РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.06.2020Справа № 910/16697/19

Господарський суд міста Києва в складі судді Привалова А.І., за участю секретаря судового засідання Мазура В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження

справу № 910/16697/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиторське підприємство "Вертикаль"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 65 529,74 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Костерний Д.О.

від відповідача: не з`явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиторське підприємство «Вертикаль» звернулося до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 65 529,74 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на завдання йому відповідачем збитків на суму 65 529,74 грн., внаслідок втрати частини вантажу під час надання послуг перевезення згідно з умовами Договору № 07244/ЦТЛ-2018 про надання послуг від 07.02.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.12.2019 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиторське підприємство «Вертикаль» залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.

26.12.2019 на адресу Господарського суду міста Києва надійшла заява щодо виконання вимог ухвали суду від 02.12.2019 з доказами її направлення на адресу відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.01.2020 відкрито провадження у справі № 910/16697/19 та ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження з огляду на складність справи. Підготовче засідання призначено у справі на 13.02.2020.

12.02.2020 через канцелярію суду від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив. В обґрунтування своєї правової позиції відповідач зазначив, що що вагони були прийняті ТОВ «ДССК» технічно справними з ЗПП вантажовідправника, які відповідали перевізному документу та без вимог з боку ТОВ «ДССК» щодо комісійної видачі вантажу з вагонів №№ 95439626, 53202040 підчас здійснення приймально-передавальних операцій, тому для покладання відповідальності на АТ «Укрзалізниця» відсутні правові підстави. Також, відповідач зазначив, що з моменту видачі вантажу усю відповідальність по забезпеченню схоронності вантажу несе одержувач - ТОВ «ДССК», тому спори щодо маси вантажу повинні вирішуватися вантажоодержувачем та вантажовідправником без участі перевізника. На підтвердження технічної справності вагона № 95439626 відповідач посилається на акт про технічний стан вагона № 24 від 22.04.2019, а вагона № 53202040 - №25 від 22.04.2019.

18.02.2020 через канцелярію суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив.

В судовому засіданні 13.02.2020 оголошено відкладення на 27.02.2020.

27.02.2020 представника відповідача подав суду клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

В судовому засіданні 27.02.2020 оголошено відкладення на 19.03.2020.

17.03.2020 через канцелярію суду від представника позивача надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи.

18.03.2020 через канцелярію суду від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

19.03.2020 через канцелярію суду від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В підготовчому засіданні 19.03.2020 оголошено відкладення на 14.05.2020, у зв`язку з неявкою представників сторін та введенням на території України карантину.

Присутній у підготовчому засіданні 14.05.2020 представник позивача підтримав позовні вимоги та не заперечував щодо призначення справи до розгляду по суті.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяв та клопотань від відповідача станом на день розгляду справи не надходило.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.05.2020 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 18.06.2020.

Присутній в судовому засіданні 18.06.2020 представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача правом на участь в судовому засіданні не скористався.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем.

У судовому засіданні 18.06.2020, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

07.02.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиторське підприємство «Вертикаль» (надалі - позивач, замовник) та Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця», в подальшому найменування змінено на Акціонерне товариство «Українська залізниця» (надалі - відповідач, перевізник) укладено договір про надання послуг № 07244/ЦТЛ-2018, предметом якого є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника і проведення розрахунків за ці послуги (п. 1.1. договору).

За умовами п. 1.3. договору, надання послуг за цим договором може підтверджуватись залізничною накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю та іншими документами.

Відповідно до п. 2.1 договору перевезення - послуга, в процесі надання якої перевізник зобов`язується доставити довірений замовником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а замовник зобов`язується оплатити послуги у передбаченому Договором порядку. Перевезення оформлюється залізничною накладною відповідно до Договору, статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457 зі змінами та доповненнями, збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, який затверджено наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 № 317, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15.04.2009 за № 340/16356, Правил перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 09.12.2002 № 873, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 29.12.2009 за № 1030/7318, Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, конвенції про міжнародні залізничні перевезення відповідно.

За залізничною накладною № 44338622 позивач (відправник) зі станції відправлення Прилуки Південної залізниці передав відповідачу до перевезення на станцію призначення Миколаїв-Вантажний (експ.) Одеської залізниці для ТОВ «ДССК» (одержувач) вантаж: зерно кукурудзи насипью, загальною масою 340 150 кг, а саме у вагонах: № 95665634 (маса нетто вантажу 68 350 кг), № 95640553 (маса нетто вантажу 68 400 кг), № 65439626 (маса нетто вантажу 67 300 кг), № 95154555 (маса нетто вантажу 68 400 кг), № 53202040 (маса нетто вантажу 67 700 кг).

Згідно граф 51-52 залізничної накладної № 44338622 ввірений до перевезення вантаж прибув на станцію призначення Миколаїв-Вантажний (експ.) Одеської залізниці 21.04.2019 та цього ж дня був виданий одержувачу вантажу ТОВ «ДССК».

