РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.06.2020Справа № 910/10440/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С.О. за участю секретаря судового засідання Шкорупеєва А.Д., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Вищого навчального закладу "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Офіс Сервіс Люкс"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмета спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Алтея Компані"

про скасування запису та відновлення реєстрації права власності

представники сторін:

від позивача: Столярчук І.В.

від відповідача: Леськов В.А.

від третьої особи: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Вищий навчальний заклад "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна" звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Офіс Сервіс Люкс", в якому позивач просив суд визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний № 38074926 від 10.11.2017 Дідичука Ігоря Анатолійовича , держаного реєстратора Київської філії Комунального підприємства "Реєстрація нерухомості та бізнесу", згідно яким здійснено державну реєстрацію права власності за ТОВ "Офіс Сервіс Люкс" на будівлю літ. "Н" блок "А", загальною площею 3495 кв.м., що розташована за адресою: м. Київ, вул. Львівська, буд. 23, корпус 1, реєстраційний номер нерухомого майна 00.

Разом з позовом позивачем подано до суду заяву про вжиття заходів до забезпечення позову.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 07.08.2019 на підставі п.5 ч.1 ст.226 Господарського процесуального кодексу України залишив без розгляду заяву Вищого навчального закладу "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна" про вжиття заходів до забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.09.2019 (після усунення недоліків позовної заяви) прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження; підготовче судове засідання у справі призначено на 24.09.2019.

13.09.2019 через відділ діловодства суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Офіс Сервіс Люкс" надійшла зустрічна позовна заява про визнання права власності.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.09.2019 відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Офіс Сервіс Люкс" в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Офіс Сервіс Люкс" залишено без руху.

23.09.2019 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

23.09.2019 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про об`єднання в одне провадження справ №910/10440/19 та №910/12428/19.

У судовому засіданні 24.09.2019 представник відповідача та надав суду клопотання про залишення без розгляду позовної заяви та заяви про забезпечення позову; клопотання про залишення позову без розгляду з підстав п.3 ч.1. ст.226 ГПК України; клопотання про закриття провадження у справі.

У судовому засіданні 24.09.2019 суд постановив протокольну ухвалу про відмову у задоволенні клопотання відповідача про залишення без розгляду позовної заяви та заяви про забезпечення позову.

В обґрунтування заявленого клопотання про залишення без розгляду позовної заяви відповідач посилається на ненадання представником позивача до матеріалів позовної заяви Протоколу погодження договірної ціни до договору №04/02-19-1 від 04.02.2019.

Відповідно до частини третьої статті 237 Цивільного кодексу України представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Згідно з приписами частини першої статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Частиною четвертою статті 60 ГПК України передбачено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Згідно з приписами частини четвертої статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат зобов`язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій.

Судом встановлено, що у розділі 1 договору про надання правової допомоги №04/02-19-1 від 04.02.2019 сторони визначили його предмет та види адвокатської діяльності адвокатського об`єднання "Павленко Лігал Груп".

З огляду на предмет договору (надання послуг з представництва інтересів клієнта в судах), суд дійшов висновку про те, що адвокатське об`єднання, як сторона договору, має право діяти від імені довірителя (позивача).

При цьому, документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.

Суд зазначає, що ордер є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката і процесуальне законодавство.

З урахуванням наведеного, суд відхилив заперечення відповідача щодо повноважень адвоката Столярчук І.В. та необґрунтованість клопотання відповідача про залишення без розгляду позовної заяви та заяви про забезпечення позову.

Також у судовому засіданні 24.09.2020 суд відмовив у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів, з огляду на невідповідність вказаного клопотання приписам ст.81 ГПК України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.09.2019 відмовлено у задоволенні клопотання позивача про об`єднання справ в одне провадження; відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про залишення позову без розгляду з підстав п.3 ч.1. ст.226 ГПК України; відкладено підготовче засідання у справі №910/10440/19 на 15.10.2019, витребувано у Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації належним чином засвідчені копії матеріалів реєстраційної справи щодо будівлі літ. "Н" блок "А", загальною площею 3495 кв.м., що розташована за адресою: м. Київ, вул. Львівська, буд. 23, корпус 1, реєстраційний номер нерухомого майна 00; відкладено розгляд клопотання відповідача про закриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.10.2019 зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Офіс Сервіс Люкс" до Вищого навчального закладу "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна" про визнання права власності повернуто заявнику.

У підготовчому засіданні 15.10.2019 представник позивача надав клопотання про зміну предмету позову, у якій позивачем заявлено вимоги про:

- скасування запису №23311264 від 10.11.2017 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме: будівлю літ. "Н", блок "А", загальною площею 3495 кв.м., що розташована за адресою: м. Київ, вул. Львівська, буд. 23, корп. 1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: НОМЕР_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю "Офіс сервіс люкс", внесений Державним реєстратором Київської філії комунального підприємства "Реєстрація нерухомості та бізнесу" Дідичуком Ігорем Анатолійовичем.

- відновлення реєстрації (зареєструвати) права власності на нерухоме майно, а саме: будівлю літ. "Н", блок "А", загальною площею 3495 кв.м., що розташована за адресою: м. Київ, вул. Львівська, буд. 23, корп. 1 за Вищим навчальним закладом "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна" на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серія та номер 21752426, виданого 16.05.2014 року, видавник: Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві.

У підготовчому засіданні 15.10.2019 представник позивача надав клопотання про долучення доказів. Суд протокольною ухвалою повернув клопотання про долучення доказів, у зв`язку із його відкликанням представником позивача.

Також суд постановив протокольну ухвалу про залишення клопотання позивача про об`єднання справ в одне провадження без розгляду, оскільки представником позивача заявлено про залишення без розгляду вказаного клопотання.

У підготовчому засіданні 15.10.2019 суд постановив наступні протокольні ухвали:

- вимоги викладенні у відповіді на відзив (вимоги №2 та №3 у прохальній частині відповіді на відзив) залишив без розгляду;

- клопотання про витребування (вимога №4 прохальної частини відповіді на відзив) задовольнив.

Суд, розглянувши клопотання відповідача про залучення співвідповідача у справі Комунального підприємства "Реєстрація нерухомості та бізнесу", відмовив у задоволенні вказаного клопотання, оскільки норми Господарського процесуального кодексу не передбачають залучення співвідповідача у справі за клопотанням відповідача у справі. Окрім того, як встановлено судом згідно із інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Комунальне підприємств "Реєстрація нерухомості та бізнесу" (ідентифікаційний код 41358686) припинено за рішенням засновників 23.05.2019, про що був внесений відповідний запис №8000664.

Клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, заявлене на підставі п.3 ч.1 ст. 226 ГПК України з урахуванням заяви про зміну предмету позову, з мотивів перебування у провадженні Господарського суду міста Києва справи №910/12428/19 з аналогічними позовними вимогами у справі №910/10440/19, суд залишив без задоволення, оскільки провадження у справі №910/10440/19 було відкрито раніше ніж у справі №910/12428/19, у зв`язку і чим у суду відсутні підстави для залишити позов без розгляду у справі №910/10440/19 з урахуванням п.10 ч.1 ст.223 ГПК України.

Протокольною ухвалою від 15.10.2019 суд продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів, відклав розгляд клопотання позивача про зміну предмета позову та розгляд клопотання відповідача про закриття провадження у справі та відклав підготовче засідання на 07.11.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.11.2019 зупинено провадження у справі № 910/10440/19 до закінчення перегляду ухвали Господарського суду міста Києва від 04.10.2019 про повернення зустрічної позовної заяви в порядку апеляційного провадження та повернення матеріалів зазначеної справи до Господарського суду міста Києва.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.02.2020 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Офіс Сервіс Люкс" залишено без задоволення.

Матеріали справи № 910/10440/19 повернуто до Господарського суду міста Києва.

28.02.2020 від позивача надійшла заява про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Товариства з обмеженою відповідальністю "Алтея Компані", заява про забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.02.2020 поновлено провадження у справі № 910/10440/19, клопотання позивача про зміну предмету позову прийнято до розгляду, призначено підготовче судове засідання на 19.03.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.03.2020 залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмета спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Алтея Компані".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.03.2020 задоволено заяву про забезпечення позову.

11.03.2020 через канцелярію суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Офіс Сервіс Люкс" надійшло клопотання про скасування заходів забезпечення позову.

У зв`язку із скеруванням Господарським судом міста Києва матеріалів справи №910/10440/19 до апеляційної інстанції, ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.03.2020 провадження у справі № 910/10440/19 зупинено.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.03.2020 відкладено вирішення питання щодо розгляду клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Офіс Сервіс Люкс" про скасування заходів забезпечення позову до повернення матеріалів справи №910/10440/19 до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30.03.2020 у справі №910/10440/19 відмовлено у відкритті касаційного провадженні за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Офіс сервіс люкс" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.10.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.02.2020.

08.04.2020 матеріали справи 910/10440/19 повернуто до Господарського суду міста Києва.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 13.04.2020 поновив провадження у справі №910/10440/19, призначено підготовче судове засідання у справі на 14.05.2020.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 14.05.2020 відмовив у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Офіс Сервіс Люкс" про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.03.2020 у справі №910/10440/19.

У судовому засіданні 14.05.2020 представник відповідача підтримав клопотання про закриття провадження у справі від 24.09.2019.

Клопотання відповідача про закриття провадження у справі з підстав п.1 ч.1 ст.231 ГПК України мотивоване тим, що предметом оскарження є технічні, процедурні дії державного реєстратора, що відноситься до предмету юрисдикції адміністративних судів.

Суд зазначає, що критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17.

Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

Господарський спір належить до юрисдикції господарського суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, урегульованих ЦК України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського й цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

За змістом частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також спори у справах щодо майна, що є предметом зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці, вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами (пункти 6 та 13 частини першої статті 20 ГПК України).

Суд зазначає, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала думку про те, що до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений, зокрема, владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень. Тобто публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо одної не як рівноправні, і в якому одна зі сторін, яка є суб`єктом владних повноважень, може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо. Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір (постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17, від 4 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16, від 13 листопада 2019 року у справі №171/1584/18).

