ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"08" липня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/937/20

Господарський суд Одеської області у складі судді Петренко Н.Д.,

за участю секретаря судового засідання Потребенко О.М.,

розглянувши справу № 916/937/20 в порядку спрощеного позовного провадження

за позовом: приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» /, адреса - 87505, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Лепорського, буд. 1, e-mail: /

до відповідача: акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» /, адреса - 65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19/

про стягнення штрафу в розмірі 180 544,70 грн.

за участю представників:

від позивача: Рябко Т.О., адвокат, діє на підставі довіреності;

від відповідача: Чібічьян О.Р., в порядку самопредставництва.

В С Т А Н О В И В:

03.04.2020 року приватне акціонерне товариство «Металургійний комбінат «Азовсталь» звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою /вх. № 974/20/ до акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення штрафу за несвоєчасну доставку вантажу в сумі 183 225,90 грн. та судових витрат.

Позов обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань з своєчасної доставки вантажу сталі листової позивачу.

Позов пред`явлено на підставі ст. 306 ГК України, ст.ст. 908, 909 ЦК України, ст.ст. 6, 41, 116, 130, 133 Статуту залізниць України.

Ухвалою суду від 07.04.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/937/20; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження; судове засідання для розгляду справи по суті з повідомленням сторін призначено на 20.05.2020р. та встановлений строк для подачі відповідних заяв по суті.

08.04.2020 року електронною поштою до суду надійшло клопотання позивача приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (вх. № 8953/20 від 08.04.2020 року), оскільки позивач знаходиться в місті Маріуполь, що робить проблематичним явку його представника в Господарський суд Одеської області, яке судом задоволено.

30.04.2020 року за вх. № 10904/20 господарським судом отримано заяву в порядку ст.ст. 169, 170 ГПК України, в якому представник АТ «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» просить суд зменшити розмір штрафних санкцій по справі № 916/937/20 за позовом ПрАТ «Металургійний комбінат «АЗОВСТАЛЬ» до АТ «Укрзалізниця» про стягнення штрафу на 50% до розміру 90 272,35 грн. при цьому посилаючись на наступне: метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності. Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки, (аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 04.12.2018 зі справі № 916/65/18 та постанові Верховного Суду від 10.09.2019 зі справи № 904/4685/18).

Відповідач зазначає, що матеріали справи № 916/937/20 не містять доказів, що позивач поніс збитки внаслідок затримки доставки вантажу.

Отже, за викладених обставин, враховуючи інтереси обох сторін у справі № 916/937/20 та зміст Постанови Верховного суду від 25.06.2018 по справі № 906/754/17, Постанови Північного апеляційного господарського суду від 18.06.2019 по справі № 910/2062/19 та Постанови Південно - Західного апеляційного господарського суду від 14.03.2019 по справі № 916/2001/18, від 21.10.2019 по справі № 916/1307/19 та від 18.11.2019 по справі № 916/1846/19, а також Постанови Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 26.03.2020 по справі № 916/2154/19, просить суд зменшити розмір штрафних санкцій.

30.04.2020р. за вх. № 10911/20 господарським судом отримано відзив на позовну заяву від Регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", в якому відповідач зазначає, що позивачем в розрахунках, в деяких випадках, необґрунтовано завищено відсотки суми штрафу за прострочення термінів доставки на 2 681,74 грн. Просить в позовних вимогах ПрАТ «Металургійний комбінат «АЗОВСТАЛЬ» про стягнення з АТ «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» 183 225,90 грн штрафу за несвоєчасну доставку вантажів відмовити у сумі 2 681,74 грн. та покласти на позивача витрати по сплаті судового збору.

13.05.2020р. за вх. № 11970/20 господарським судом отримано відповідь на відзив, в якому представник позивача просить суд стягнути з відповідача штраф за несвоєчасну доставку вантажу у сумі 180 544, 70 грн., покласти на нього судові витрати, розглядати справу з урахуванням відповіді на відзив по справі №916/937/20 та постановити ухвалу про повернення позивачу з державного бюджету України зайво сплачений судовий збір у сумі 40, 21 грн. посилаючись при цьому на наступне.

По-перше, позивач зазначає, щодо права пред`явлення позову відповідно до переуступленого напису, зробленого на спірних накладних за підписами уповноважених осіб, право на пред`явлення позову передано - ПРАТ «МК «АЗОВСТАЛЬ» (позивачу по даній справі). Оригінали спірних накладних надано до суду разом із поданням позовної заяви.

