РІШЕННЯ

03 липня 2020 року м. ТернопільСправа № 921/169/20

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Стопника С.Г.

за участю секретаря судового засідання Касюдик О.О.

Розглянув матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Магістр-Д", вул. Острозького, 47а, м.Тернопіль

до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Микулинецьке автотранспортне підприємство 16144", вул. Сенчихіна, 17, смт. Микулинці, Теребовлянський район, Тернопільська область

про стягнення 1 450 967,91 грн боргу, 94 168,03 грн пені, 11 078,52 грн 3% річних та 1550,75 грн інфляційних витрат

За участю представників:

Позивача: Шкварок Т.Р. - адвокат

Відповідача: не з`явився

Відповідно ст.222 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) здійснювалося повне фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу "Акорд".

В судовому засіданні 03.07.2020 року, відповідно до ст.240 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть справи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Магістр-Д", м.Тернопіль, звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Микулинецьке автотранспортне підприємство 16144", смт.Микулинці, Теребовлянський район, Тернопільська область, про стягнення 1 450967,91 грн боргу, 94 168,03 грн пені, 11 078,52 грн 3% річних та 1 550,75 грн інфляційних витрат (з урахуванням заяви (вх.№2431 від 06.04.2020) про зменшення позовних вимог, яка судом прийнята).

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань згідно умов Договору купівлі-продажу нафтопродуктів №82 від 01.02.2019 в частині своєчасної та повної оплати вартості переданого товару, що зумовило виникнення заборгованості в заявленій до стягнення сумі, а також нарахування пені згідно умов договору, 3% річних та інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 10.03.2020 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 06.04.2020 на 10:00 год., встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення зазначеної ухвали, але не пізніше 30.03.2020; позивачу запропоновано подати відповідь на відзив (у разі отримання відзиву).

Поряд з цим, ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 26.03.2020, у зв`язку із введенням по всій території України карантину, з метою вжиття заходів з мінімізації ризиків розповсюдження гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, забезпечення безпеки працівників суду і відвідувачів суду та органів системи правосуддя, враховуючи постанову Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", рекомендації Ради суддів України №9рс-186/20 від 16.03.2020 та розпорядження Господарського суду Тернопільської області №7-р від 16.03.2020 "Про встановлення режиму роботи Господарського суду Тернопільської області в умовах карантину", суд постановив відкласти розгляд справи, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомити сторін додатково в установленому Господарським процесуальним кодексом України порядку.

Пунктом 4 Розділу X Прикінцеві положення ГПК України передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину.

Враховуючи послаблення протиепідемічних заходів на території Тернопільської області, з метою забезпечення права сторін на справедливий суд упродовж розумного строку, яке гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, судом згідно ухвали від 01.06.2020 призначено судове засідання у даній справі на 22.06.2020 на 10:30 год, про що сторін завчасно повідомлено шляхом направлення на їх адреси копії відповідної ухвали суду.

Ухвалою суду від 22.06.2020 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 03.07.2020 на 10:00 год, про що сторін повідомлено шляхом направлення на їх адреси копії відповідної ухвали суду.

Представник відповідача в жодне судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином (повідомлення про вручення поштових відправлень - копій ухвал суду від 10.03.2020, від 01.06.2020 та від 22.06.2020 знаходяться в матеріалах справи). Відзив на позов, інші заяви з процесуальних питань від останнього не надходили.

Частиною 1 ст.202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що: відповідач належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, однак своїм правом брати участь в судовому засіданні не скористався; явка в судове засідання представників сторін обов`язковою не визнавалась; відповідач мав можливість для викладення і подання суду своїх заперечень проти позову чи інших заяв процесуального характеру; доказів у справі є достатньо для вирішення спору по суті, а тому справа розглядається відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 03.07.2020 представник позивача заявлені вимоги повністю підтримав з підстав, наведених у позовній заяві (з урахуванням заяви (вх.№2431 від 06.04.2020) про зменшення позовних вимог) та посилаючись на долучені до матеріалів справи докази. Додатково зазначив, що заявлена до стягнення заборгованість станом на час розгляду справи відповідачем не погашена.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, господарський суд встановив:

01.02.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Магістр-Д" (Продавець) та ТОВ "Микулинецьке автотранспортне підприємство 16144" (Покупець), укладено Договір №82 купівлі-продажу нафтопродуктів (надалі - Договір), у відповідності до умов якого (п.1.1) Продавець зобов`язується передати у власність Покупця нафтопродукти (бензин, дизельне паливо, та інші нафтопродукти), мастила (надалі - Товар), а Покупець зобов`язується прийняти цей товар та своєчасно здійснювати його оплату згідно з умовами цього Договору.