Отже, у публічно-правовому спорі сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні: одна зі сторін - суб`єкт владних повноважень - виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо. Зазначені функції суб`єкт владних повноважень має виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.

Натомість приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Спір щодо державної реєстрації права має розглядатися як спір, що пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно особою, на користь якої державним реєстратором прийняте оспорюване рішення, або щодо державної реєстрації права якої вимагається внесення запису до Державного реєстру. Юрисдикційність такого спору не залежить від того, чи дотримано державним реєстратором вимог законодавства.

Спір у цій справі є спором про стверджуване порушення цивільного права та законного інтересу позивача як власника іпотечного майна.

Отже, цей спір не є публічно-правовим і з огляду на суб`єктний склад має розглядатися за правилами господарського судочинства.

З огляду на вище наведене, суд залишив без задоволення клопотання відповідача про закриття провадження у справі.

Також судом залишено без розгляду клопотання відповідача про залишення без розгляду, у зв`язку із заявленим представником відповідача клопотанням про залишення без розгляду зазначеного клопотання.

Протокольною ухвалою від 14.05.2020 закрито підготовче провадження та призначено судове засідання по суті на 02.06.2020.

Протокольною ухвалою від 02.06.2020 у судовому засіданні по суті була оголошена перерва до 16.06.2020.

16.06.2020 через канцелярію суду від відповідача надійшло доповнення до заперечення ТОВ "Офіс Сервіс Люкс" на відповідь Вищого навчального закладу "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна" на відзив відповідача, у прохальній частині якого міститься клопотання про поновлення строку на подання доказів.

У судовому засіданні 16.06.2020, розглянувши клопотання відповідача про поновлення строку для надання доказів, суд відмовив у його задоволенні, про що постановив ухвалу від 16.06.2020.

Також у судовому засіданні суд на підставі ч.2 ст.207 ГПК України залишив без розгляду клопотання відповідача про долучення до матеріалів справи №910/10440/19 засвідчених копій вимог ПАТ КБ "Хрещатик".

Представник позивача у судовому засіданні 16.06.2020 надав пояснення по суті позову.

Представник відповідача надав пояснення по суті своїх заперечень на позов.

Представник третьої особи проти позову заперечив.

У судовому засіданні 16.06.2020 суд оголосив перерву з розгляду справи по суті.

У судове засідання 25.06.2020 з`явилися представники позивача та відповідача. Представник третьої особи не з`явився.

У судовому засіданні 25.06.2020 представник відповідача заявив клопотання про долучення до матеріалів справи доказів (електронні копії електронних документів реєстраційної справи), а також клопотання про огляд оригіналів електронних доказів електронної переписки, а саме: електронного листа від 04.10.2017, відправник: ОСОБА_2 , електронна адреса відправника ІНФОРМАЦІЯ_1; одержувач - електронна адреса: ІНФОРМАЦІЯ_2 під назвою "підтвердження отримання кореспонденції"; електронного листа від 04.10.2017, відправник: ОСОБА_3 , електронна адреса: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Враховуючи те, що електронні копії електронних документів реєстраційної справи відповідач, у відповідності до ч.3 ст.80 ГПК України мав надати разом із відзивом на позов, а згідно із ст.207 ГПК України поважності причин ненадання таких доказів суду не наведено, а також з огляду на те, що електронна переписка знаходиться на програмному пристрої, що не належить відповідачу, суд постановив протокольну ухвалу про відмову у задоволенні клопотання відповідача про долучення доказів (електронні копії електронних документів реєстраційної справи) до матеріалів справи та огляд електронних доказів.

Суд долучив до матеріалів справи надану відповідачем судову практику.

Також у судовому засіданні 25.06.2020 суд на підставі ч.2 ст.80, ч.2 ст.207 ГПК залишив без розгляду заяву, подану 25.06.2020 через канцелярію суду керівником позивача ОСОБА_4

Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив, просив суд у задоволенні позову відмовити.

У судовому засіданні 25.06.2020 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

04.06.2008 між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк "Хрещатик" (кредитор) та Вищим навчальним закладом "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна" (позичальник) укладено Генеральний договір № 24-47/1-08/G, відповідно до п.1.1 якого кредитор встановлює позичальнику ліміт кредитних операцій (далі - Ліміт) у розмірі 30000000,00 гривень (тридцять мільйонів гривень) на умовах Положення про фінансово-кредитну підтримку суб`єктів господарювання в м. Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 05.07.2001 №375/1351 (зі змінами від 11.07.2002 № 109/109, від 15.07.2004 №373/1783, від 24.11.2005 №425/2886, від 09.03.2006 №165/3256) та згідно з рішенням Конкурсної комісії по відбору проектів для фінансово-кредитної підтримки суб`єктів господарювання в м. Києві, (протокол засідання № 3 від 24.04.2008 року) терміном на 36 (тридцять шість) місяців з 04 червня 2008 року до 04 червня 2011 року, в межах якого Кредитор надає кредитні кошти Позичальнику шляхом надання кредитів за окремими кредитними договорами (далі - Договори), що будуть укладені в порядку і на умовах, передбачених цією Угодою. При цьому Договори є невід`ємною частиною цієї Угоди.

Між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк "Хрещатик" (кредитор) та Вищим навчальним закладом "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна" (позичальник) укладені кредитні договори № 40-47/4-07 від 26.06.2007, №54/47/4-07 від 10.08.2007, № 24-47/1-08/1 від 04.06.2008, № 24-47/1-08/3 від 19.12.2008, №58-47/1-13 від 24.12.2013.

З метою забезпечення належного виконання зобов`язань, що випливають з Генерального договору № 24-47/1-08/G від 04.06.2008, кредитного договору № 54-47/4-07 від 10.08.2007, кредитного договору № 40-47/4-07 від 26.06.2007, Кредитного договору №225-34-01 від 28.07.2005, між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк "Хрещатик" (іпотекодержатель) та Вищим навчальним закладом "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна" (іпотекодавець) укладено договір іпотеки № 24-47/1-08/04 від 12.06.2008.

Згідно із договором №9 від 25.03.2019 про внесення змін до договору іпотеки №24-47/1-08/04 від 12.06.2008, договір іпотеки № 24-47/1-08/04 від 12.06.2008 укладений між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Хрещатик" (іпотекодержатель) та Вищим навчальним закладом "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна" (іпотекодавець) з метою забезпечення виконання іпотекодавцем зобов`язань за кредитним договором № 40-47/4-07 від 26.06.2007, кредитним договором № 54-47/4-07 від 10.08.2007, кредитним договором № 24-47/1-08/1 від 04.06.2008, укладеного в межах Генерального договору № 24-47/1-08/G від 04.06.2008, кредитного договору №58-47/1-13 від 24.12.2013, укладеного в межах Генерального договору № 24-47/1-08/G від 04.06.2008.

Відповідно до п. 1.1.1 договору іпотеки № 24-47/1-08/04 від 12.06.2008, предметом іпотеки за цим договором є майнові права на нерухоме майно, що випливають з договору №1 про спільну діяльність від 28.12.2000 року з усіма додатковими угодами до нього, укладеними та які будуть укладені між іпотекодавцем, Товариством з обмеженою відповідальністю "Інститут розвитку людини" (Інститут інвалідів) та Приватним підприємством "ПЕТ", згідно з якими ПП "ПЕТ" зобов`язане реконструювати, побудувати і передати іпотекодавцю та ТОВ "Інститут розвитку людини" (Інститут інвалідів) нежитлові приміщення у м. Києві по вул. Івана Крамського, 10, а саме: навчальний (учбовий) корпус (блок А) загальною площею 3782,3 кв.м. з прибудованою згідно з Позитивним висновком комплексної державної експертизи, виданого Спеціалізованою державною організацією "Київська міська служба української інвестиційної експертизи (СЛУЖБА "КИЇВДЕРЖЕКСПЕРТИЗА") Київської міської державної адміністрації 22 лютого 2008 року.

Згідно із договором №9 від 25.03.2019 про внесення змін до договору іпотеки №24-47/1-08/04 від 12.06.2008, предметом іпотеки є нерухоме майно - будівля, загальною площею 3495 кв.м., що розташована за адресою: м. Київ, вул. Львівська, буд.23, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00, що складається з будівлі літ. "Н", блок "А" загальною площею 3495 кв.м.

22.09.2017 між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Хрещатик" (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор плюс" (новий кредитор) укладено договір № 2017/2-Ю про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, згідно з п.2.1 якого банк відступає шляхом продажу новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених договором, права вимоги банку до позичальника - Вищого навчального закладу "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна" (боржник) за кредитними договорами № 24-47/1-08/1 від 04.06.2008, № 58-47/1-13 від 24.12.2013, що укладені в рамках Генерального договору № 24-47/1-08/0 від 04.06.2008, кредитними договорами 40-47/4-07 від 26.06.2007, № 54-47/4-07 від 10.08.2007, та/або договором іпотеки № 24-47/1-08/04 від 12.06.2008 та/або Договором №58-47/1-13/02 застави рухомого майна (у т.ч. основних засобів) від 25.03.2015, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку № 1 до цього договору (далі - Основні договори).

Сторони домовились, що відступлення банком новому кредитору прав вимоги за договорами іпотеки/застави, що були укладені в забезпечення виконання зобов`язань боржників за основними договорами та були посвідчені нотаріально, відбувається за окремим договором, який укладається між сторонами одночасно із укладенням цього договору та підлягає нотаріальному посвідченню.

22.09.2017 між Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Хрещатик" (первісний іпотекодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор плюс" (новий іпотекодержатель) укладено договір № 2017/2-Ю-1 про відступлення прав вимоги за договором іпотеки № 24-47/1-08/04 від 12.06.2008, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельником Р.П. за реєстровим номером № 1664, за умовами якого первісний іпотекодержатель відступає новому іпотекодержателю права за договором іпотеки, визначеним в пункті 1.2 цього договору, а новий іпотекодержатель приймає це відступлення.

