ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2020 р.м. ХарківСправа № 922/1512/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Сальнікової Г.І.

при секретарі судового засідання Редько А.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Приватного підприємства "Культурний центр народної творчості "Слобожанщина" (61166, м. Харків, вул. Серпова, 4, офіс 508)
до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях (61057, м. Харків, майдан Театральний, 1) 3-тя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Фонд державного майна України (01133, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, буд. 18/9)
про надання згоди на проведення невід`ємних поліпшень
за участю представників:

позивача - Бондаренко Я.О., договір про надання правової допомоги №8 від 03.02.2020,

відповідача - Амельченко С.О., довіреність №61 від 26.12.2019,

третьої особи - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Харківської області подано позов Приватного підприємства "Культурний центр народної творчості "Слобожанщина" 9позивач) до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях (відповідач), згідно вимог якого, позивач просить суд визнати такою, що надана згода Приватному підприємству "Культурний центр народної творчості "Слобожанщина" на проведення невід`ємних поліпшень: №№ 16, 17, 18, 19, 20, 21 у підвалі, площею 71,8 кв.м., кімнати №№ 2, 3, 4, 5, 18, 19, 20, 21 22, 23, 45, 46, 47, 48, 49, частину кімнати № 6 площею 7,5 кв.м, першого поверху площею, 259,0 кв.м., кім. №№ 3, 4, 6, 7, 8, 10, 11, 12, 16 третього поверху, площею 145,6 кв.м., кім. №№ 3, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 17, 18, 19, 20, 21, 26, 27, 28 четвертого поверху площею 349,2 кв.м., 6- поверхової будівлі, пам`ятки архітектури (охоронний номер № 611) інв. № 1, загальною площею 825,6 кв.м., розміщене за адресою: м. Харків, вул. Сумська, буд. 1, що перебуває на балансі Державної установи "Державний інститут праці та соціально - економічних досліджень" за договором оренди № 0050Х/2019 індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності від 13.09.2019р. укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях та Приватним підприємством "Культурний центр народної творчості "Слобожанщина".

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 20.05.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, визнано справу малозначною та задоволено клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, відкрито спрощене позовне провадження у справі № 922/1512/20, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням учасників справи та призначено судове засідання на 09.06.2020 об 11:45.

09.06.2020 через загальний відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 12810), який досліджено та приєднано до матеріалів справи.

09.06.2020 через загальний відділ діловодства суду, до початку розгляду справи по суті від відповідача надійшла заява про залучення третьої особи (вх. № 12857), в якій просить суд залучити третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Фонд державного майна України. Дану заяву обґрунтовано тим, що Фонд державного майна України є таким органом, що прийняв рішення про приватизацію державного майна, в якому знаходяться спірні приміщення.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 09.06.2020 заяву відповідача про залучення третьої особи (вх. № 12857 від 09.06.2020) задоволено, залучено Фонд державного майна України до участі у справі в якості 3-ї особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача та розгляд справи відкладено на 24.06.2020 на 10:00.

Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 24.06.2020 розгляд справи відкладено на 01.07.2020 на 10:40.

30.06.2020 через загальний відділ діловодства суду від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача надійшли пояснення щодо позову (вх. № 14780), які досліджено та приєднано до матеріалів справи.

Позивач в судове засідання 01.07.2020 з`явився, заявлені позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві та наполягав на задоволенні позову.

Відповідач в судове засідання 01.07.2020 проти позову заперечив повністю з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просив суд у задоволенні позову відмовити.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача в судове засідання 01.07.2020 не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, про розгляд справи повідомлена належним чином.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 3 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989.

З огляду на те, що у матеріалах справи достатньо документів для правильного вирішення спору по даній справі, у судовому засіданні 01.07.2020 на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду по даній справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заявлені позовні вимоги та заперечення проти них, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні представників позивача та відповідача, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

13 вересня 2019 року між Відповідачем - Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях (Орендодавець) та Позивачем - Приватним підприємством "Культурний центр народної творчості "Слобожанщина" (Орендар), було укладеного договір оренди № 0050Х/2019 індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності, предметом якого є нежитлові приміщення кімнати №№ 16, 17, 18, 19, 20, 21 у підвалі, площею 71,8 кв.м., кімнати №№ 2, 3, 4, 5, 18, 19, 20, 21 22, 23, 45, 46, 47, 48, 49, частину кімнати № 6 площею 7,5 кв.м, першого поверху площею, 259,0 кв.м., кім. №№ 3, 4, 6, 7, 8, 10, 11, 12, 16 третього поверху, площею 145,6 кв.м., кім. №№ 3, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 17, 18, 19, 20, 21, 26, 27, 28 четвертого поверху площею 349,2 кв.м., 6- поверхової будівлі, пам`ятки архітектури (охоронний номер № 611) інв. № 1, загальною площею 825,6 кв.м., розміщене за адресою: м. Харків, вул. Сумська, буд. 1, (далі - Майно), що перебуває на балансі Державної установи «Державний інститут праці та соціально-економічних досліджень» (далі за текстом Договір).

