вказано, що перерахування дивідендів іншим акціонерам товариства (окрім НАК «Нафтогаз України») здійснюється в порядку ч. 5 ст. 30 Закону України «Про акціонерні товариства» шляхом перерахування дивідендів Центральному депозитарію цінних паперів. Доказів дотриманні скаржником вимог ч. 5 ст. 30 Закону України «Про акціонерні товариства» матеріали справи не містять.

Враховуючи вищевикладене та висновки Верховного Суду, які в силу ч. 4 ст. 236 ГПК України є обов`язковими, в справах з подібними обставинами (щодо невиплати дивідендів акціонерам ПАТ «УКРНАФТА»), правомірним є висновок суду першої інстанції про системний характер допущених товариством порушень, які полягають у неналежному дотриманні порядку повідомлення своїх акціонерів про скликання загальних зборів і їх порядок денний, про результати прийнятих рішень та, як наслідок, системного ухилення товариства від виконання обов`язку з виплати акціонерам-позивачам належних їм дивідендів.

Наведене спростовує доводи скаржника про бездіяльність позивача та пропуск ним строку позовної давності внаслідок «зволікання зі зверненням до суду», оскільки в даному випадку саме товариство є зобов`язаною стороною, що порушило покладені на нього обов`язки та створило умови, за яких були порушені майнові права позивача у даній справі та інших позивачів-акціонерів, за позовами яких були ініційовані судові провадження з аналогічних підстав.

Посилання скаржника на те, що позивач був працівником товариства та був обізнаний (мав бути обізнаний) про виплату дивідендів за спірний період відхиляються судом апеляційної інстанції з огляду на таке.

В матеріалах справи наявні копії наказів товариства про переведення Лисяного Миколи Кириловича на іншу роботу № 819-м від 29.09.2017, яким переведено позивача на іншу посаду та про припинення трудового договору (контракту) №514-к від18.05.2018, яким, відповідно, звільнено працівника (а. с. 71, 72, т. 2). Водночас, доказів того, що позивач був працівником товариства на момент прийняття рішень про виплату дивідендів (2010, 2011, 2014, 2015 роки), матеріали справи взагалі не місять. До того ж, та обставина, що позивач був працівником товариства не може свідчити як про беззаперечний факт його обізнаності про прийнятті загальними зборами рішення. Доказів участі в таких зборах в якості секретаря зборів, особи, яка забезпечує їх проведення, матеріали справи не містять. При цьому така обставина не може нівелювати обов`язок скаржника повідомити акціонера товариства про ухвалені рішення, зокрема, щодо виплати дивідендів.

За таких обставин, Північний апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в матеріалах даної справи відсутні належні, допустимі, достовірні та вірогідні докази, в розумінні ст. 76 - 79 ГПК України, належного повідомлення позивача як акціонера ПАТ «Укрнафта» відповідно до вимог ст. 35 Закону України у відповідній редакції про проведення загальних зборів ВАТ «Укрнафта» 26.01.2010, 25.02.2011, 10.10.2014 та 22.07.2015 та їх порядок денний. Також матеріали справи не містять доказів письмового повідомлення позивача про результати прийнятих рішень на відповідних зборах, в тому числі щодо порядку, розміру та строків виплати дивідендів.

Отже, правомірним є висновок суду першої інстанції про те, позивачем пропущено строк позовної давності за вимогами про стягнення дивідендів за 2007, 2010, 2011 -2013, 2014 роки з поважних причин, у зв`язку з чим порушене право позивача підлягає захисту. А тому доводи скаржника стосовно відсутності підстав для визнання причин пропуску позивачем строку позовної давності поважними, є необґрунтованими та відхиляються судом.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 28.11.2019 у справі № 910/4040/19, від 19.12.2018 у справі № 910/3350/18, від 17.01.2018 у справі № 910/11316/17.

Таким чином, беручи до уваги, що право на отримання частки прибутку (дивідендів) акціонером передбачено статтею 116 Цивільного кодексу України, Законом України «Про господарські товариства» і з цього питання були прийняті рішення загальними зборами відповідача, однак останній виплату дивідендів в сумі 190 982, 52 грн не здійснив, чим порушив свої зобов`язання і права позивача, який є акціонером ПАТ «Укрнафта» з кількістю акцій 1 554 штук, на мирне володіння майном, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача невиплачених дивідендів за 2007, 2010, 2011 -2013, 2014 роки є правомірними та обґрунтованими.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивачем було заявлено до стягнення суму дивідендів без вирахування з суми дивідендів за 2007 та 2010 роки військового збору (1, 5 %). Однак, враховуючи межі позовних вимог, Господарський суд міста Києва дійшов правомірного висновку про стягнення заборгованості зі сплати дивідендів за 2007, 2010, 2011 - 2013, 2014 роки в сумі 190 109, 45 грн.