02.10.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор плюс" (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Офіс сервіс люкс" (новий кредитор) укладено договір № 02/10-17/2 про відступлення частини прав вимоги, за умовами якого первісний кредитор відступає новому кредитору, а новий кредитор набуває частину права вимоги первісного кредитора до позичальника - Вищого навчального закладу "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна", в розмірі зазначеному у додатку №1 до цього договору, надалі за текстом - боржник, включаючи права вимоги до правонаступників боржника, спадкоємців Боржника або інших осіб, до яких перейшли обов`язки божника за кредитними договорами: №24-47/1-08/G - Генеральний договір та кредитними договорами в рамках Генерального договору №24-47/1-08/1 від 04.06.2008 та №58-47/1-13 від 24.12.2013, а також №40-47/4-07 від 26.06.2007 та №54-47/4-07 від 10.08.2007, Договором іпотеки №24-47/1-08/04 від 12.06.2008 з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у додатку №1 до цього договору (основні договори), що були укладені між боржником та Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Хрещатик".

Відповідно до п.2 вказаного договору, новий кредитор в день укладення цього договору набуває частину прав кредитора за основними договорами згідно умов цього договору, включаючи: право вимагати належного виконання боржником зобов`язання за основним договором, сплати боржником коштів за основною заборгованістю, сплати процентів, вказаних у додатку № 1 до цього договору, передачі боржником забезпечення в рахунок виконання зобов`язань за основним договором. Розмір прав вимоги, які переходять до нового кредитора, вказаний у додатку № 1 до цього договору, який підписується сторонами в день підписання цього договору. Права кредитора за основними договорами переходять до нового кредитора виключно в розмірі вказаному згідно умов цього договору (додатку № 1 до цього договору) та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків боржників, що надане банку відповідно до умов основних договорів.

02.10.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор плюс" (первісний іпотекодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Офіс сервіс люкс" (новий іпотекодержатель) укладено договір № 02/1017/3 про відступлення прав вимоги за договором іпотеки № 24-47/1-08/04 від 12.06.2008, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельником Р.П. за реєстровим номером № 1664, за умовами якого первісний іпотекодержатель відступає новому іпотекодержателю права за договором іпотеки, визначеним в пункті 1.2 цього договору, а новий іпотекодержатель приймає це відступлення.

04.10.2017 між ТОВ "Фінансова компанія "Фактор плюс" та ТОВ "Офіс сервіс люкс" укладений договір №1 про внесення змін до договору № 02/1017/3 від 02.10.2017 про відступлення прав вимоги за договором іпотеки № 24-47/1-08/04 від 12.06.2008.

У відповідності до п.1.4, 1.5 договору № 02/1017/3 про відступлення прав вимоги від 12.10.2017, укладення цього договору є правовою підставою для заміни сторони іпотекодержателя за іпотечним договором та переходу (відступлення) від первісного іпотеко держателя до нового іпотеко держателя всього комплексу прав та обов`язків іпотеко держателя за іпотечним договором. Новий іпотеко держатель набуває у повному обсязі права іпотеко держателя за іпотечним договором з моменту укладення цього договору.

12.10.2017 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Нотари О.І. зареєстрував право власності за ТОВ "Офіс Сервіс Люкс" на нерухоме майно - будівлю літ. "Н", блок "А", загальною площею 3495 кв.м, що розташована за адресою: м. Київ, вул. Львівська, 23, корпус 1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00, (номер запису про право власності 22807479).

21.10.2017 право власності на спірний об`єкт нерухомого майна зареєстроване за Благодійною організацією "Благодійний фонд "Добробут ХХІ століття" за №22938946.

У подальшому наказом Міністерства юстиції України № 3525/5 від 09.11.2017 року "Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень" скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21.10.2017 року за № 37689364 (щодо реєстрації права власності на будівлю за Благодійною організацією "Благодійний фонд "Добробут ХХІ століття"); № 37689368 (щодо реєстрації права іпотеки на будівлю за ОСОБА_5 ); № 37689369 (щодо реєстрації заборони на нерухоме майно - внаслідок укладення Благодійною організацією "Благодійний фонд "Добробут ХХІ століття" договору іпотеки з ОСОБА_5 ) та № 37871683 від 31.10.2017 року (щодо реєстрації змін до права власності Благодійною організацією "Благодійний фонд "Добробут ХХІ століття" за договором від 31.10.2017 року про внесення змін до договору), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Незнайко Н.М.; скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 06.11.2017 року № 37971908 (щодо реєстрації права іпотеки на будівлю за ОСОБА_6 ); № 37972055 (щодо реєстрації заборони на нерухоме майно - внаслідок укладення Благодійною організацією "Благодійний фонд "Добробут ХХІ століття" договору іпотеки з ОСОБА_6 ), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дубенко К.Є.

10.11.2017 державний реєстратор Київської філії Комунального підприємства "Реєстрація майна та бізнесу" Дідичук Ігор Анатолійович прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 38074926.

На підставі цього рішення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором внесено запис №23311264 про право власності ТОВ "Офіс Сервіс Люкс" на об`єкт нерухомості - будівлю літ. "Н", блок "А", загальною площею 3495 кв.м, що розташована за адресою: м. Київ, вул. Львівська, 23, корпус 1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00. Підставою виникнення права власності вказано договір іпотеки №24-47/1-08/04 від 12.06.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом київського міського нотаріального округу Мельником Р.П.; договір про відступлення частини прав вимоги №02/10-17/2 від 02.10.2017, видавник: ТОВ "ФК "Фактор плюс"; договір №1 від 04.10.2017, посвідчений приватним нотаріусом київського міського нотаріального округу Джуринською Л.В.; вимога ПАТ "КБ "Хрещатик" №2-2/11/2415 від 15.05.2017.

Звертаючись з позовними вимогами, позивач стверджує, що рішення державного реєстратора від 10.11.2017 є протиправним, оскільки воно прийняте з порушенням норм чинного законодавства у сфері державної реєстрації, а саме: статей 10, 16, 18, 22, 24, 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", пунктів 7, 10, 12, 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25 грудня 2015 року , ст.35, 37 Закону України "Про іпотеку".

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на порушення відповідачем встановленого частиною 1 статті 35 та статтею 37 Закону України "Про іпотеку" порядку набуття права власності на іпотечне майно. Таке порушення позивач вбачає у неотриманні вимоги, яка зазначена у Державному реєстрі прав як підстава виникнення права власності та у відсутності вимоги ТОВ "Офіс Сервіс Люкс" про усунення порушення за кредитними договорами сумі 26 000 000,00 грн.

Позивач зазначає, що лише 27.11.2017 отримав претензію-вимогу вих. №3 від 10.11.2017 про усунення порушень від ТОВ "Офіс Сервіс Люкс", в якій зазначалось, що в результаті укладення договору №02/10-17/2 про відступлення частини прав вимоги від 02.10.2017 відносно об`єкта нерухомості було внесено записи про заміну іпотекодержателя з ТОВ "ФК "Фактор плюс" на ТОВ "Офіс Сервіс Люкс" та внесено записи про заміну обтяжувача. Згідно зазначеної вимоги, ТОВ "Офіс Сервіс Люкс" вимагало протягом 30-денного строку, з дня отримання даної вимоги, сплатити на його користь заборгованість за кредитними договорами сумі 26 000 000,00 грн, а також пеню, комісії, штрафні санкції, які будуть нараховані кредитором на дату здійснення боржником погашення відповідно до умов кредитних договорів. Також позивача попереджено, що у разі несплати зазначеної заборгованості протягом 30-денного строку, ТОВ "Офіс Сервіс Люкс" розпочне процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому статтею 37 Закону України "Про іпотеку" та згідно з умовами договору іпотеки №24-47/1-08/04 від 12.06.2008, а саме - шляхом набуття іпотеко держателем права власності.

Позивач зазначає, що державним реєстратором Дідичук І.А.:

не було виготовлено електронних копії документів, поданих у паперовій формі, та не було розміщено їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав;

не було сформовано за допомогою Державного реєстру прав документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав та реєстраційної справи у паперовій формі, яку державний реєстратор мав би передати до Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації;

не перевірено наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації. Не було встановлено завершення 30-денного строку з моменту отримання Вищим навчальним закладом "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна" письмової вимоги ТОВ "Офіс Сервіс Люкс";

не перевірено документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та прийняттям відповідного рішення.

Також під час розгляду справи позивачем зазначено, що відповідачем порушено вимоги частини 3 статті 37 Закону України "Про іпотеку" щодо необхідності оцінки іпотечного майна, щодо якого відповідачем зареєстровано право власності.

З урахуванням зазначених вище обставин, позивач вважає, що рішення, прийняте державним реєстратором Дідичуком І.А. стосовно реєстрації за ТОВ "Офіс Сервіс Люкс" права власності на спірне іпотечне майно, прийняте без дотримання вимог Закону України "Про іпотеку", Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, є протиправним, у зв`язку із чим запис про право власності на іпотечне майно підлягає скасуванню.

З огляду на вище наведене, Вищий навчальний заклад "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна" звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Офіс Сервіс Люкс", в якому просить суд (у редакції заяви про зміну предмету позову):

- скасувати запис №23311264 від 10.11.2017 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме: будівлю літ. "Н", блок "А", загальною площею 3495 кв.м., що розташована за адресою: м. Київ, вул. Львівська, буд. 23, корп. 1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: НОМЕР_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю "Офіс сервіс люкс", внесений державним реєстратором Київської філії Комунального підприємства "Реєстрація нерухомості та бізнесу" Дідичуком Ігорем Анатолійовичем.

- відновити реєстрацію (зареєструвати) права власності на нерухоме майно, а саме: будівлю літ. "Н", блок "А", загальною площею 3495 кв.м., що розташована за адресою: м. Київ, вул. Львівська, буд. 23, корп. 1 за Вищим навчальним закладом "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна" () на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серія та номер 21752426, виданого 16.05.2014 року, видавник: Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві.