Пунктом 5.4 Договору визначено, що Орендар зобов`язаний забезпечити збереження орендованого майна, запобігати його пошкодженню і псуванню, тримати майно в порядку, передбаченому санітарними нормами та правилами пожежної безпеки, підтримувати орендоване майно в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, здійснювати заходи протипожежної безпеки.

Відповідно до пункту 6.3 Договору за письмовою згодою Орендодавця та уповноваженого органу управління здійснювати капітальний ремонт, проводити зміну, реконструкцію, розширення, технічне переозброєння орендованого Майна, що зумовлює підвищення його вартості.

Пунктом 4.4. Договору встановлено, що для отримання згоди Орендодавця на здійснення поліпшень Орендар звертається до Орендодавця згідно з Порядком надання орендарю згоди орендодавця державного майна на здійснення невід`ємних поліпшень орендованого державного майна, який затверджений наказом Фонду державного майна України 25 травня 2018 року № 686 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 11 червня 2018 р. за № 711/32163

Згідно із п. 2 Порядку надання орендарю згоди орендодавця державного майна на здійснення невід`ємних поліпшень орендованого державного майна, який затверджений наказом Фонду державного майна України 25 травня 2018 року № 686 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 11 червня 2018 р. за № 711/32163 (далі за текстом - Порядок), процедура надання орендарю згоди орендодавця державного майна на здійснення невід`ємних поліпшень орендованого державного майна включає такі етапи: подання заяви і пакета документів орендарем; розгляд заяви і документації орендаря; прийняття відповідного рішення.

Відповідно до п. 3 Порядку, для розгляду питання про надання згоди орендарю на здійснення невід`ємних поліпшень орендованого державного майна орендар подає заяву і такі документи: опис передбачуваних поліпшень і кошторис витрат на їх проведення; інформацію про доцільність здійснення поліпшень орендованого майна; приписи органів пожежного нагляду, охорони праці (за їх наявності); довідку балансоутримувача про вартість об`єкта оренди згідно з даними бухгалтерського обліку на початок поточного року; завірену копію проектно-кошторисної документації, якщо інше не встановлено договором оренди; звіт за результатами експертизи кошторисної частини проектної документації на здійснення невід`ємних поліпшень.

Із обставин справи слідує, що позивачем, відповідно до умов договору оренди та вимог чинного законодавства, був підготовлений пакет документів на здійснення невід`ємних поліпшень орендованого державного майна, а саме: звіт про технічний стан нежитлових приміщень кімнати №№ 16, 17, 18, 19, 20, 21 у підвалі, площею 71,8 кв.м., кімнати №№ 2, 3, 4, 5, 18, 19, 20, 21 22, 23, 45, 46, 47, 48, 49, частину кімнати № 6 площею 7,5 кв.м, першого поверху площею, 259,0 кв.м., кім. №№ 3, 4, 6, 7, 8, 10, 11, 12, 16 третього поверху, площею 145,6 кв.м., кім. №№ 3, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 17, 18, 19, 20, 21, 26, 27, 28 четвертого поверху площею 349,2 кв.м., 6- поверхової будівлі, загальною площею 825,6 кв.м., за адресою: м. Харків, вул. Сумська, буд. 1; зведений кошторис розрахунку вартості будівництва від 02.12.2019р.; інформація про доцільність здійснення поліпшень орендованого майна (лист органу уповноваженого управляти державним майном від 28.12.2019р. № 3242-04/454614-06 та лист балансоутримувача від 15.01.2020р. № 8); довідка Державної установи «Державний інститут праці та соціально-економічних досліджень» від 15.01.2020р. № 11; лист Головного управління держпраці у Харківській області від 04.03.2020р. № 07/2555/03.02-17/2370; припис ГУ ДСНС України у Харківській області про усунення порушень вимог законодавства в сфері техногенної та пожежної безпеки від 24.01.2020р. № 45; експертна оцінка філії ДП «УКРДЕРЖБУДЕКСПЕРТИЗА», щодо розгляду кошторисної частини проектної документації за робочим проектом від 09.12.2019р. № 23-19/07.