По-друге, стосовно заяви відповідача щодо зменшення розміру штрафних санкцій зазначає, що відповідачем в порушення ст.ст. 74, 76, 77 ГПК України, не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що порушення термінів доставки мали місце з поважних та незалежних від перевізника причин.

Згідно зі ст. 22 Статуту залізниць України, за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату. Відповідно до ст. 41 Статуту залізниць України, залізниці зобов`язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни.

Неустойка, керуючись приписами статей 546, 549 Цивільного кодексу України та статті 230 Господарського кодексу України має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Позивач відзначає, що норма статті 116 Статуту залізниць України є спеціальною нормою в даних правовідносинах та її застосування жодним чином не пов`язує нарахування штрафу із понесенням збитків або невиконанням своїх зобов`язань позивачем перед іншими особами, а лише з дотриманням відповідачем строків доставки вантажу. Таким чином штрафна санкція не є договірною, а випливає із зазначеної норми Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457, якої чітко визначено розмір штрафу, який підлягає сплаті Відповідачем.

Виходячи із викладеного, відповідачем не надано належних доказів які б свідчили про створення позивачем або іншими особами будь-яких перешкод для повноцінної роботи Відповідача та не наведено жодних виняткових обставин для збільшення строків доставки вантажу.

Окрім того, позивач зазначає, що неправомірними є доводи відповідача щодо застосування висновків рішення Конституційного суду України від 11.07.2013 №7- рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_1 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», оскільки зазначене рішення стосується вимог щодо нарахування та сплати неустойки за договором споживчого кредиту, що є відмінним за правовою природою від вимог по стягненню штрафу за несвоєчасну доставку вантажу.

В матеріалах справи відсутні докази, які б давали підстави вважати, що у даному випадку є виняткові обставини, з урахуванням яких суд міг скористатися своїм правом та зменшити розмір штрафу. При вирішенні питання про зменшення штрафних санкцій, суд повинен враховувати інтереси обох сторін.

Також, позивач звертає увагу суду, що з врахуванням проблем в регіоні, пов`язаних з проведенням військових дій, дуже ускладнилася логістика поставок. Зокрема, ПРАТ «МК «АЗОВСТАЛЬ» був здійснений перехід на поставку сировини більш дорогим морським транспортом, у виробництві стало використовуватися більш дороге імпортне вугілля через неможливість забезпечення українським вугіллям, що знаходиться на тимчасово неконтрольованій державою території.

Звертає увагу суду, що 30.04.2018 року Указом Президента України "Про затвердження рішення РИБО «Про широкомасштабну антитерористичну операцію на території Донецької та Луганської областей», введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України, та згідно Наказу Президента України «Про початок операції об`єднаних сил із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії Російської Федерації на території Донецької та Луганської областей» розпочато з 14:00 30.04.2018 року операцію об`єднаних сил. Станом на теперішній час операція об`єднаних сил триває. Вказані виняткові обставини дуже суттєво вплинули на фінансовий стан позивача.

Зважаючи на особливості здійснення господарської діяльності на території АТО, ООС (знаходження в безпосередній близькості від лінії зіткнення), заборгованість контрагентів перед ПРАТ «МК «АЗОВСТАЛЬ», що негативним чином впливають на можливість достатньої мірою забезпечити виробничий процес, викликає падіння обсягів виробництва та показників прибутку.

По-третє, щодо понесених позивачем збитків внаслідок затримки відповідачем вантажу, останній зазначає, що ПРАТ «МК «АЗОВСТАЛЬ», є великим металургійним підприємством з замкнутим циклом виробництва, на якому здійснюється цілодобове виробництво, яке забезпечується сировиною, яка доставляється у більшій частині залізничним сполученням. Несвоєчасна доставка вантажу та порожніх вагонів призводить до затримки виробничого процесу, та як наслідок впливає на виконання позивачем обов`язків перед третіми особами щодо своєчасного відвантаження продукції контрагентам у повному обсязі, у зв`язку з чим має сплачувати штрафні санкції за невиконання умов договорів, а саме за невиконання обсягів поставки продукції третім особам внаслідок затримки відповідачем вантажу, даний факт понесення збитків підтверджується рішеннями Господарського суду Донецької області по справах: № 905/220/19, № 905/523/19, № 905/359/19, №905/297/19, №905/229/19.

За таких обставин, приймаючи все вищенаведене у сукупності, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності сторін, вважає, що відсутні достатні підстави для зменшення розміру штрафу, що підлягає стягненню з відповідача. Необхідність врахування судом вказаних обставин у т.ч. підтверджується постановою Верховного Суду по справі № 910/9765/18 від 27.02.2019 р.