Згідно п.п.1.2., 1.3 Договору Продавець передає покупцю Товар на підставі накладної на відпуск Товару. Після підписання такої накладної представником Покупця до нього переходить право власності на переданий Товар. Відповідальною особою Покупця за прийняття партії Товару є ОСОБА_1 .

Кількість товару, що постачається по договору, визначається Сторонами у накладних, які є невід`ємною частиною даного договору (п.3.1 Договору).

Поставка нафтопродукту здійснюється партіями на умовах EXW або СРТ згідно з домовленістю з Покупцем, на конкретну партію товару (п.4.1 Договору).

Загальна сума Договору дорівнює сумарній вартості товару отриманого Покупцем згідно накладних (п.5.1 Договору).

Пунктами 5.2, 5.4 Договору передбачено, що Покупець перераховує грошові кошти, що підлягають оплаті на розрахунковий рахунок Продавця, а у випадку готівкового розрахунку - шляхом внесення готівки через касу на АЗС підприємства. Сторони погодили, що оплата здійснюється з відстроченням платежу, на підставі видаткової накладної, протягом семи календарних днів з дати отримання товару. За узгодженням Сторін, оплата Товару за даним Договором може бути зроблена в будь-якій формі розрахунків, що не суперечить чинному законодавству України.

Відповідно до п.7.3 Договору у разі якщо Покупець прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу Продавця, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла на час виникнення прострочення платежу, нараховану на суму простроченого платежу за кожний день такого прострочення, а також проценти, нараховані на суму простроченого платежу, з розрахунку 0,1% за кожний день такого прострочення.

Пунктом 10.1 Договору визначено, що останній набуває чинності з моменту його підписання Сторонами й діє до 31 грудня 2019 року, а в частині взаєморозрахунків - до повного їх виконання. Закінчення терміну дії Договору не звільняє винну сторону від відповідальності за його невиконання.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України та ст.174 Господарського кодексу України зобов`язання можуть виникати, зокрема, з договорів, інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта.

Згідно п.1 ст.193 Господарського кодексу України (надалі ГК України), до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Матеріали справи свідчать про те, що між сторонами у справі виникли зобов`язання за договором купівлі-продажу, згідно якого та в силу ст.655 ЦК України, а договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як вказує позивач, на виконання умов вищевказаного Договору, ТОВ "Магістр-Д" за період з 07.02.2019 року по 11.12.2019 передав відповідачу Товар на загальну суму 3 374 854,98 грн, який відповідачем оплачено частково в сумі 1 823 887,07 грн, у зв`язку з чим виникла заборгованість в початково заявленій до стягнення сумі 1 550 967,91 грн згідно видаткових накладних:

- по видатковій накладній №3361 від 03.10.2019 року в сумі 19 097,77 грн.;

- по видатковій накладній №3554 від 15.10.2019 року в сумі 111 454,38 грн.;

- по видатковій накладній №4031 від 12.11.2019 року в сумі 45 900,00 грн.;

- по видатковій накладній №4064 від 14.11.2019 року в сумі 110 466,00 грн.;

- по видатковій накладній №4119 від 20.11.2019 року в сумі 45 288,00 грн.;

- по видатковій накладній №4250 від 28.11.2019 року в сумі 44 400,00 грн.;

- по видатковій накладній №4342 від 05.12.2019 року в сумі 106 105,50 грн.;

- по видатковій накладній №4347 від 05.12.2019 року в сумі 106 105,50 грн.;

- по видатковій накладній №4350 від 05.12.2019 року в сумі 110 466,00 грн.;

- по видатковій накладній №4357 від 06.12.2019 року в сумі 177 120,00 грн.;

- по видатковій накладній №4358 від 06.12.2019 року в сумі 293 436,00 грн.;

- по видатковій накладній №4387 від 09.12.2019 року в сумі 332 359,56 грн.;

- по видатковій накладній №4416 від 11.12.2019 року в сумі 48 769,20 грн.