Відповідач проти позову заперечив, посилаючись на наступне:

ПАТ "КБ "Хрещатик" направлено позивачу вимогу за вих. №47/8-8145 від 05.09.2016 у якій банк зазначив про наявність простроченої заборгованості за кредитом та попередив позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки;

ПАТ "КБ "Хрещатик" направлено позивачу вимогу №2-2/11/2415 від 15.05.2017 про усунення порушення за кредитними договорами №40-47/4-07 від 26.06.2007, №54-47/4-07 від 10.08.2007, №24-47/1-08/1 від 04.06.2008, №58-47/1-13 від 24.12.2013 та погашення заборгованості на загальну суму 78319759,42 грн та попереджено у випадку не усунення порушень у 30-денний строк кредитор та іпотекодержатель розпочне процедуру стягнення;

у відповідності до положень ст. 512, 514 Цивільного кодексу України, ст. 35, 37 Закону України "Про іпотеку", у зв`язку із направленням ПАТ "КБ "Хрещатик" вимог про усунення порушень за зобов`язаннями за кредитними договорами, ТОВ "Офіс Сервіс Люкс" як правонаступник ПАТ "КБ "Хрещатик" за договорами відступлення не зобов`язано направляти від свого імені позивачу вимоги про усунення порушень за основним договором, оскільки положеннями ст. ст. 35, 37 Закону України "Про іпотеку" не передбачено повторного вчинення усіх необхідних дій для звернення стягнення на предмет іпотеки новим кредитором та новим іпотекодержателем, до якого перейшли усі права первісного кредитора та первісного іпотеко держателя;

видалення записів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вчинення 21.10.2017 та 06.11.2017 протиправних дій керівником Вищого навчального закладу "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна" щодо зареєстрованого 12.10.2017 за відповідачем нерухомого майна свідчать, на думку відповідача, про протиправний умисел іпотекодавця на втрату предмету іпотеки;

позивача було повідомлено про відступлення прав вимоги за договором іпотеки №24-47/1-08/04 від 12.06.2008 повідомленням ПАТ "КБ "Хрещатик" за вих. №2-1/4333 від 25.09.2017 та повідомленням ТОВ "Фінансова компанія "Фактор плюс" № 06/10-17/2 від 06.10.2017;

позивачем не надано доказів у підтвердження відсутності станом на 10.11.2017 електронних сканованих копій документів на підставі яких здійснено реєстрацію права власності на предмет іпотеки за ТОВ "Офіс Сервіс Люкс";

предметом оскарження є технічні, процедурні дії державного реєстратора, що відноситься до юрисдикції адміністративних судів;

право власності на предмет іпотеки ТОВ "Офіс Сервіс Люкс" набуло 12.10.2017, а запис від 10.11.2017 є поновленням реєстрації набутого 12.10.2017 права власності. Зазначені обставини, на думку відповідача, встановлені у справі №910/10111/19;

позов пред`явлено до особи, яка не приймала оспорюваного рішення від 10.11.2017 №38074926 - ТОВ "Офіс Сервіс Люкс";

даний спір щодо неналежного формування реєстраційної справи, перевірки достатності документів для прийняття державним реєстратором рішення, сканування ним електронних копій документів та передачу письмово примірника реєстраційної справи на зберігання не належить до юрисдикції господарських судів.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення (стаття 124 Конституції України).

Частинами 1, 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України визначено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 Господарського процесуального кодексу України).

Надаючи оцінку запереченням відповідача щодо розгляду даного спору у порядку господарського судочинства та пред`явлення заявлених вимог до особо, яка не приймала рішення про державну реєстрацію права власності, суд зазначає наступне.

У частині 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

При цьому, як встановлено судом під час розгляду справи, спір, що розглядається, не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки державний реєстратор приймаючи рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно (права власності на нерухоме майно), на підставі якого внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, не мав публічно-правових відносин саме з позивачем. Прийняте державним реєстратором рішення про державну реєстрацію стосувалось реєстрації прав іншої особи, а не позивача.

Натомість, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Статтею 2 Господарського кодексу України визначено, що учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

Підставою для звернення з цим позовом позивач зазначив те, що на його думку оскаржувана реєстраційна дія порушує його право власності на нерухоме майно - будівлю літ. "Н", блок "А", загальною площею 3495 кв.м., що розташована за адресою: м. Київ, вул. Львівська, буд. 23, корп. 1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00, оскільки на ТОВ "Офіс Сервіс Люкс" порушено встановлений частиною 1 статті 35 та статтею 37 Закону України "Про іпотеку" порядок набуття права власності на вказане нерухоме майно, що є предметом іпотеки, а рішення державного реєстратора від 10.11.2017 прийняте з порушенням норм чинного законодавства у сфері державної реєстрації, а саме: статей 10, 16, 18, 22, 24, 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", пунктів 7, 10, 12, 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25 грудня 2015 року , ст.35, 37 Закону України "Про іпотеку".

Суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постановах від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18), від 13.02.2019 у справі №910/6090/18, від 05.06.2019 у справі № 911/1580/18, відповідно до якої спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано.

Позовні вимоги Вищий навчальний заклад "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна" заявив на захист порушеного, на його думку, права власності на нерухоме майно - будівлю літ. "Н", блок "А", загальною площею 3495 кв.м., що розташована за адресою: м. Київ, вул. Львівська, буд. 23, корп. 1, а на підставі оскаржуваної реєстраційної дії здійснено реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно за відповідачем, правомірність набуття якого оспорює позивач.

Відповідно до ч.6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Отже, з урахуванням позицій Великої Палати Верховного Суду, спір у справі №910/10440/19, що розглядається, є приватноправовим, оскільки він обумовлений порушенням приватного майнового праву та інтересу позивача, а отже має вирішуватися за правилами господарського судочинства.

З урахуванням наведеного суд відхиляє доводи відповідача, що даний спір підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, а належним відповідачем має бути державний реєстратор.

Також Велика Палата Верховного Суду у вказаних вище постановах наголошувала, що у подібних спорах, враховуючи підстави позову, з'ясуванню підлягають обставини щодо підстав набуття юридичною особою права власності на об`єкт нерухомого майна, щодо якого були вчинені реєстраційні дії.

Крім того, скасування державної реєстрації права, належного одній особі, за заявою іншої особи в порядку адміністративного судочинства не дозволяє остаточно вирішити спір між цими особами. Тож не виконується основне завдання судочинства (постанова ВП ВС від 02.10.2019 у справі № 807/137/18 (провадження № 11-869апп19).

Ураховуючи вищевикладене, оскільки позивач обґрунтовував позовні вимоги порушенням його права власності на нерухоме майно, а саме: будівлю літ. "Н", блок "А", загальною площею 3495 кв.м., що розташована за адресою: м. Київ, вул. Львівська, буд. 23, корп. 1, то у даному випадку підлягають встановленню обставини набуття права власності на такий об`єкт.

При цьому, судом враховано, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності нотаріуса при реалізації ним функцій державного реєстратора, якщо позовні вимоги спрямовані на захист приватного (майнового) права, заснованого на приписах цивільного чи господарського законодавства, нотаріус має залучатися до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору (п.51 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.08.2018 у справі №686/17779/16-ц (провадження №14-233цс18).

Вказане зумовлює висновок, що належним відповідачем у даному спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у даному випаду ТОВ "Офіс Сервіс Люкс" (особа щодо якої на момент звернення позивача до суду було здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно), а державний реєстратор має залучатися до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Однак, згідно із інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Комунальне підприємств "Реєстрація нерухомості та бізнесу" (ідентифікаційний код 41358686) припинено за рішенням засновників 23.05.2019, про що був внесений відповідний запис № 8000664. Відомості щодо юридичних осіб - правонаступників у витязі не значаться. У зв`язку із чим, держаний реєстратор Київської філії Комунального підприємства "Реєстрація нерухомості та бізнесу" Дідичук Ігор Анатолійович не залучався до участі у справі як третя особа без самостійний вимог на предмет спору.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачено, що кожному гарантується право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтями 13, 41 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути здійснене лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.

Відносини, пов`язані із набуттям, зміною, припиненням права власності та його захистом, регулюються Цивільним і Господарським кодексами України.

Відповідно до частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Зміст права власності, який полягає у тому, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України).

За змістом статті 134 Господарського кодексу України правовий режим власності та правові форми реалізації права власності у сфері господарювання визначаються цим Кодексом і законом.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

Пунктом 1 частини 1 статті 2 цього Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (тут та надалі у редакції чинній на час вчинення спірного реєстраційного запису) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав (п.2 ч.1 ст.2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

За визначенням, наведеним у п.9 ч.1 ст.2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", реєстраційною дією є державна реєстрація прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, скасування державної реєстрації прав, а також інші дії, що здійснюються в Державному реєстрі прав, крім надання інформації з Державного реєстру прав.

Загальними засадами державної реєстрації прав є: 1) гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; 2) обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; 3) публічність державної реєстрації прав; 4) внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом; 5) відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав (ч.1 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державній реєстрації прав підлягають: 1) право власності; 2) речові права, похідні від права власності: право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншою капітальною спорудою (їх окремою частиною), що виникає на підставі договору найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки; іпотека; право довірчої власності; інші речові права відповідно до закону; 3) право власності на об`єкт незавершеного будівництва, 4) заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" організаційну систему державної реєстрації прав становлять: 1) Міністерство юстиції України та його територіальні органи; 2) суб`єкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; акредитовані суб`єкти; 3) державні реєстратори прав на нерухоме майно (далі - державні реєстратори).

Частиною 3 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що державний реєстратор, зокрема:

встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації (п.1);

перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення (п.2);

виготовляє електронні копії документів, поданих у паперовій формі, та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав) (п.7);

формує за допомогою Державного реєстру прав документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав (п.8);

формує реєстраційні справи у паперовій формі (п.9);

здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом (п.10).

Державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав (частина 1 статті 11 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Державний реєстр прав містить записи про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав, відомості та електронні копії документів, поданих у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у процесі проведення таких реєстраційних дій. Записи, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії (частини 1, 2 статті 12 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Згідно із ч.2 ст.18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Пунктом 40 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 № 1127 (тут та надалі - у редакції на час вчинення реєстраційного запису) (далі - Порядок) також визначено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та цим Порядком.

Відповідно до частини 1 статті 22 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 1 статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

У пункті 9 Порядку визначено, що разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав, та документ, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав. У разі коли оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав, відповідно до законодавства залишаються у справах державних органів, органів місцевого самоврядування, що їх видають, заявник подає копії документів, оформлені такими органами відповідно до законодавства.

У пункті 61 Порядку передбачено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Враховуючи вищевказане, державна реєстрація не є способом набуття права власності, а виступає лише засобом підтвердження фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі визначених законом документів.

Аналогічна правова позиція визначена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №921/403/17-г/6.

Як встановлено судом, згідно із наявних у матеріалах справи Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, 10.11.2017 державний реєстратор Київської філії Комунального підприємства "Реєстрація майна та бізнесу" Дідичук Ігор Анатолійович прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 38074926.

На підставі вказаного рішення державного реєстратора до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором внесено запис №23311264 про право власності ТОВ "Офіс Сервіс Люкс" на об`єкт нерухомості - будівлю літ. "Н", блок "А", загальною площею 3495 кв.м, що розташована за адресою: м. Київ, вул. Львівська, 23, корпус 1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00.

Підставою виникнення права власності ТОВ "Офіс Сервіс Люкс" на зазначений об`єкт нерухомості вказано:

договір іпотеки №24-47/1-08/04 від 12.06.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом київського міського нотаріального округу Мельником Р.П.;

договір про відступлення частини прав вимоги №02/10-17/2 від 02.10.2017, видавник: ТОВ "ФК "Фактор плюс";

договір №1 від 04.10.2017, посвідчений приватним нотаріусом київського міського нотаріального округу Джуринською Л.В.;

вимога ПАТ "КБ "Хрещатик" №2-2/11/2415 від 15.05.2017.

Матеріалами справи підтверджено, що 12.06.2008, з метою забезпечення належного виконання позивачем зобов`язань за кредитним договором № 40-47/4-07 від 26.06.2007, кредитним договором № 54-47/4-07 від 10.08.2007, кредитним договором №24-47/1-08/1 від 04.06.2008, укладеного в межах Генерального договору № 24-47/1-08/G від 04.06.2008, кредитного договору №58-47/1-13 від 24.12.2013, укладеного в межах Генерального договору № 24-47/1-08/G від 04.06.2008, між ПАТ Комерційний банк "Хрещатик" та Вищим навчальним закладом "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна" укладений договір іпотеки №24-47/1-08/04 від 12.06.2008, згідно із яким в іпотеку передано нерухоме майно - будівля, загальною площею 3495 кв.м., що розташована за адресою: м. Київ, вул. Львівська, буд.23, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00, що складається з будівлі літ. "Н", блок "А" загальною площею 3495 кв.м.

Як встановлено судом, 22.09.2017 між Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Хрещатик" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор плюс" укладено договір № 2017/2-Ю-1 про відступлення прав вимоги за договором іпотеки № 24-47/1-08/04 від 12.06.2008.

У подальшому, на підставі договору №02/10-17/2 про відступлення частини прав вимоги від 02.10.2017, договору №02/1017/3 про відступлення прав вимоги від 02.10.2017, Товариство з обмеженою відповідальністю "Офіс сервіс люкс" набуло право вимоги за кредитним та договором іпотеки №24-47/1-08/04 від 12.06.2008.

Частиною першою статті 572 Цивільного кодексу України передбачено, що у силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно з ч. 1 статті 589 Цивільного кодексу України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Статтею 12 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Пунктом 3.4.5. договору іпотеки передбачено, що у випадку невиконання іпотекодавцем зобов`язання, забезпечених цією іпотекою, а також в інших випадках, передбачених цим договором, задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки у порядку, передбаченому Закони України "Про іпотеку", "Про іпотечне кредитування операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати" та у відповідності з цим договором.

У відповідності до п.4.1. договору іпотеки (у редакції договору про внесення змін №9 від 25.03.2015), іпотекодержатель набуває право на задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки у випадку, якщо у момент настання строку виконання зобов`язання, забезпечення цією іпотекою, вони не будуть виконані, а також у разі невиконання іпотекодавцем зобов`язань, передбачених цим договором, та у випадку, якщо інформація або документи надані іпотекодавцем при укладенні цього договору, виявляться недостовірними та (або) недійсними.

Згідно із ч.1 ст.36 Закону України "Про іпотеку" сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання (ч.1 ст.37 Закону України "Про іпотеку").

Згідно із ч.2, 3 ст.37 Закону України "Про іпотеку" рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.

Згідно із п.4.3. договору іпотеки (у редакції договору про внесення змін №9 від 25.03.2015) при настанні, передбачених п. 4.1. цього договору, іпотекодержатель за 30 днів попереджає іпотекодавця про задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки і якщо протягом цього строку зобов`язання, забезпечені іпотекою, не будуть виконані іпотекодержатель на свій розсуд задовольняє свої вимоги одним із таких способів, зокрема, приймає у власність предмет іпотеки в рахунок погашення зобов`язань, забезпечених цією іпотекою.

У випадку прийняття іпотекодержателем предмету іпотеки у власність чи реалізації його третім особам це застереження вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя і правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя чи третіх осіб на нерухоме майно (п.4.4. договору).

Отже, у договорі іпотеки сторони погодили позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки - шляхом реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється за своїм змістом до договору про задоволення вимог іпотекодержателя та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язання за кредитними договорами в разі невиконання іпотекодавцем (позивачем) вимоги іпотекодержателя про усунення порушень протягом 30 днів.

Частина перша статті 35 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Як зазначено судом вище, підставою виникнення права власності ТОВ "Офіс Сервіс Люкс" на об`єкт нерухомості - будівлю літ. "Н", блок "А", загальною площею 3495 кв.м, що розташована за адресою: м. Київ, вул. Львівська, 23, корпус 1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00 зазначено вимогу ПАТ "КБ "Хрещатик" №2-2/11/2415 від 15.05.2017.

За змістом вимоги ПАТ "КБ "Хрещатик" №2-2/11/2415 від 15.05.2017, в якій банк зазначив, що станом на 12.05.2017 заборгованість позивача за кредитними договорами №40-47/4-07 від 26.06.2007, №54-47/4-07 від 12.05.2017, №24/47/1-08/04 від 12.06.2008, №58-47/1-13 від 24.12.2013 становить 78319759,42 грн, у зв`язку із чим банк вимагав у тридцяти денний строк з дня отримання цієї вимоги усунути порушення умов кредитних договорів та погасити заборгованість у загальному розмірі 2 грн та попередив позивача, що у разі, якщо протягом встановленого строку дана вимога банку залишиться без задоволення, банк розпочне процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки визначений п.1.1. договору іпотеки зі змінами та доповненнями.

На підтвердження отримання позивачем вимоги банку №2-2/11/2415 від 15.05.2017 відповідач надав у матеріали справи копію накладної ТОВ "ТЕКС Україна" №3848573 (том 2 арк.61, том 5 арк.49, 138). Відповідно до вказаної накладної у графі "одержав" зазначено " ОСОБА_7 ".

Позивач факт отримання вимоги банку №2-2/11/2415 від 15.05.2017 заперечив.

Надавши оцінку наданим сторонами у матеріали справи доказам та аргументам сторін щодо факту направлення позивачу вимоги у порядку ст.35 Закону України "Про іпотеку" та її отримання останнім, судом встановлено наступне.

Так, на підтвердження надання державному реєстратору вказаної вимоги з доказами її направлення, відповідачем надано у матеріали справи паперові копії електронних документів - скріншот з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з переліком документів, що надавалися для державної реєстрації права власності за ТОВ "Офіс Сервіс Люкс" на об`єкт нерухомості - будівлю літ. "Н", блок "А", загальною площею 3495 кв.м, що розташована за адресою: м. Київ, вул. Львівська, 23, корпус 1.

Згідно із ч.1 ст.91 Господарського процесуального кодексу України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом (ч.3 ст.91 ГПК України).

У відповідності до ч.1-3 ст.96 Господарського процесуального кодексу України, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Суд зазначає, що паперові копії електронних документів - скріншот з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, не може вважатись електронними документами (копіями електронних документів) в розумінні частини 1 статті 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", відповідно до якої електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа, у зв`язку із чим не можуть бути прийняті судом як належні та допустимі докази по справі. Аналогічна позиція наведена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.06.2019 у справі №904/2882/18.

Частиною сьомою статті 82 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у порядку, передбаченому цією статтею, суд за заявою учасника справи чи з власної ініціативи може оглянути веб-сайт (сторінку), інші місця збереження даних в мережі Інтернет з метою встановлення та фіксування їх змісту. У разі необхідності для проведення такого огляду суд може залучити спеціаліста.

У судовому засіданні 25.06.2020 представником відповідача за допомогою електронного цифрового підпису здійснено вхід до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та судом досліджено перелік документів наданих для реєстрації права власності.

Згідно із відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно для реєстрації права власності в якості документу, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання позивачем письмової вимоги банку №2-2/11/2415 від 15.05.2017, державному реєстратору було надано копію накладної кур`єрської служби ТОВ "ТЕКС Україна" №3848573.

Представник відповідача надав суду для огляду письмову копію накладної кур`єрської служби ТОВ "ТЕКС Україна" №3848573. Відповідна копія накладної засвідчена ТОВ "ФК "Фактор плюс".

У відповідності до ч.6 ст.91 Господарського процесуального кодексу України, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу.

Згідно із абз.2 ч.6 ст.91 Господарського процесуального кодексу України, якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Судом під час розгляду справи по суті зобов`язано представника відповідача надати суду оригінал накладної ТОВ "ТЕКС Україна" №3848573 для огляду у судовому засіданні, у зв`язку із чим судом оголошувались перерва.