Відповідно при наявності факту порушення термінів доставки вантажу відповідачем, без наявності належних та допустимих доказів на підтвердження поважності, винятковості причин порушення перевізником встановлених термінів доставки, наявні підстави для стягнення штрафних санкцій, нарахованих на підставі ст. 116 Статуту залізниць України. При цьому, позивач зазначає, що порушення відповідачем встановлених термінів доставки має системний характер. Отже зменшення судами розміру штрафних санкцій не узгоджується з завданням неустойки, як засобу дисциплінування, оскільки замість припинення таких порушень, навпаки сприяє їх здійсненню.

13.05.2020р. за вх. № 11971/20 господарським судом отримано від представника позивача заяву про зменшення позовних вимог по справі № 916/937/20, в якій останній просить зменшити розмір позовних вимог на 2 861,20 грн, тобто стягнути з відповідача штраф за несвоєчасну доставку вантажу у сумі 180 544, 70 грн.; судові витрати покласти на відповідача, вказуючи при цьому, що при проведенні розрахунку штрафу по накладній № 52965993 за несвоєчасну доставку вантажу, відбулася технічна помилка, у зв`язку із чим вважає за необхідне зменшити розмір позовних вимог по вказаній накладній з 4 021,80 грн до 1 340,60 грн. Зазначена заява прийнята судом до розгляду.

Слід також зазначити, що Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" та розпорядженням Одеського міського голови від 15.03.2020 року № 218 "Про тимчасове зупинення роботи об`єктів загального користування, розташованих у м. Одесі, з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19", запроваджено карантин з протидії поширюванню коронавіруса COVID-19 у період з 12 березня по 03 квітня 2020 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2020 № 225, запроваджено карантин з протидії поширюванню коронавіруса COVID-19 по 24 квітня 2020 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 22.04.2020 № 291, запроваджено карантин з протидії поширюванню коронавіруса COVID-19 по 11 травня 2020 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020р. №211 з 11.03.2020 року по 22.05.2020 року на всій території України встановлено карантин з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19. Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 року № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів" зі змінами внесеними постановою КМУ від 17.06.2020 року № 500 дію карантину продовжено з 22.06.2020 року до 31 липня 2020 року.

Рішенням зборів суддів Господарського суду Одеської області від 16.03.2020 року, затвердженого протоколом № 916-3/2020 у період дії вказаного карантину рекомендовано перенести судові засідання за межі призначеного строку.

Відповідно до п. 4 Розділу Х Прикінцевих положень ГПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину.

Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

У зв`язку з викладеним, судом неодноразово відкладались судові засідання, про що сторони по справі сповіщались ухвалами, телефонограмами /а.с. 105-106/.

19.05.2020 року за вх. № 12513/20 господарським судом отримано клопотання від представника позивача про відкладення судового засідання по справі № 916/937/20 на іншу дату.

20.05.2020р. Донецький апеляційний суд не вийшов на зв`язок для проведення судового засідання по справі №916/937/20. Факт не проведення судового засідання 20.05.2020р. в режимі відеоконференції підтверджується актом відповідальних працівників Господарського суду Одеської області.

01.06.2020 року за вх. № 13966/20 господарським судом отримано заяву по справі № 916/937/20 від представника позивача про долучення документів на підтвердження надання правової допомоги у сумі 4 958, 44 грн., які стягнути з відповідача.

12.06.2020 року за вх. №15136/20 від представника позивача на електронну адресу суду надійшла заява про його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи відеоконференцзв`язку "EasyCon".

03.07.2020 року за вх. № 17255/20 господарським судом отримано додаткові пояснення у справі від представника позивача, в якому він просить суд стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у сумі 4 958,44 грн.

До судового засідання щодо розгляду справи по суті 08.07.2020 року в режимі відеоконференції позивач з`явився, підтримав заявлені позовні вимоги, просив суд задовольнити позов у повному обсязі, відповідач у судове засідання також з`явився, підтримав надані раніше суду заяви по суті заявлених вимог.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог у повному обсязі, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них; умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами, що видаються відповідно до них.