Підтвердженням одержання вантажу 21.04.2019 є підписання ЕЦП залізничної накладної уповноваженою особою одержувача.

Позивач зазначає, що по прибутті даного вантажу одержувач звернувся до начальника станції призначення Миколаїв-Вантажний (експ.) Одеської залізниці із заявою №366/19 від 22.04.2019 про проведення комісійної перевірки та видачі вантажу зерна кукурудзи у вагонах № 95439626, № 53202040 у зв`язку з тим, що при їх прийнятті від залізниці та первинному переваженні на брутто виявилась різниця із вагою відправника ТОВ «ТЕП «Вертикаль» в сторону зменшення (недостача маси вантажу): вагон № 95439626 - різниця в сторону зменшення на 7 400 кг; вагон №53202040 - різниця в сторону зменшення на 4 950 кг.

На підставі вказаного листа-звернення одержувача ТОВ «ДССК», станція призначення Миколаїв-Вантажний (експ.) провела комісійне зважування вказаних вагонів та за результатами зважування та огляду вагонів складено:

Комерційний акт № 415207/34 від 22.04.2019, відповідно до якого вантажу у вагоні № 95439626 виявилось менше накладної на 7 900 кг;

Комерційний акт № 415207/35 від 22.04.2019, відповідно до якого вантажу у вагоні № 53202040 виявилось менше накладної на 5 700 кг.

22.04.2019 р. одночасно з проведенням комісійної перевірки та зважуванням вагонів, одержувач провів фотофіксацію стану спірних вагонів та вантажу зерна кукурудзи у момент зняття пломб та відкриття люків вказаних вагонів. Під час відкриття верхніх завантажувальних люків було виявлено поглиблення вантажу у вигляді воронок в напрямку нижніх розвантажувальних бункерів вагона, з чіткою позначеною полосою на поверхні вантажу, характерною для стікаючого вниз вантажу, візуально вільний простір у вагоні дозволяє поміститися недостаючому вантажу.

При цьому, позивач зазначив, що належним чином оформлені Комерційні акти станції Миколаїв-Вантажний були видані представнику одержувача ТОВ «ДССК» під розписку лише 26.04.2019 р. Ознайомившись зі змістом даних комерційних актів (розділи Д актів) одержувач виявив п. 9 Правил складання актів щодо не зазначення стану вантажу і обставин, за яких виявлена незбереженість вантажу.

Згідно з довідкою № 776 від 02.10.2019 вартість 1 метричної тони (1000 кг) вантажу, відправленого відповідно до накладної № 44338622, становить 5 070,00 грн.

Позивач, посилаючись на вказані обставини, виявлений факт нестачі вантажу за перевезенням по залізничній накладній № 44338622 у вагонах № 95439626, № 53202040, заявив вимоги про стягнення із відповідача 65 529,74 грн вартості недостачі вантажу.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення. Загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Частиною 5 статті 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до ст. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998, Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (ст. 3 Статуту).

Пунктом 6 Статуту визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Відповідно до ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Укладення договору перевезення вантажу шляхом складання транспортної накладної передбачено також ч. 2 ст. 307 Господарського кодексу України.

Таким чином, відповідачем взято на себе зобов`язання з перевезення вантажу на підставі залізничної накладної № 44338622.

Статтями 22, 23 Статуту передбачено, що за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату. Відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Під час перевезення масових вантажів у випадках, передбачених правилами, допускається оформлення однієї накладної (комплекту перевізних документів) на перевезення цілого маршруту або групи вагонів чи комплекту контейнерів.

Відповідно до ст. 110 Статуту залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Згідно з п. е ч. 1 ст. 111 Статуту залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі коли втрата, псування або пошкодження вантажу відбулися внаслідок: 1) таких недоліків тари, упаковки, які неможливо було виявити під час приймання вантажу до перевезення; 2) завантаження вантажу відправником у непідготовлений, неочищений або несправний вагон (контейнер), який перед тим був вивантажений цим же відправником (здвоєна операція); 3) здачі вантажу до перевезення без зазначення в накладній особливих його властивостей, що потребують особливих умов або запобіжних засобів для забезпечення його збереження під час перевезення; 4) стихійного лиха та інших обставин, які залізниця не могла передбачити і усунення яких від неї не залежало.

Відповідно до ст. 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Вказані норми передбачають презумпцію вини перевізника у разі втрати, нестачі, псування й ушкодження вантажу, прийнятого до перевезення, якщо він не доведе, що це сталося не з його вини. Обов`язок доведення своєї невинуватості лежить на перевізникові. Перевізник несе відповідальність щодо забезпечення схоронності вантажу чи багажу в період здійснення перевезення. Крім того, він також зобов`язаний доставити вантаж чи багаж у пункт призначення і видати його уповноваженій особі. Невиконання цього обов`язку тягне відповідальність перевізника, який звільняється від відповідальності тільки у випадках, коли незбереження вантажу стало наслідком обставин, що характеризуються одночасно двома ознаками: усунення цих обставин не залежало від перевізника; перевізник не міг запобігти цим обставинам.