Крім того, позивачем було заявлено про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ст. 524, 533 - 535 і 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

У статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналогічні висновки викладено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 11 вказаного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Таким чином, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, зокрема, і з рішення загальних зборів акціонерного товариства про виплату дивідендів.

Отже, невиплата дивідендів у строки, визначені законом або установчими документами юридичної особи, є порушенням грошового зобов`язання, у зв`язку з яким настають правові наслідки, передбачені ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Враховуючи невиконання скаржником зобов`язань з виплати дивідендів позивачу, вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних витрат, нарахованих на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, ґрунтуються на нормах закону, а посилання скаржника на відсутність порушеного грошового зобов`язання з боку ПАТ «УКРНАФТА» є безпідставними та необґрунтованими.

Рішеннями загальних зборів акціонерів від 26.01.2010, від 25.02.2011, від 10.10.2014 та від 22.07.2015 строк виконання зобов`язання зі сплати дивідендів за 2007 рік встановлено до 01.08.2011 (відповідно період прострочення починається з 02.08.2011), за 2010 рік - до 31.12.2011 (період прострочення починається з 01.01.2012), за 2011 - 2013 роки - до 10.04.2015 (період прострочення починається з 11.04.2015), а за 2014 рік - до 03.10.2015 (період прострочення починається з 04.10.2015). У 2016 році було 366 днів.

Сума 3 % річних від суми простроченого відповідачем зобов`язання складає 31 420, 75 грн, з яких: 8 232, 99 грн - сума 3 % річних, нарахована за період з 02.08.2011 до 10.11.2019 за прострочення виплати дивідендів за 2007 рік; 5 012,59 грн - сума 3 % річних, нарахована за визначений позивачем період з 03.01.2012 до 10.11.2019 за прострочення виплати дивідендів за 2010 рік; 14 006, 08 грн - сума 3 % річних, нарахована за період з 11.04.2015 до 10.11.2019 за прострочення виплати дивідендів за 2011 - 2013 роки; 4 169, 09 грн - сума 3 % річних, нарахована за період з 04.10.2015 до 10.11.2019 за прострочення виплати дивідендів за 2014 рік.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом в постановах від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18, від 13.02.2019 у справі № 924/312/18.

Як вірно встановлено судом першої інстанції позивачем було безпідставно включено неповний місяць квітень 2015 року до періоду нарахування інфляційних втрат за прострочення відповідачем виплати дивідендів за 2011 - 2013 роки. Сума інфляційних втрат, у даному випадку, підлягає нарахуванню за період з травня 2015 року по листопад 2019 року і становить 53 722, 69 грн.

Сума інфляційних втрат за прострочення відповідачем виплати дивідендів за 2007, 2010 та 2014 року становить більшу суму, ніж нараховано позивачем, у зв`язку з чим відповідні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі (в межах позовних вимог).

Ураховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком Господарського суду міста Києва про те, що вимоги про стягнення інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню на суму 156 894,68 грн. Вимоги про стягнення інфляційних втрат в розмірі 20 364,38 грн, що нараховані за квітень 2015 року за прострочення виплати дивідендів за 2011 - 2013 роки, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Отже, Північний апеляційний господарський суд вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнення з ПАТ «Укрнафта» заборгованості з виплати дивідендів в сумі 190 109, 45 грн, 3 % річних в сумі 31 420, 75 грн, інфляційних втрат в сумі 156 894, 68 грн. Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків, а тому відхиляються судом апеляційної інстанції.

Оскільки рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2020 в частині стягнення витрат на правничу допомогу не оскаржувалося, то в силу норми ст. 269 ГПК України, у вказаній частині не переглядається. Порушення норм права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду в зазначеній частині не встановлено.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Отже, Північний апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення х ПАТ «Укрнафта» дивідендів та нарахованих З % річних та інфляційних втрат (частково).

Таким чином, на підставі ст. 2, 4, 126, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

9. Судові витрати

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги по суті, понесені судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції (судовий збір) покладаються на скаржника в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281 - 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2020 у справі № 910/15324/19 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2020 у справі №910/15324/19 - залишити без змін.

3. Судовий збір, понесений у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на скаржника.

4. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 02.07.2020

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді В.В. Сулім

О.М. Гаврилюк