Оригіналу накладної ТОВ "ТЕКС Україна" №3848573 представником відповідача суду не надано, зазначений документ в оригіналі у відповідача відсутній.

Отже, згідно із встановленими судом обставинами для реєстрації права власності державному реєстратору надавалася саме копія, а не оригінал накладної кур`єрської служби ТОВ "ТЕКС Україна" №3848573.

У відповідності до наданої відповідачем копії накладної ТОВ "ТЕКС Україна" №3848573 (том 2 арк.61, том 5 арк.49, 138) про направлення позивачу вимоги №2-2/11/2415 від 15.05.2017 у графі "одержав" зазначено " ОСОБА_7 ".

Позивачем зазначено, що працівник Вищого навчального закладу "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна" ОСОБА_7 не була уповноваженою на отримання відповідних повідомлень від імені позивача та окрім того, станом на 17.07.2017 (дата відмітки про отримання вимоги) перебувала у відпустці на підтвердження чого позивачем надано копію довідку №107 від 08.10.2019 та наказу №63-в від 21.04.2017.

У свою чергу, відповідач надав суду копію наказу №74-в від 10.05.2017, згідно із яким періоди відпустки ОСОБА_7 змінені.

Однак суд критично оцінює надані сторонами накази щодо відпустки ОСОБА_7 , оскільки такі документи не можуть підтвердити чи спростувати факт наявності повноважень у зазначеної особи на отримання вимоги про порушення кредитних зобов`язань.

Судом досліджено надані відповідачем у матеріали справи копії довіреності від 12.02.2017, виданої на ім`я ОСОБА_7 , положення про відділ організаційно роботи і контролю та договору про доставку/вручення поштових відправлень та періодичних друкованих видань від 31.12.2016.

Так, за змістом довіреності від 12.02.2017, виданої на ім`я ОСОБА_7 , останню Університет "Україна" уповноважив на отримання поштових відправлень та періодичних друкованих видань, визначених у п.1.1., 1.2. договору про доставку/вручення поштових відправлень та періодичних друкованих видань.

Однак, договір про доставку/вручення поштових відправлень та періодичних друкованих видань укладений між Університетом "Україна" та ПАТ "Укрпошта" та відповідно до умов якого позивачу здійснюється доставка (вручення) ПАТ "Укрпошта" поштових відправлень (внутрішніх і міжнародних простих та рекомендованих карток, листів/бандеролей), рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень, повідомлень про надходження відправлень: "Укрпошта Стандарт", "Укрпошта Експрес", "Smart Box", повідомлень про надходження міжнародних реєстрованих поштових виправлень, електронних повідомлень, періодичних друкованих видань.

Тобто, довіреністю від 12.02.2017 Університет "Україна" уповноважив ОСОБА_7 на отримання поштових відправлень та періодичних друкованих видань, доставка (вручення) яких буде здійснюватися ПАТ "Укрпошта".

З урахуванням наведеного, надані відповідачем копії довіреності від 12.02.2017 та договору про доставку/вручення поштових відправлень та періодичних друкованих видань від 31.12.2016 не підтверджують наявність повноважень ОСОБА_7 на отримання відправлень кур`єрської служби ТОВ "ТЕКС Україна" №3848573.

Надане відповідачем положення про відділ організаційно роботи і контролю також не підтверджує наявність повноважень у ОСОБА_7 на отримання вимоги банку про порушення кредитних зобов`язань.

Щодо наданого відповідачем у матеріали справи висновку експерта №439/11/2019 за результатами почеркознавчого дослідження за заявою адвоката Леськова В.П. від 04.11.2019, складеного 06.11.2019 експертом Фраймович Л.В. ТОВ "Експертно-дослідна служба України", то суд зазначає наступне.

Згідно із ч.1,7 ст.98 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом, також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Відповідно до ч.1, 5 ст.101 Господарського процесуального кодексу України, учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Дослідивши складений судовим експертом висновок та проаналізувавши пояснення сторін у справі, суд приходить до висновку про відхилення висновку №439/11/2019 від 06.11.2019, складеного експертом Фраймович Л.В. , оскільки експертне дослідження проведено без належного дослідження доказів, необхідних для встановлення дійсних обставин справи, зокрема зазначене дослідження проведено експертом виключно по технічній копії накладної №3848573, що ставить під сумнів дійсність та обґрунтованість висновків експерта, крім того при замовленні вказаного дослідження експерта не було повідомлено про кримінальну відповідальність, передбачену Кримінальним кодексом України за дачу завідомо неправдивого висновку (у висновку лише вказано, що експерт обізнаний щодо складання завідомо неправдивого висновку експерта). Окрім того, згідно із відомостями з реєстру атестованих судових експертів експерт Фраймович Л.В. не має кваліфікації у галузі судово-технічної експертизи.

З огляду на викладене судом відхиляється наданий відповідачем висновок №439/11/2019 за результатами почеркознавчого дослідження за заявою адвоката Леськова В.П. від 04.11.2019, складеного 06.11.2019 експертом Фраймович Л.В. ТОВ "Експертно-дослідна служба України".

Суд відхиляє посилання відповідача на те, що письмова вимога банку №2-2/11/2415 від 15.05.2017 з конвертом ПАТ "КБ "Хрещатик" була вилучена у приміщенні позивача при проведенні інвентаризації, оскільки вказане не підтверджує факту направлення вказаної вимоги саме за накладною кур`єрської служби ТОВ "ТЕКС Україна" №3848573.

Щодо наданих відповідачем у матеріали справи скріншотів електронної переписки, а саме: електронного листа від 04.10.2017, відправник: ОСОБА_2 , електронна адреса відправника ІНФОРМАЦІЯ_1; одержувач - електронна адреса: ІНФОРМАЦІЯ_2 під назвою "підтвердження отримання кореспонденції"; електронного листа від 04.10.2017, відправник: ОСОБА_3 , електронна адреса: ІНФОРМАЦІЯ_2 (том 5, арк. 51,52), то суд не приймає як доказ надані відповідачем роздруківки електронного листування, оскільки зазначені документи у розумінні ч.1, 3 ст.91, ч.1-3 ст.96 Господарського процесуального кодексу України, ч.1 ст.5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" не вважаються електронними документами (копіями електронних документів), та з їх змісту та форми, без наявності електронного цифрового підпису, не можливо ідентифікувати авторів вказаних листів, у зв`язку із чим не можуть бути прийняті судом як належні та допустимі докази по справі.

З урахуванням вище наведеного, судом встановлено, що у порушення 10, 18, 22 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", п.9, 57, 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, для реєстрації права власності державному реєстратору надавалася саме копія, а не оригінал накладної кур`єрської служби ТОВ "ТЕКС Україна" №3848573, а повноваження особи, зазначеної у копії накладної кур`єрської служби, на отримання відповідної вимоги не підтверджені належними та достатніми доказами.

Більш того, оскільки у відповідача відсутній оригінал накладної кур`єрської служби ТОВ "ТЕКС Україна" №3848573 та зазначений документ в оригіналі не наданий суду для огляду, суд зазначає, що відповідачем не підтверджено факт існування накладної кур`єрської служби ТОВ "ТЕКС Україна" №3848573 та у відповідності до ч.6 ст.91 Господарського процесуального кодексу України копія зазначеного документу не береться судом до уваги.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що надана державному реєстратору копія накладної кур`єрської служби ТОВ "ТЕКС Україна" №3848573 не підтверджує наявності факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем (позивачем), визначеної у ст.35 Закону України "Про іпотеку" письмової вимоги іпотекодержателя.

Відповідачем надано у матеріали справи копію вимоги ПАТ "КБ "Хрещатик" вих. №3/10500 від 21.10.2016 разом з описом вкладення у цінний лист (оригінали оглянуті судом у судовому засіданні 16.06.2020).

У вимозі №3/10500 від 21.10.2016 банк вимагав від позивача у тридцятиденний строк усунути порушення умов кредитних договорів та погасити заборгованість у загальному розмірі 55797350,98 грн та попередив, що у разі якщо вимога банку залишиться без задоволення, банк розпочне процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки.

Однак, суд відхиляє посилання відповідача на вимогу №3/10500 від 21.10.2016, оскільки остання не надавалася державному реєстратору для реєстрації права власності на іпотечне майно, запис щодо якого є предметом розгляду.

Вимоги та претензії ПАТ "КБ "Хрещатик" вих. №47/8-8145 від 05.09.2016, №47/8-15-542 від 11.05.2016, №47/8-8145 від 05.09.2016, №47/8-8145 від 05.09.2016, №47-15/6811 від 22.11.2013 у розумінні ст.35 Закону України "Про іпотеку" за своїм змістом не можуть вважатися вимогами про усунення порушень та про попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Окрім того, судом враховано, що позивач заперечив отримання вимоги ПАТ "КБ "Хрещатик" вих. №47/8-8145 від 05.09.2016 та на підтвердження чого надав копії журналу вхідної кореспонденції за період з 12.01.2016 по 29.12.2016, згідно із яким документ за вих. №47/8-8145 від 05.09.2016 не зареєстрований.

Підсумовуючи вище наведене, суд вважає необґрунтованими посилання відповідача на інші вимоги та претензії ПАТ "КБ "Хрещатик", що не були надані державному реєстратору для реєстрації права власності на іпотечне майно згідно пп.2 п.61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 № 1127.

Водночас, суд відхиляє посилання позивача на те, що письмова вимога про усунення порушення мала бути направлена поштою рекомендованим листом, оскільки у відповідності до законодавства чинного на момент спірної реєстрації, а також договором іпотеки не встановлено способів направлення вимоги про усунення порушень та про попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки, крім того, як кредитними договорами, які у свою чергу у відповідності до Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень не надаються державному реєстратору для реєстрації права власності на підставі договору іпотеки.

Щодо посилань позивача на відсутність вимоги ТОВ "Офіс Сервіс Люкс" про усунення порушення за кредитними договорами сумі 26000000,00 грн, то судом встановлено наступне.