Слід зазначити, що зазначені вище видаткові накладні містять підписи уповноважених представників сторін, скріплені печатками юридичних осіб. Зауважень чи інших застережень щодо якості товару чи його кількості матеріали справи не містять.

Поряд з цим, відповідач свого обов`язку щодо повної та своєчасної оплати вартості отриманого товару згідно вищеперелічених видаткових накладних (протягом семи календарних днів з дати отримання товару згідно п.5.2 Договору) належним чином не виконав (в підтвердження чого долучено копії Актів звіряння взаємних розрахунків за період з 01.01.2019-02.01.2020 та з 01.01.2019-25.02.2020, підписаних відповідачем), що стало підставою для звернення із даним позовом до суду.

Як вказує позивач, після звернення із даним позовом, відповідачем згідно платіжного доручення №148 від 17.03.2020 частково здійснено оплату за поставлений товар за Договором №82 купівлі-продажу нафтопродуктів від 01.02.2019 в сумі 100 000 грн (у зв`язку з чим останнім зменшено розмір позовних вимог згідно заяви вх.№2431 від 06.04.2020), таким чином непогашеною є заборгованість згідно вищевказаних видаткових накладних в сумі 1450967,91 грн.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст.193 ГК України, ст.526 ЦК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Частиною 1 ст.77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинами 2, 3 ст.80 ГПК України передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи, що відповідач викладені у позовній заяві обставини не спростував, доказів погашення заявленої до стягнення заборгованості станом на дату розгляду справи суду не подав, а тому позовні вимоги щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Микулинецьке автотранспортне підприємство 16144" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Магістр-Д" 1 450 967 грн 91 коп. боргу за поставлений товар підлягають до задоволення як обгрунтовано заявлені, підтверджені матеріалами справи та не оспорені відповідачем.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст.611 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).

Щодо вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань.

Згідно ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи порушення відповідачем строків проведення розрахунку за товар, отриманий згідно вищеперелічених видаткових накладних на виконання Договору №82 купівлі-продажу нафтопродуктів від 01.02.2019, позивачем на підставі ст.625 ЦК України заявлено до стягнення 94 168,03 грн 3% річних за період з 11.10.2019 по 03.03.2020, а також 1550,75 грн інфляційних втрат за період з жовтня 2019 по січень 2020 (виходячи із суми заборгованості та строків оплати окремо по кожній видатковій накладній).

Перевіривши надані позивачем розрахунки заявлених до стягнення 3% річних, суд вважає правомірним нарахування відповідачу 94 168,03 грн 3% річних, а позов в даній частині є таким, що підлягає до задоволення.

Також, судом розглянуто і перевірено долучені позивачем до позовної заяви розрахунки інфляційних нарахувань.

Відповідно до Рекомендацій Верховного Суду України, викладених у листі від 03.04.1997 №62-97р., індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції (тобто помісячно на суму боргу, яка існувала у відповідний місяць), а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання (вказана правова позиція відображена, зокрема, і в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14 січня 2020 року у справі №924/532/19).

Перевіривши за допомогою програми "ЛІГА:ЗАКОН" надані позивачем розрахунки заявлених до стягнення інфляційних нарахувань, суд дійшов висновку, що в межах визначеного позивачем періоду окремо по кожній з видаткових накладних правомірними та такими, що підлягають до задоволення є вимоги позивача про стягнення з відповідача 620,39 грн інфляційних втрат (проведений судом перерахунок знаходиться в матеріалах справи).

В частині стягнення 930,36 грн інфляційних нарахувань в позові слід відмовити, як необгрунтовано заявлених.

Щодо вимоги про стягнення пені.

Відповідно до ч.1 ст.216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання згідно з ч.2 ст.217 та ч.1 ст.230 ГК України застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст.ст.546-551 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. При цьому, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання, а її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно частини 6 статті 231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 22.11.1996р., платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, при цьому, розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст.258 ЦК України та ст.232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано та стягуються такі санкції протягом строку позовної давності в один рік, при цьому позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України.

У п.7.3 Договору сторони передбачили, що у разі якщо Покупець прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу Продавця, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла на час виникнення прострочення платежу, нараховану на суму простроченого платежу за кожний день такого прострочення, а також проценти, нараховані на суму простроченого платежу, з розрахунку 0,1% за кожний день такого прострочення.