Згідно положень ст. 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень. Вантажовідправник і перевізник у разі необхідності здійснення систематичних впродовж певного строку перевезень вантажів можуть укласти довгостроковий договір, за яким перевізник зобов`язується у встановлені строки приймати, а вантажовідправник - подавати до перевезення вантажі у погодженому сторонами обсязі. Залежно від виду транспорту, яким передбачається систематичне перевезення вантажів, укладаються такі довгострокові договори: довгостроковий - на залізничному і морському транспорті, навігаційний - на річковому транспорті (внутрішньому флоті), спеціальний - на повітряному транспорті, річний - на автомобільному транспорті. Порядок укладення довгострокових договорів встановлюється відповідними транспортними кодексами, транспортними статутами або правилами перевезень. Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Перевізник зобов`язаний доставити вантаж до пункту призначення у строк, передбачений транспортними кодексами, статутами чи правилами. Якщо строк доставки вантажів у зазначеному порядку не встановлено, сторони мають право встановити цей строк у договорі (ч. 1 ст. 313 Господарського кодексу України).

У відповідності до підпункту 8 пункту 6 розділу 1 Статуту залізниць України накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем; накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони одержувача; накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

За таких обставин, зі змісту вищенаведених положень чинного законодавства випливає, що саме залізнична накладна свідчить про укладення між вантажовідправником та перевізником договору перевезення вантажу на користь вантажоодержувача.

При цьому Статут залізниць України визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (стаття 2 Статуту). На підставі цього Статуту затверджені Міністерством транспорту Правила перевезень вантажів, які є обов`язковими для всіх юридичних осіб (стаття 5 Статуту).

Згідно статті 22 Статуту залізниць України за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату.

Як встановлено судом з матеріалів справи, у листопаді 2019р. - січні 2020 р. згідно накладних № № 52573268, 52573284, 52573250, 52573292, 52573300, 52573326, 52720349, 52965993, 52983855, 52983814, 53057568, 53057451, 53057501, 53034542, 53027561, 53027454, 53109047, 53115903, 53162939, 53162947, 53170049, 53180725, 53091179, 53091195, 53131272, 53150553, 53156592, 53232351, 53394003 (а.с. 16-44), Акціонерним товариством "Українська залізниця" було здійснено перевезення вантажу - сталь листова на станції «Ізмаїл», «Миколаїв-Грузовий»".

Відповідно до п. 41 Статуту залізниць України залізниці зобов`язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць. Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення. Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки. У разі затримки подачі вагонів (контейнерів) під вивантаження внаслідок зайнятості вантажного фронту або з інших причин, залежних від одержувачів, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо він прибув на станцію призначення до закінчення встановленого терміну доставки.

Відповідно до п.1.2. Правил обчислення термінів доставки вантажів термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата.

При цьому, пунктом 1.1. вказаних Правил визначені терміни доставки вантажу.

Як встановлено судом в процесі розгляду справи, вантаж, що прямував за вказаними позивачем залізничними накладними, відповідачем було доставлено із порушенням встановлених термінів доставки, про що свідчать відповідні записи у залізничних накладних, а саме календарний штемпель видачі вантажу (графа 52).

Відповідно до п. 131 Статуту залізниць України претензії, що виникли з приводу перевезення вантажів, заявляються залізниці призначення вантажу. Претензії, що виникли з приводу перевезення пасажирів, багажу і вантажобагажу можуть бути заявлені залізниці відправлення або призначення (на бажання заявника претензії). Претензії, що виникли з перевезення вантажу у прямому змішаному сполученні, заявляються: а) залізниці призначення, якщо кінцевим пунктом перевезення є залізнична станція; б) іншому транспортному органу, якщо кінцевим пунктом перевезення є порт. Претензії вантажовідправників щодо штрафів заявляються залізниці відправлення, а вантажоодержувачів - залізниці призначення. Порядок заявлення і розгляду претензій з приводу платежів, зборів і штрафів, пов`язаних з перевезенням пасажирів, багажу і вантажів, установлюється правилами. Укрзалізниця може доручити розгляд претензій своїм структурним підрозділам.

Згідно ст. 133 Статуту залізниць України передача іншим організаціям або громадянам права на пред`явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені. Передача права на пред`явлення претензій і позовів засвідчується переуступним підписом на документі (накладній, вантажній, багажній квитанції), а для уповноваженої особи - довіреністю, оформленою згідно із законодавством. До претензії або позову додаються документи, які підтверджують вимоги заявника. До претензії або позову щодо втрати, нестачі, псування або пошкодження крім документів, які обґрунтовують їх пред`явлення (подання), додається документ, який засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Як вбачається з відповідних відміток на вищезазначених накладних, ТОВ "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" та ДП «Ізмаїльський МТП» передало ПрАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь" право на пред`явлення претензій та позовів у встановленому законом порядку.