Так, згідно із статтею 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до приписів ст. 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Беручи до уваги положення ст. 514 ЦК України суд зазначає, що приписами ст. 35, 37 Закону України "Про іпотеку", не передбачено повторного вчинення усіх необхідних дій для звернення стягнення на предмет іпотеки новим кредитором та новим іпотекодержателем, до якого перейшли усі права первісного кредитора та первісного іпотекодержателя. Аналогічна позиція наведена у постановах Верховного Суду від 31.01.2018 по справі №910/6592/16, від 31.07.2019 по справі 922/1014/18.

Однак, судом враховано, що згідно із ч.1 ст.35 Закону України "Про іпотеку" письмова вимога про усунення порушення повинна містити стислий зміст порушених зобов`язань.

Разом з тим, у даному спорі підставою для реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна була вимога ПАТ "КБ "Хрещатик" №2-2/11/2415 від 15.05.2017, у який визначено, що розмір порушеного зобов`язання становить 78 319 759,42 грн, у той же час як встановлено судом вище, ТОВ "Офіс Сервіс Люкс" не набув усіх прав первісного кредитора та первісного іпотекодержателя, а набув лише частину прав у розмірі 26000000,00 грн, які були забезпечені іпотекою.

Натомість, як зазначено позивачем претензію-вимогу ТОВ "Офіс Сервіс Люкс" вих. №3 від 10.11.2017 про усунення порушень у порядку статті ст. 35 Закону України "Про іпотеку", позивач отримав 27.11.2019, тобто після реєстрації права власності на спірне нерухоме майно.

Отже, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, відповідач як новий іпотекодержатель, подав вимогу банку №2-2/11/2415 від 15.05.2017, що містила дані щодо заборгованості станом на 12.05.2017 та у сумі 78 319 759,42 грн, а не дійсні вимоги, які існували на момент переходу цих прав від ПАТ "КБ "Хрещатик" до ТОВ "Офіс Сервіс Люкс".

Наведеними судом вище нормами Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, правовими нормами визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

При цьому, проведення реєстрації права власності на підставі договору іпотеки за відсутності будь-якого із наведених та передбачених законодавством документів та за недоведеності виникнення у іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору виключає законність рішення з реєстрації права власності (правова позиція, викладена у постанові Верховного суду від 03.07.2018 року у справі №916/3248/16).

Згідно із п.3,4 ч.1 ст.24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами як письмові, речові та електронні докази.

У відповідності до ч.3 ст. 13, ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи встановлені вище судом обставини, оскільки надана відповідачем копія накладної кур`єрської служби ТОВ "ТЕКС Україна" №3848573 не підтверджує наявності факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем (позивачем) письмової вимоги іпотеко держателя, а копія письмової вимоги про усунення порушень ПАТ "КБ "Хрещатик" №2-2/11/2415 від 15.05.2017 не підтверджує дійсності вимог, які існували у відповідача та не відповідає змісту порушених перед ТОВ "Офіс Сервіс Люкс" зобов`язань, то суд дійшов висновку, що реєстрація права власності ТОВ "Офіс Сервіс Люкс" (запис у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №23311264) на об`єкт нерухомості - будівлю літ. "Н", блок "А", загальною площею 3495 кв.м, що розташована за адресою: м. Київ, вул. Львівська, 23, корпус 1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00 суперечить статтям 10, 16, 18, 22, 24, 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", пунктам 9, 10, 12, 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25 грудня 2015 року.

Отже, суд вважає обґрунтованими доводи позивача, що державним реєстратором Дідичуком І.А. не могло бути перевірено і не перевірено наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; не було встановлено завершення 30-денного строку з моменту отримання позивачем письмової вимоги ТОВ "Офіс Сервіс Люкс"; не перевірено документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій чи відмови в державній реєстрації прав.

З приводу посилань позивача на відсутність звіту оцінки спірного майна на час звернення стягнення та реєстрації права власності на нього, то суд зазначає наступне.

Так, частина третя статті 37 Закону України "Про іпотеку" встановлює, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Відповідно до діючого п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 (з послідуючими змінами та доповненнями) для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, подаються, зокрема, довідку іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням станом на дату не раніше трьох днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації та відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації.

При цьому, положеннями п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (в редакції чинній на 10.11.2017 - дату реєстрації права власності відповідачем на іпотечне майно) обов`язку іпотекодержателя подавати для державної реєстрації права власності на іпотечне майно відомості про вартість предмета іпотеки встановлено не було.

Матеріали даної справи не містять документів на підтвердження набуття іпотекодержателем предмета іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. Крім того, під час вирішення даного спору відповідачем також не було надано суду відомостей про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності.

У той же час, наявний у матеріалах справи звіт ТОВ "Аналітичний центр Дробнова" №171021-1 про оцінку будівлі літ. "Н", блок "А", загальною площею 3495 кв.м, що розташована за адресою: м. Київ, вул. Львівська, 23, корпус 1 був здійснений на замовлення Вищого навчального закладу "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна", а не ТОВ "Офіс Сервіс Люкс", запис про право власності якого оскаржується у цій справі.

Господарський суд зазначає, що станом на момент реєстрації права власності ТОВ "Офіс Сервіс Люкс" права власності на іпотечне майно у Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень не було передбачено зобов`язань іпотекодержателя подавати відомості про вартість предмета іпотеки.

Натомість, положеннями Закону України "Про іпотеку" чітко врегульовано необхідність проведення оцінки предмета іпотеки з метою набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки.

Наведена позиція суду відповідає висновкам, наведеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 по справі №306/2053/16-ц, предметом позовних вимог у межах якої були вимоги фізичної особи до банку, фізичної особи та нотаріуса про скасування реєстрації речового права, права власності на іпотечне майно, та їх обтяжень, яким було враховано, що в порушення вимог чинного законодавства оцінка предмету іпотеки на момент переходу права власності до банку (станом на 10 вересня 2016 року) проведена не була, що є порушенням вимог Закону України "Про іпотеку".

Водночас, як зазначено у постанові Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, висновок Великої Палати Верховного суду у справі №306/2053/16-ц про істотність обставини ціни набуття права власності на предмет іпотеки при зверненні іпотекодержателем стягнення на іпотечне майно у позасудовий спосіб є загальним для відповідної категорії спорів та повинен застосовуватись при розгляді спорів щодо скасування державної реєстрації права власності на іпотечне майно за іпотекодержателем внаслідок набуття ним права власності на предмет іпотеки у позасудовий спосіб.

Відсутність в матеріалах даної справи доказів на підтвердження проведення оцінки предмета іпотеки на момент реєстрації права власності ТОВ "Офіс Сервіс Люкс" права власності на іпотечне майно дозволяє господарському суду дійти висновку про порушення відповідачем вимог ст.37 Закону України "Про іпотеку".

З аналізу норм статті 15, статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України можна дійти висновку про те, що порушення, невизнання або оскарження суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. При цьому застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності в тому числі належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством).

Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 зазначеної Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правовідношення.

Водночас засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005, заява № 38722/02).

У справі Європейський суд з прав людини "Белеш та інші проти Чеської Республіки" вказав, що право на справедливий судовий розгляд, що гарантується статтею 6 § 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має здійснюватися відповідно до норм закону, що передбачають наявність у сторін судового розгляду ефективного судового захисту з метою захисту їх цивільних прав та обов`язків.

Отже, суд вправі застосовувати способи захисту цивільних прав, які випливають із характеру правопорушень, визначених спеціальними нормами права, а також повинен враховувати критерії "ефективності" таких засобів захисту та вимоги частин 2-5 статті 13 Цивільного кодексу України щодо недопущення зловживання свободою при здійсненні цивільних прав особою.

У кінцевому результаті ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення.

При цьому, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Судом враховано, що під час розгляду справи, як підтверджено відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 18.02.2020 право власності на нерухоме майно, а саме: будівлю літ. "Н", блок "А", загальною площею 3495 кв.м., що розташована за адресою: м. Київ, вул. Львівська, буд. 23, корп. 1 зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю "Алтея Компані" (третя особа у справі).

Однак, перереєстрація права власності у процесі розгляду заявленого позивачем позову, що відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення, поданого на забезпечення порушеного права, не позбавляє позивача на захист його порушеного права судом.

Беручи до уваги викладене, скасування запису №23311264 від 10.11.2017 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме: будівлю літ. "Н", блок "А", загальною площею 3495 кв.м., що розташована за адресою: м. Київ, вул. Львівська, буд. 23, корп. 1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: НОМЕР_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю "Офіс сервіс люкс", внесеного державним реєстратором Київської філії Комунального підприємства "Реєстрація нерухомості та бізнесу" Дідичуком Ігорем Анатолійовичем забезпечить відновлення порушеного права позивача.

У зв`язку з наведеним та оскільки у цій справі розглядаються вимоги щодо скасування запису про право власності на іпотечне майно та встановлюються обставини щодо первинних підстав вибуття нерухомого майна з власності позивача, суд відхиляє доводи відповідача про те, що позивачем неправильно обрано спосіб захисту свого права.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію, а тому після внесення реєстратором запису до реєстру, скасування зазначеного рішення не може бути належним способом захисту права та інтересу позивача. За певних умов таким належним способом може бути скасування запису про проведену державну реєстрацію права (постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц, від 04.09.2018 №915/127/18, від 22.08.2018 у справі №925/1265/16).

Водночас, судом враховано, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 року №915/127/18 зазначено, що у разі, коли суд установить, що суб`єкт державної реєстрації прав правомірно прийняв рішення про державну реєстрацію права, це не є перешкодою для задоволення позову про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, якщо наявність такого запису порушує право або інтерес позивача.