Так, із матеріалів справи вбачається, що 11.03.2020р. листом № 11/03/20 Позивач звернувся до Відповідача з проханням надати дозвіл на проведення невід`ємних поліпшень нерухомого державного нежитлових приміщень кімнати №№ 16, 17, 18, 19, 20, 21 у підвалі, площею 71,8 кв.м., кімнати №№ 2, 3, 4, 5, 18, 19, 20, 21 22, 23, 45, 46, 47, 48, 49, частину кімнати № 6 площею 7,5 кв.м, першого поверху площею, 259,0 кв.м., кім. №№ 3, 4, 6, 7, 8, 10, 11, 12, 16 третього поверху, площею 145,6 кв.м., кім. №№ 3, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 17, 18, 19, 20, 21, 26, 27, 28 четвертого поверху площею 349,2 кв.м., 6- поверхової будівлі, загальною площею 825,6 кв.м., за адресою: м. Харків, вул. Сумська, буд. 1.

У відповідь, листом від 26.03.2020р. № 18-03-02-03246, Відповідач відмовив Позивачу у наданні згоди на проведення невід`ємних поліпшень орендованого майна, пославшись ч. 6 ст. 21 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Водночас, суд вважає підставними доводи позивача, що така відмова є необґрунтованою з огляду на наступне.

Відповідно до приписів ст. 5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Згідно вимог ст.16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу Автономної Республіки Крим, або органу місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, та в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України "Про Фонд державного майна України" визначено, що Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління.

Статтею 4 вказаного Закону України передбачено, що до основних завдань Фонду державного майна України належать, зокрема, реалізація державної політики у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності; управління об`єктами державної власності, зокрема корпоративними правами держави у статутних капіталах господарських товариств, щодо яких прийнято рішення про приватизацію та затверджено план розміщення акцій; товариств, утворених у процесі перетворення (у тому числі шляхом корпоратизації) державних підприємств, що належать до сфери його управління, а також товариств, утворених за участю Фонду державного майна України.

Тобто, Фонд державного майна України є суб`єктом владних повноважень, рішення якого можуть бути оскаржені в порядку адміністративного судочинства, але тільки у сфері публічно- правових відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (зазвичай майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень (вказана позиція також викладена у постановах Верховного Суду України від 23.02.2016 р. у справі № 21-6551а15 та від 02.03.2016 р. у справі № б- 14цс16).

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, наданим у постанові від 22.08.2018 р. по справі № 826/13571/17, під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Зважаючи, що в основі даного спору є не публічно-правові, а організаційні та майнові відносини, що склались між Позивачем та Відповідачем щодо реалізації прав орендаря в частині здійснення капітального ремонту та здійснення поліпшень орендованого майна - об`єкта державної власності, обґрунтовані порушенням приватного права суб`єкта господарювання, суд вважає, що даний спір не є публічно-правовим та має розглядатись в порядку господарського судочинства.

Відповідно до п. 4 ст. 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" 10 квітня 1992 року № 2269-XII (зі змінами та доповненнями), чинного на момент укладання договору оренди, у разі надходження заяви про оренду майна на короткий строк (не більше п`яти днів та без права продовження строку дії договору оренди) або заяви від бюджетної установи, музею, підприємства чи громадської організації у сфері культури і мистецтв (у тому числі національної творчої спілки або її члена під творчі майстерні), релігійної організації для забезпечення проведення релігійних обрядів та церемоній, громадської організації ветеранів або осіб з інвалідністю, реабілітаційних установ для осіб з інвалідністю та дітей з інвалідністю, державних та комунальних спеціалізованих підприємств, установ та закладів соціального обслуговування, що надають соціальні послуги відповідно до Закону України "Про соціальні послуги", Пенсійного фонду України та його органів, державних видавництв і підприємств книгорозповсюдження, вітчизняних видавництв та підприємств книгорозповсюдження, що забезпечують підготовку, випуск та (чи) розповсюдження не менш як 50 відсотків книжкової продукції державною мовою (за винятком видань рекламного та еротичного характеру), оголошення про намір передати майно в оренду не розміщується і договір оренди укладається з таким заявником без проведення конкурсу. Законами України можуть бути визначені інші випадки передачі державного та комунального майна в оренду без проведення конкурсу.