Приймаючи до уваги, що передача права на пред`явлення претензій та позовів за вищевказаними накладними засвідчена переуступними підписами, а також з огляду на те, що ПрАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь" є вантажовідправником вантажу, суд, з урахуванням положень ст. 133 Статуту залізниць України, вважає правомірним звернення саме ПрАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь" з позовом, що розглядається в рамках даної справи.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 116 Статуту залізниць України за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі: 10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби; 20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби; 30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб. Зазначений штраф не сплачується, якщо вантаж не було вивезено одержувачем із станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу або якщо в цей же термін одержувач не розкредитує перевізні документи на вантаж, що прибув. Залізниця не несе відповідальності за порушення термінів доставки, якщо порушення сталося внаслідок стихійного лиха або з інших, не залежних від залізниці обставин.

Так, враховуючи допущене відповідачем прострочення термінів доставки вантажу, позивачем було нараховано та заявлено до стягнення штраф у розмірі 180 544,70 грн. (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог (а.с. 97-101).

Розрахунок розміру штрафу із зазначенням кількості діб прострочення, нормативного часу доставки вантажу та інших показників необхідних для розрахунку, позивачем долучено до позовної заяви (а.с. 15).

Перевіривши вищевказаний розрахунок, суд дійшов висновку про правильність його складення та відповідність положенням Статуту залізниць України та Правил обчислення термінів доставки вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644.

Частиною 3 статті 13 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Так, судом не приймаються до уваги заперечення відповідача про відсутність права звернення до суду ПРАТ «МК «Азовсталь», оскільки такі твердження спростовуються відповідними відмітками на спірних накладних про переуступлення права звернення з позовом ПРАТ «МК «Азовсталь».

Також, судом не приймаються до уваги заперечення відповідача щодо здійсненого позивачем розрахунку в деяких випадках з необґрунтовано завищеними відсотками суми штрафу за прострочення термінів доставки, оскільки надану позивачем заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до яких позивач зробив перерахунок за спірною накладною № 52965993 та зменшив суму штрафу з 183 225,90 грн до 180 544,70 тобто на 2 681,20 грн., приймаються господарським судом. Крім того, перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафних санкцій, суд дійшов висновку про правильність його складення та відповідність положенням Статуту залізниць України та Правил обчислення термінів доставки вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про наявність у позивача правових підстав для стягнення з відповідача штрафу за порушення термінів доставки вантажів залізничним транспортом.

Вирішуючи питання щодо розміру такого штрафу, суд вказує наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було заявлено клопотання про зменшення суми штрафу на 50% до розміру 90 272,35 грн (а.с.78-80), обґрунтоване відсутністю в матеріалах справи доказів того, що позивач поніс збитки внаслідок затримки доставки вантажу.

Норми матеріального права, а саме ст.233 ГК України, яка цілком кореспондується із ч.3 ст. 551 ЦК України, встановлюють, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафу.

Позивач і відповідач є господарюючими суб`єктами, і вони несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності. Зменшення (за клопотанням сторони) заявленого штрафу, який нараховується за неналежне виконання стороною свої зобов`язань кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно з ст. 74 ГПК України, ст. 233 ГК України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів.

Суд зауважує, що відповідно до пунктів 3 та 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно положень ст.ст 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Поряд з цим суд зауважує про відсутність в матеріалах справи доказів, підтверджуючих прострочення доставки вантажу не з вини залізниці, а також недоведення відповідачем належними так допустимими доказами того, що прострочення доставки вантажу було зумовлено винятковими обставинами.

Поряд з цим суд враховує залучений позивачем до матеріалів справи в якості доказу звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за січень-жовтень 2019р. та станом на 31 жовтня 2019 року (а.с.99-101), з яких вбачається падіння обсягу виробництва та показників прибутку ПрАТ "МК "Азовсталь", наявність збитків у сумі 5 032 462 грн (код рядка 2355).

Враховуючи наведене у сукупності, суд доходить висновку про відсутність підстав для зменшення суми штрафу та задоволення клопотання відповідача.

Враховуючи встановлення судом порушення відповідачем термінів доставки вантажу, з огляду на відсутність доказів підтверджуючих, що таке прострочення виникло не з вини залізниці, суд задовольняє вимоги позивача про стягнення з відповідача суми штрафу у розмірі 180 544,70 грн.

У ході розгляду справи судом не виявлено норм права, на які посилався позивач, що не підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Матеріали справи не містять доказів, які були б відхилені судом.