Підсумовуючи вищевикладене, враховуючи висновки суду про те, що реєстрація права власності ТОВ "Офіс Сервіс Люкс" (запис у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №23311264) на об`єкт нерухомості - будівлю літ. "Н", блок "А", загальною площею 3495 кв.м, що розташована за адресою: м. Київ, вул. Львівська, 23, корпус 1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00 суперечить статтям 10, 16, 18, 22, 24, 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", пунктам 9, 10, 12, 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, відбулася із порушенням чинного реєстраційного законодавства, оскільки надані відповідачем для реєстрації документи не підтверджують набуття останнім права власності на зареєстрований об`єкт, а також висновки суду про порушення ТОВ "Офіс Сервіс Люкс" вимог ст.37 Закону України "Про іпотеку" під час звернення стягнення на іпотечне майно шляхом набуття права власності, що мало наслідком порушення прав позивача, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заявлених у межах даної справи вимог Вищого навчального закладу "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Офіс Сервіс Люкс" шляхом скасування запису про державну реєстрацію права власності за відповідачем на предмет іпотеки.

Щодо обґрунтувань позивача наведених у позові з приводу того, що державним реєстратором не було виготовлено електронних копії документів, поданих у паперовій формі, не було розміщено їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав; не було сформовано за допомогою Державного реєстру прав документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав та реєстраційної справи у паперовій формі, яку державний реєстратор мав передати до Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, суд зазначає наступне.

Як зазначено судом вище, у відповідності до п.7, 8, 9 ч.3 ст.10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що державний реєстратор, виготовляє електронні копії документів, поданих у паперовій формі, та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав); формує за допомогою Державного реєстру прав документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав; формує реєстраційні справи у паперовій формі.

Згідно із ч.1 ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", реєстраційна справа формується у паперовій та електронній формі після відкриття розділу на об`єкт нерухомого майна у Державному реєстрі прав та внесення до нього відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав та зберігається протягом всього часу існування об`єкта.

Відповідно до п.10 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, з оригіналів документів чи відповідно оформлених копій документів у випадку, передбаченому абзацом другим пункту 9 цього Порядку, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор, уповноважена особа обов`язково виготовляє електронні копії шляхом сканування таких документів, що долучаються до заяви, зареєстрованої у базі даних заяв.

Документи та/або відомості, сформовані державним реєстратором за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав під час розгляду заяви, а також електронні копії оригіналів документів, поданих для державної реєстрації прав, виготовлені шляхом сканування та долучені до відповідної заяви, зберігаються в електронній формі у цьому Реєстрі (п.25 Порядку).

Аналіз наведених приписів Порядку та норм статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (якими також врегульовані питання щодо формування реєстраційної справи у паперовій та електронній формі) дає підстави для висновку, що з метою проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно формується реєстраційна справа у паперовій та електронній формі, яка включає документи, на підставі яких вносилися відомості до Державного реєстру прав, а також інші документи, отримані та сформовані під час проведення державної реєстрації. При цьому, документи, надання яких є обов`язковим згідно з наведеними нормами законодавства для вчинення відповідної реєстраційної дії, та які подані у паперовій формі, дублюються у реєстраційній справі в електронній формі - виготовляються їх копії шляхом сканування, та долучаються до заяви, зареєстрованої у базі даних заяв.

Також, згідно із ч.4 ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державний реєстратор, який не перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав, що забезпечує зберігання реєстраційних справ у паперовій формі, та провів державну реєстрацію прав, забезпечує передачу реєстраційної справи у паперовій формі або документів, що були видані, оформлені або отримані ним під час проведення такої реєстрації, до відповідного суб`єкта державної реєстрації прав, який забезпечує зберігання реєстраційних справ у паперовій формі відповідно до цієї статті.

Однак, встановлені судом обставини щодо відомостей у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та переліку документів поданих відповідачем для реєстрації права власності на нерухоме майно на підставі договору іпотеки дають підстави суду дійти висновку про необґрунтованість доводів позивача про те, що державним реєстратором не було виготовлено електронних копії документів, поданих у паперовій формі, не було розміщено їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав; не було сформовано за допомогою Державного реєстру прав документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав та реєстраційної справи у паперовій формі. Доказів невиконання державним реєстратором наведених обов`язків позивач суду не надав.

Твердження позивача про порушення державним реєстратором ч.4 ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" щодо передачі реєстраційної справи суб`єкту державної реєстрації прав також не підтверджені належними доказами.

При цьому, Святошинська районна в місті Києві державної адміністрації у відповідь на ухвалу суду від 24.09.2019 щодо надання копій матеріалів реєстраційної справи щодо будівлі літ. "Н" блок "А", загальною площею 3495 кв.м., що розташована за адресою: м. Київ, вул. Львівська, буд. 23, корпус 1, реєстраційний номер нерухомого майна 00, повідомила про відсутність можливості надати витребувані судом документи.

З урахуванням наведеного, оскільки саме на позивача покладається обов`язок довести обставини, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог, враховуючи, що позивачем не виконано відповідних приписів процесуального законодавства, суд прийшов до висновку про необґрунтованість наведених вище доводів позивача про порушення державним реєстратором п.7, 8, 9 ч.3 ст.10, ч.1 ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" п.10, 25 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідач у заперечення позовних вимог посилається на те, що ТОВ "Офіс Сервіс Люкс" набуло право власності на спірне іпотечне майно 12.10.2017, номер запису про право власності 22807479 вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нотари О.І. від 12.10.2017, у підтвердження чого відповідачем надано у матеріали справи Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Однак, суд зазначає, що запис про право власності на іпотечне майно від 12.10.2017 №22807479 не є предметом розгляд у цій справі. Більш того, відповідний запис у Державному реєстрі прав відсутній, що підтверджується наявними у матеріалах справи Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Окрім того, суд зазначає, що відповідно до частин 4, 7 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду.

Отже, преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме фактам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), але не правовій оцінці таких фактів, здійсненій іншим судом чи іншим органом, який вирішує господарський спір.

З урахуванням наведеного, посилання відповідача на те, що обставини наведені у постанові Північного апеляційного господарського суду від 20.11.2019 року у справі №910/10111/19 мають преюдиційне значення для даної справи відхиляються судом, оскільки у вказаному судовому рішенні безпосередньо не досліджувалося і не встановлювалося питання щодо підстав виникнення у ТОВ "Офіс Сервіс Люкс" права власності на об`єкт нерухомого майна.

Правомірність внесення спірного запису №23311264 від 10.11.2017 не пов`язується з наявністю/відсутністю запису №22807479 від 12.10.2017, про який зроблено висновки у постанові апеляційного суду по справі №910/10111/19.

Також суд відхиляє доводи та заперечення відповідача щодо реєстрації спірного іпотечного майна за Благодійним фондом "Добробут XXI століття", оскільки відповідні обставини також не входять до предмету дослідження у цій справі.

Щодо позовних вимог про відновлення реєстрації (зареєструвати) право власності на нерухоме майно, а саме: будівлю літ. "Н", блок "А", загальною площею 3495 кв.м., що розташована за адресою: м. Київ, вул. Львівська, буд. 23, корп. 1 за Вищим навчальним закладом "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна" на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серія та номер 21752426, виданого 16.05.2014 року, видавник: Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, суд дійшов висновку про наступне.

Частиною 2 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, з огляду на положення ст.15, ст.16 Цивільного кодексу України та ст.20 Господарського кодексу України, суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту майнових прав шляхом відновлення реєстрації (зареєструвати) право власності на нерухоме майно, а саме: будівлю літ. "Н", блок "А", загальною площею 3495 кв.м., що розташована за адресою: м. Київ, вул. Львівська, буд. 23, корп. 1 за Вищим навчальним закладом "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна" на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серія та номер 21752426, виданого 16.05.2014 року, видавник: Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві узгоджується із загальними вимогами щодо належності засобів правового захисту відповідно до статей 55, 124 Конституції України, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та є ефективним засобом захисту, який відповідає змісту порушеного права на спірне нерухоме майно, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Втім, як вже зазначено судом вище, під час розгляду справи, 18.02.2020 право власності на нерухоме майно, а саме: будівлю літ. "Н", блок "А", загальною площею 3495 кв.м., що розташована за адресою: м. Київ, вул. Львівська, буд. 23, корп. 1 було зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю "Алтея Компані".

Питання щодо реєстрації права власності на спірне нерухоме майно за третьою особою та вирішення питання про повернення майна від останнього набувача не є предметом дослідження у цій справі.

У зв`язку із наведеним, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог про відновлення реєстрації (зареєструвати) право власності на нерухоме майно, а саме: будівлю літ. "Н", блок "А", загальною площею 3495 кв.м., що розташована за адресою: м. Київ, вул. Львівська, буд. 23, корп. 1 за Вищим навчальним закладом "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна" на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серія та номер 21752426, виданого 16.05.2014 року, видавник: Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві. Однак, позивач не позбавлених можливості захистити право власності у визначений цивільним законодавством спосіб.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У п. 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 "Справа "Серявін та інші проти України"" (Заява № 4909/04) зазначено, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", №37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Окрім того, господарський суд, при вирішення даного спору враховує висновки, наведені Європейським судом з прав людини у справі "Проніна проти України", яким було вказано, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З огляду на вище наведене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Вищого навчального закладу "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна".

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129-130, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Скасувати запис №23311264 від 10.11.2017 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме: будівлю літ. "Н", блок "А", загальною площею 3495 кв.м., що розташована за адресою: м. Київ, вул. Львівська, буд. 23, корп. 1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00 за Товариством з обмеженою відповідальністю "Офіс сервіс люкс" (03141, м. Київ, ВУЛИЦЯ СОЛОМ`ЯНСЬКА, БУДИНОК 33, ПРИМ. 20, ідентифікаційний код 33735808), внесений Державним реєстратором Київської філії комунального підприємства "Реєстрація нерухомості та бізнесу" Дідичуком Ігорем Анатолійовичем.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Офіс Сервіс Люкс" (03141, м. Київ, ВУЛИЦЯ СОЛОМ`ЯНСЬКА, БУДИНОК 33, ПРИМ. 20, ідентифікаційний код 33735808) на користь Вищого навчального закладу "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна" (04071, м. Київ, ВУЛИЦЯ ХОРИВА, БУДИНОК 1 Г, ідентифікаційний код 30373644) судовий збір у розмірі 1921,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 06.07.2020.

Суддя С. О. Турчин