У зв`язку із тим, що Позивач відповідно до своєї статутної діяльності відноситься до підприємства у сфері культури і мистецтва, тому в силу вимог законодавства (чинного на момент укладення договору) нерухоме державне майно було передану позивачу в оренду без проведення конкурсу.

27.12.2019р. набрав чинності Закон України «Про оренду державного та комунального майна» № 157-IX від 03.10.2019р., який введений в дію 01.02.2020р.

Так, відповідно до ч. 6 ст. 21 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» підставами для прийняття рішення про відмову у погодженні клопотання орендаря про здійснення невід`ємних поліпшень є ,зокрема, отримання орендарем майна в оренду без проведення аукціону або конкурсу.

Проте, відмовляючи Позивачу у наданні дозволу на здійсненні невід`ємних поліпшень не було враховано, що договір оренди було укладено 13 вересня 2019 року, тобто, до набрання чинності Закон України «Про оренду державного та комунального майна» № 157-IX від 03.10.2019р. Під час укладання даного договору сторони керувалися Законом України «Про оренду державного та комунального майна» 10 квітня 1992 року № 2269-XII (зі змінами та доповненнями).

Згідно з ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

При цьому, Закон України "Про оренду державного та комунального майна" регулює організаційні відносини, пов`язані з передачею в оренду майна державних підприємств, установ та організацій, підприємств, заснованих на майні, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності (далі - підприємства), їх структурних підрозділів, та іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває в державній та комунальній власності; майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання державного майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності.

З огляду на те, що у даній справі розглядається спір стосовно орендованого майна, що належить до державної власності, на спірні правовідносини поширюється дія Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Частиною 1 ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

А отже, нездійснення капітального ремонту об`єкту оренди унеможливлює здійснення діяльності з використання цього майна та, фактично, робить мету оренди майна недосяжною.

Виходячи з системного аналізу Закону України "Про оренду державного та комунального майна" 10 квітня 1992 року № 2269-XII (зі змінами та доповненнями) не вбачається жодних обмежень та заборон щодо здійснення невід`ємних поліпшень орендарями, які уклали договори оренди без проведення конкурсу.

При цьому, судом враховано, що згідно з абз. 3 ч. 2 прикінцевих та перехідних положень "Про оренду державного та комунального майна" № 157-IX від 03.10.2019р., Договори оренди державного та комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, зберігають свою чинність та продовжують діяти до моменту закінчення строку, на який вони були укладені. Тобто, з наведеного вбачається, що норма ч. 6 ст. 21 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" розповсюджується на договори оренди, укладені саме за цим законом, а не ті, що були укладенні до набрання його чинності.

Так, з метою впровадження в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини законодавець ратифікував Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї, а також прийняв Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", згідно якого національні суди зобов`язані застосовувати при розгляді справ наведені акти та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях у справах "Мелахер та інші проти Австрії" від 19.12.1998 р. "Бурдов проти Росії" від 07.05.2002 р., "Прессос Компанія Нав`єра С.А." та інші проти Бельгії" від 28.10.1995 р., "Пайн Велі Девелопмент Лтд." та інші проти Ірладнії" від 23.10.1991 р. визначив, що під поняттям "майно" розуміється не лише майно, яке належить особі на праві власності згідно законодавства країни, в якій виник спір, а також під даним поняттям можуть бути прибутки, що випливають з власності, кошти, належні заявникам на підставі судових рішень, "активи", які можуть виникнути, «правомірні очікування»/«законні сподівання» особи. Концепція "майна" в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися "правом власності", а відтак і "майном". До таких активів може відноситися право оренди (рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" від 25.03.1999 р., заява №311107/96, п.54).

У справі "Пайн Велі Девелопмент ЛТД" та інші проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що статтю 1 Першого протоколу до Конвенції можна застосовувати для захисту "правомірних очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. "Правомірні очікування" виникають у особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала усі підстави вважати таке рішення дійсним та розраховувати на певний стан речей.

При цьому слід зазначити, що правомірні очікування позивача, є об`єктом правового захисту згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та національного законодавства України.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) орендар має право за погодженням з орендодавцем, якщо інше не передбачено договором оренди, за рахунок власних коштів здійснювати реконструкцію, технічне переоснащення, поліпшення орендованого майна.