Стосовно вимог позивача про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Частина 1 ст. 123 ГПК України встановлює, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України).

Згідно з приписами ч. 2 ст. 16 ГПК України представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, згідно зі ст. 126 ГПК України, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до положень ст.26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Згідно з положеннями пункту 4 статті 1, частини третьої статті 27 Закону "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем у підтвердження понесення ним витрат на правову допомогу надано договір про надання юридичних послуг (правової допомоги) №180329/АЗСТ від 29.03.2018р. про надання юридичних послуг (правової допомоги), укладеного між Адвокатським об`єднанням "Всеукраїнська адвокатська допомога" (адвокатське об`єднання) та Приватним акціонерним товариством "Металургійний комбінат "Азовсталь" (клієнт) (а.с.120-121), та додаткові угоди №116 від 18.03.2020р. (а.с.122-123), акт №1 від 12.05.2020р. приймання-передачі наданих послуг за додатковою угодою № 116 від 18.03.2020р. до договору №180329/АЗСТ від 29.03.2018р. (а.с.124), розрахунок розміру винагороди від 12.05.2020р. (а.с.125), рахунок на оплату №318 від 12.05.2020р. (а.с.126) та платіжне доручення № від 21.05.2020р. на суму 4 958,44 грн.

Згідно акту приймання передачі наданих послуг та розрахунку розміру винагороди адвокатом, який діє від Адвокатського об`єднання "Всеукраїнська адвокатська допомога", було надано позивачу наступні юридичні послуги: усна консультація клієнта, збір доказів, перевірка та підготовка документів, складання позовної заяви, складання та подання відповіді на відзив на позов, а також враховано гонорар за складність справи, на загальну суму 4 958,44 грн.

Враховуючи вищенаведені обставини, суд зазначає про доведеність позивачем факту понесення ним витрат на послуги адвоката у розмірі 4 958,44 грн.

Приймаючи до уваги задоволення позову в повному обсязі, витрати по сплаті судового збору згідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Позивач при пред`явленні позову сплатив судовий збір у розмірі 2 748,38 грн., що вбачається із платіжного доручення № від 23.03.2020 року та платіжного доручення № від 27.03.2020 року /а.с. 48-49/.

Згідно п. 2.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, внаслідок зменшення позивачем позовних вимог, ціна позову у справі становить 180 544,70 грн., а належний розмір судового збору відповідно - 2 708,17 грн.

Враховуючи, що при пред`явленні позову приватне акціонерне товариство «Металургійний комбінат «Азовсталь» сплатило судовий збір у розмірі 2 748,38 грн., то суд приходить до висновку, що позивачу підлягає поверненню надмірно сплачений судовий збір у розмірі 40,21 грн. = 2 748,38 грн. - 2 708,17 грн. У зв`язку із чим, клопотання позивача (вх. № 11970/20 від 13.05.2020 року) підлягає задоволенню, так як обґрунтоване та доведене.

Враховуючи висновок суду про задоволення позовних вимог приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» у повному обсязі, судовий збір у розмірі 2 708,17 грн. підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст.129, 232, 236-238, 240-241, 247-252, ч. 4 розділу Х Прикінцеві положення Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» - задовольнити.

2. Стягнути з акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» /, адреса - 65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19/ на користь приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» /, адреса - 87505, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Лепорського, буд. 1, e-mail:/ штраф у сумі 180 544,70 /сто вісімдесят тисяч п`ятсот сорок чотири гривні 70 коп./, судовий збір у сумі 2 708, 17 /дві тисячі сімсот вісім гривень 17 коп./ та витрати на правову допомогу у сумі 4 958,44 /чотири тисячі дев`ятсот п`ятдесят вісім гривень 44 копійки/.

3. Повернути з Державного бюджету України /УК у м. Одесі/Приморський р-н/ 22030101, , Казначейство України (ЕАП), р/р UA3015008, МФО 899998, КБК 22030101/ на користь приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» /, адреса - 87505, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Лепорського, буд. 1, e-mail: / суму надмірно сплаченого судового збору в розмірі 40,21 грн. /сорок гривень 21 коп./, сплата якого підтверджується платіжним дорученням від 23.03.2020 р. № та платіжним дорученням від 27.03.2020 р. № , оригінали яких знаходиться в матеріалах справи № 916/937/20 /а.с. 48-49/.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження аби прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на запобігання поширення коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальні строки щодо апеляційного оскарження рішення суду продовжуються на строк дії такого карантину.

Повне рішення складено 08 липня 2020 р.

Суддя Н.Д. Петренко