Враховуючи порушення відповідачем строків проведення розрахунку за товар, на підставі наведених вище положень Договору, позивачем за період з 11.10.2019 по 03.03.2020 нараховано та заявлено до стягнення пеню в загальній сумі 11078,52 грн (виходячи із суми заборгованості та строків оплати окремо по кожній видатковій накладній).

Перевіривши надані позивачем розрахунки заявленої до стягнення пені, суд вважає правомірним нарахування відповідачу 11078,52 грн пені, а позов в даній частині є таким, що підлягає до задоволення.

Враховуючи викладене вище, позов підлягає до задоволення в частині стягнення з відповідача 1 450 967 грн 91 коп. боргу, 94 168 грн 03 коп. пені, 11 078 грн 52 коп. 3% річних, 620 грн 39 коп. інфляційних витрат як обґрунтований, підтверджений матеріалами справи та не спростований відповідачем.

Щодо судових витрат.

Відповідно до ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Пунктом 2 ч.1 ст.129 ГПК України передбачено, що у спорах, які виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене, виходячи із розміру задоволених позовних вимог - 1556834,85 грн, судовий збір в сумі 23352,52 грн покладається на відповідача.

Крім того, частиною 6 ст.238 ГПК України передбачено, що у разі необхідності у резолютивній частині також вказується про повернення судового збору.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору врегульовано Законом України "Про судовий збір".

Згідно з пп.1 п.2 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру складає 1,5 відсотка ціни позову але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з положеннями п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Частиною 2 ст.7 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду із даним позовом позивачем заявлено вимогу майнового характеру - про стягнення заборгованості в загальній сумі 1657765,21 грн та відповідно сплачено судовий збір в розмірі 1,5% ціни позову - в сумі 24866,50 грн згідно платіжного доручення №3005 від 04.03.2020.

Поряд з цим, позивач звернувся із заявою (вх.№2431 від 06.04.2020) про зменшення позовних вимог в частині стягнення 100 000 грн основного боргу та повернення частини сплаченого судового збору в розмірі, який є пропорційним зменшенню розміру позовних вимог. Ухвалою суду від 01.06.2020 вказана заява судом прийнята, у зв`язку з чим, спір підлягав подальшому вирішенню, виходячи із нової ціни позову - 1557765,21 грн (1,5 відсотка якої складає 23366,48 грн).

Враховуючи наведене, позивачу на підставі ст.7 Закону України "Про судовий збір" слід повернути частину сплаченого згідно платіжного доручення №3005 від 04.03.2020 судового збору в розмірі переплаченої суми, а саме - 1500 грн.

В решті - судовий збір покладається на позивача.

Заяв щодо відшкодування інших витрат, пов`язаних із розглядом справи; доказів в підтвердження фактичного надання (детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат) та розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу (які згідно попереднього (орієнтовного) розрахунку позивача визначено в сумі 50000 грн) не подано.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 73-79, 86, 129, 194, 202, 232, 233, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Микулинецьке автотранспортне підприємство 16144" (вул. Сенчихіна, 17, смт. Микулинці, Теребовлянський район, Тернопільська область, код 03118894) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Магістр-Д" (вул. Острозького, 47а, м.Тернопіль, код 21141124) - 1 450 967 (один мільйон чотириста п`ятдесят тисяч дев`ятсот шістдесят сім) грн 91 коп. боргу, 94 168 (дев`яносто чотири тисячі сто шістдесят вісім) грн 03 коп. пені, 11 078 (одинадцять тисяч сімдесят вісім) грн 52 коп. 3% річних, 620 (шістсот двадцять) грн 39 коп. інфляційних витрат та 23 352 (двадцять три тисячі триста п`ятдесят дві) грн 52 коп. в повернення сплаченого судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. В решті позову - відмовити.

4. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Магістр-Д" (вул. Острозького, 47а, м.Тернопіль, код 21141124) з Державного бюджету України - 1500 (одну тисячу п`ятсот) грн 00 коп переплаченої суми судового збору згідно платіжного доручення №3005 від 04.03.2020 (оригінал якого знаходиться в матеріалах справи №921/169/20) у зв`язку із зменшенням розміру заявлених позовних вимог.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч.1 ст. 241 ГПК України).

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення, в порядку визначеному ст.ст.256-257 ГПК України з урахуванням п.4 розділу Х "Прикінцеві положення" ГПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 липня 2020 року.

Суддя С.Г. Стопник