Більш того, саме умовами договору оренди чітко визначено право орендаря на здійснення невід`ємних поліпшень. Відповідно до п.5.4 Договору оренди, Орендар зобов`язаний забезпечити збереження орендованого майна, запобігати його пошкодженню і псуванню, тримати майно в порядку, передбаченому санітарними нормами та правилами пожежної безпеки, підтримувати орендоване майно в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, здійснювати заходи протипожежної безпеки.

Відповідно до пункту 6.3 Договору за письмовою згодою Орендодавця та уповноваженого органу управління здійснювати капітальний ремонт, проводити зміну, реконструкцію, розширення, технічне переозброєння орендованого Майна, що зумовлює підвищення його вартості.

Пунктом 4.4. Договору оренди передбачено, що для отримання згоди Орендодавця на здійснення поліпшень Орендар подає заяву і матеріали згідно з Порядком надання орендарю згоди орендодавця державного майна на здійснення невід`ємних поліпшень орендованого державного майна, затвердженим наказом Фонду державного майна України від 25.05.2018 N 686 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 11.06.2018 за N 711/32163.

Також, зі змісту листа Відповідача від 26.03.2020 р. № 18-03-02-03246 вбачається, що у останнього не виникло жодних нарікань до змісту та форми технічної документації щодо здійснення невід`ємних поліпшень.

При цьому, у Відповідача не було будь - яких зауважень і до кошторисної документації, а сума невід`ємних поліпшень склала 3875,209 тис. грн., в тому числі: будівельні роботи 2961,858 тис. грн., інші витрати 913,351 тис. грн., що є більшою а ніж 25% ринкової вартості об`єкта оренди, визначеної суб`єктом оціночної діяльності для цілей оренди майна, як того вимагає законодавство.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15,16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з положеннями ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.ст. 13, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доводи відповідача, які викладено у відзиві на позовну заяву, судом відхиляються, оскільки як зазначалося судом вище, відповідно до абз. 3 ч. 2 прикінцевих та перехідних положень "Про оренду державного та комунального майна" № 157-IX від 03.10.2019р., де чітко зазначено, що Договори оренди державного та комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, зберігають свою чинність та продовжують діяти до моменту закінчення строку, на який вони були укладені. Тобто, з наведеного вбачається, що норма ч. 6 ст. 21 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" розповсюджується на договори оренди укладені саме за цим законом, а не ті, що були укладенні до набрання його чинності.

Таким чином, норма ч. 6 ст. 21 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" розповсюджується на договори оренди, укладені саме за цим законом, а не ті, що були укладенні до набрання його чинності.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

З урахуванням наведеного та зважаючи на встановлені у справі обставини, суд вважає, що позивач довів суду належними та допустимими доказами підставність та обґрунтованість позовних вимог, тому позовні вимоги Приватного підприємства "Культурний центр народної творчості "Слобожанщина" підлягають задоволенню.

Здійснюючи розподіл судових витрат за наслідками розгляду справи, враховуючи вимоги статті 129 ГПК України, а також висновки суду про повне задоволення позову, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з оплатою судового збору, підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача в розмірі 2102,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 20, 46, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати такою, що надана згода Приватному підприємству "Культурний центр народної творчості "Слобожанщина" на проведення невід`ємних поліпшень: №№ 16, 17, 18, 19, 20, 21 у підвалі, площею 71,8 кв.м., кімнати №№ 2, 3, 4, 5, 18, 19, 20, 21 22, 23, 45, 46, 47, 48, 49, частину кімнати № 6 площею 7,5 кв.м, першого поверху площею, 259,0 кв.м., кім. №№ 3, 4, 6, 7, 8, 10, 11, 12, 16 третього поверху, площею 145,6 кв.м., кім. №№ 3, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 17, 18, 19, 20, 21, 26, 27, 28 четвертого поверху площею 349,2 кв.м., 6- поверхової будівлі, пам`ятки архітектури (охоронний номер № 611) інв. № 1, загальною площею 825,6 кв.м., розміщене за адресою: м. Харків, вул. Сумська, буд. 1, що перебуває на балансі Державної установи "Державний інститут праці та соціально - економічних досліджень" за договором оренди № 0050Х/2019 індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності від 13.09.2019р. укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях та Приватним підприємством "Культурний центр народної творчості "Слобожанщина".

Стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях (61057, м. Харків, майдан Театральний, 1 ) на користь Приватного підприємства «Культурний центр народної творчості "Слобожанщина" (61166, м. Харків, вул. Серпова, 4, офіс 508, ) 2102,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256-259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "03" липня 2020 р.

Суддя Г.І. Сальнікова