ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А

07.07.2020 Справа № 905/1235/20

Господарський суд Донецької області у складі судді Фурсової С.М. розглянувши матеріали заяви Приватного підприємства «Шериф - захищати та охороняти» (02090, місто Київ, вулиця Сосницька, будинок №1/44; )

до боржника Фізичної особи-підприємця Рябова Романа Ігоровича ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 )

про видачу судового наказу, -

В С Т А Н О В И В

Приватне підприємство «Шериф - захищати та охороняти» звернулось до господарського суду Донецької області з заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Фізичної особи-підприємця Рябова Романа Ігоровича 6 971,29 гривень з яких: 1 471,29 гривень заборгованості за надані послуги, 5 500,00 гривень вартість безпідставно набутого майна.

Дослідивши вищевказану заяву та додані до неї документи, судом встановлено наступне:

Частиною 1, 2 статті 147 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги.

Згідно з статтею 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Статтею 150 Господарського процесуального кодексу України наведено вимоги щодо форми і змісту заяви про видачу судового наказу, згідно з якими заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником. У заяві повинно бути зазначено: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника; 3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання; 4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; 5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

До заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, - якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Згідно з частиною 1 статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 1 статті 91 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Положеннями статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України встановлено вимоги щодо належності, допустимості, достатності та достовірності доказів. Так, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, в обґрунтування своїх вимог заявник посилається на неналежне виконання Фізичною особою-підприємцем Рябовим Романом Ігоровичем зобов`язань за договором про надання послуг №6006656 КОМ/А від 09.10.2018.

09.10.2018 між Приватним підприємством «Шериф - захищати та охороняти» та Фізичною особою-підприємцем Рябовим Романом Ігоровичем було укладено договір №6006656 КОМ/А про надання послуг за допомогою технічних засобів охорони.

При цьому, судом встановлено наступне.

За змістом розділу 1 цього договору виконавець надає послуги замовнику в обсягах та кількості які ним обрані, в порядку та на умовах визначених цим договором. Обумовлений сторонами обсяг послуг та їх вартість вказується в Додатку 1 до даного договору та являється його невід`ємною частиною.

Відповідно до Додатку 1 до договору про надання послуг за допомогою технічних засобів охорони №6006656 КОМ/А від 09.10.2018 року, сторонами погоджена щомісячна вартість послуги з охорони об`єкта (пункт 1.3.1.) в сумі 500,00 гривень.

Відповідно до п.2.4. договору, ціна за послуги може змінюватися (визначатись та коригуватись) виконавцем, залежно від зміни, норм витрат на здійснення таких послуг, цін на ринку, збільшення розміру податків, зборів, інших обов`язкових платежів, тощо, на основі наданого виконавцем повідомлення. У випадку, якщо замовник в 15-ти денний термін з дня отримання повідомлення про зміну ціни не повідомив виконавця про прийняте рішення, тоді вважається що замовник погоджується здійснювати оплату послуг за новими цінами.

Дослідивши доданий до заяви про видачу судового наказу розрахунок заборгованості за договором про надання послуг за допомогою технічних засобів охорони №6006656 КОМ/А від 09.10.2018 року, судом встановлено, що вартість наданих виконавцем замовнику послуг за січень-лютий 2020 року становить 550 гривень на місяць, замість встановлених у договорі 500 гривень щомісяця.

У своїй заяві про видачу судового наказу заявник зазначає, що на початку грудня 2019 року замовник був повідомлений виконавцем та обізнаний про зміну вартості послуг до рівня 550,00 гривень на місяць починаючи з 01.01.2020 року. Про відмову від послуг за договором замовник не повідомляв, продовжував користувався відповідними послугами виконавця та сплачувати їх вартість з урахуванням змін.

Разом з тим, заявником до суду не надано жодних доказів повідомлення ФОП Рябова Р.І. про зміну ціни послуг, що в свою чергу не дає суду можливості пересвідчитися в безспірності заявленої до стягнення заборгованості.

Крім того, відповідно до п.1 ч.3 ст.150 Господарського процесуального кодексу України до заяви про видачу судового наказу додається, зокрема, документ, що підтверджує сплату судового збору.

Згідно ч. 1 ст. 151 Господарського процесуального кодексу України за подання заяви про видачу судового наказу справляється судовий збір у розмірі, встановленому законом.

На підтвердження сплати суми судового збору за подачу заяви про видачу судового наказу, заявником надано платіжне доручення № 173 від 07.05.2020 на суму 210,20 грн.

Дослідивши платіжне доручення, судом встановлено, що заявником сплачено судовий збір за подання позовної заяви, а не заяви про видачу судового наказу, що підтверджується відповідним зазначенням призначення платежу у платіжному дорученні: «судовий збір, за позовом ПП ШЕРИФ-ЗАХИЩАТИ та ОХОРОНЯТИ до ФОП Рябов Р.І.», а не «судовий збір за подання заяви ПП «Шериф-захищати та охороняти» про видачу судового наказу».

Відтак, за висновками суду, вимоги п.1 ч.3 ст.150 Господарського процесуального кодексу України щодо надання до суду документу, що підтверджує сплату судового збору не виконані заявником належним чином.

Згідно з ч.1 ст.152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо:1) заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу; 2) заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано; 3) заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу; 4) наявні обставини, зазначені у частині першій статті 175 цього Кодексу; 5) з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою; 6) судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ; 7) судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 цієї частини; 8) із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу на підставі п.п.1, 8 ч.1 ст.152 ГПК України.

Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків (ч.1 ст.153 ГПК України).

При цьому, як встановлено судом, Приватне підприємство «Шериф - захищати та охороняти» вже зверталось до господарського суду Донецької області з заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Фізичної особи-підприємця Рябова Романа Ігоровича 6 971,29 гривень з яких: 1 471,29 гривень заборгованості за надані послуги, 5 500,00 гривень вартість безпідставно набутого майна.

Ухвалою Господарського суду Донецької області №905/1001/20 від 01.06.2020 відмовлено заявнику у видачі судового наказу з цих саме підстав.

За приписами ч.1 ст.153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з визначених підстав не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою лише після усунення її недоліків.

Повторне звернення Приватного підприємства «Шериф - захищати та охороняти» з такою самою заявою без усунення її недоліків може бути розцінено судом як зловживання процесуальними правами та матиме наслідки у вигляді вжиття заходів процесуального примусу.

Керуючись ст.148, п.п. 1, 4 ч. 3 ст.150, п.п.1, 8 ч.1 ст.152, ст.ст.153, 154, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В

Відмовити Приватному підприємству «Шериф - захищати та охороняти» у видачі судового наказу за вимогою про стягнення з Фізичної особи-підприємця Рябова Романа Ігоровича 6 971,29 гривень з яких: 1 471,29 гривень заборгованості за надані послуги, 5 500,00 гривень вартість безпідставно набутого майна.

Ухвала набрала чинності з моменту її підписання - 07.07.2020.

Апеляційна скарга на ухвалу суду відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суд доводить до відома учасників справи, що враховуючи зміни до прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України, які були внесенні Законом №540-ІX від 30.03.2020, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею, зокрема, 256 продовжуються на строк дії такого карантину.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Повідомити учасників справи про можливість ознайомитись з електронною копією ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень за його веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя С.М. Фурсова