Отже, перевізник звільняється від відповідальності за незбереження вантажу у випадках, коли причиною його незбереження була непереборна сила. Втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу внаслідок випадку, що не підпадає під визначення непереборної сили, відповідно до частини першої статті 924 Цивільного кодексу України не звільняють перевізника від відповідальності за незбереження вантажу. Тобто, законодавець покладає на перевізника обов`язок доводити наявність обставин, що звільняють його від відповідальності за незбереження вантажу.

Відповідач належних доказів, які доводять обставини, які звільняють від відповідальності, не надав.

Відповідно до статті 130 Статуту залізниць України право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач за умови пред`явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу. Згідно зі статтею 133 Статуту залізниць України передача іншим організаціям або громадянам права на пред`явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені. Передача права на пред`явлення претензій і позовів засвідчується переуступним підписом на документі (накладній, вантажній, багажній квитанції), а для уповноваженої особи довіреністю, оформленою згідно із законодавством.

Судом встановлено, що на залізничній накладній № 44952836 міститься переуступний напис, засвідчений підписами генерального директора та скріплений печаткою ТОВ «ДССК», про передачу права на пред`явлення претензії та позову ТОВ ТЕП "Вертикаль" (вантажовідправнику).

Згідно зі статтею 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника та вантажоодержувача при перевезенні вантажів залізницею, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Пунктом 16 Правил складання актів встановлено, що у разі відмови начальника станції від складання комерційного акта (акта загальної форми) або оформлення акта з порушенням цих Правил одержувач має право до вивезення вантажу зі станції, а при вивантаженні на місцях не загального користування - протягом 24 годин з моменту прийняття від залізниці вагону з вантажем подати про це письмову скаргу начальнику Дирекції залізничних перевезень.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до заяви вантажоодержувача ТОВ "ДССК" №366/19 від 22.04.2019) на ім`я начальника станції при переважуванні вагонів виявлено недостачу вантажу у двох вагонах № 95439626, № 53202040.

22.04.2019 відповідачем було складено Комерційні акти:

- № 415207/34, відповідно до змісту якого в документі зазначено вантаж - зерно кукурудзи, завантаженого насипом у вагоні № 95439626, вага нетто 67 300 кг, тара 21 400 кг; фактично виявлено: вага нетто 59 400 кг, що на 7 900 кг менше документа. Вагон прибув за справними ЗПП відправника. Вагон виявився технічно справний згідно тех. акта №24 від 22.04.2019, у комерційному відношенню згідно листа вантажовідправника ТОВ «ДССК» від 22.04.2019 №366/19;

- № 415207/35, відповідно до змісту якого в документі зазначено вантаж - зерно кукурудзи, завантаженого насипом у вагоні № 53202040, вага нетто 67 700 кг, тара 21 100 кг; фактично виявлено: вага нетто 62 000 кг, що на 5 700 кг менше документа. Вагон прибув за справними ЗПП відправника. Вагон виявився технічно справний згідно тех. акта №25 від 22.04.2019, у комерційному відношенню згідно листа вантажовідправника ТОВ «ДССК» від 22.04.2019 №366/19.

Одержувач вантажу погодився з розділом Д вищевказаного комерційного акту в частині зазначення маси недостачі вантажу у вагонах № 95439626, № 53202040.

Однак, позивач зазначив, що складаючи вказані комерційні акти станція Миколаїв-Вантажний порушила п. 9 Правил складання актів, які затверджені наказом Мінтрансу України від 28.05.2002 № 334 та не описала стан вантажу і обставини, за яких виявлена незбереженість вантажу.

Відповідно до статті 314 Господарського кодексу України та статті 924 Цивільного кодексу України, перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про залізничний транспорт" залізниці та підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Відповідно до статті 24 Статуту залізниць України залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

Положеннями статті 52 Статуту залізниць України передбачено, що на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу у разі:

прибуття вантажу у пошкодженому вагоні (контейнері), а також у вагоні (контейнері) з пошкодженими пломбами відправника або пломбами попутних станцій;

прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами;

прибуття швидкопсувного вантажу з порушенням граничного терміну його перевезення або з порушенням температурного режиму перевезення в рефрижераторних вагонах (контейнерах);

прибуття вантажу, який був завантажений залізницею;

видачі з місць загального користування вантажів, вивантажених залізницею;

прибуття вантажів у вагонах навалом і насипом за вимогою одержувача у розмірах, передбачених Правилами.

Судом встановлено, що на підставі договору № 07244/ЦТЛ-2018 про надання послуг від 07.02.2018 по залізничній накладній № 44338622 залізниця здійснила перевезення вантажу насипом: зерно кукурудзи, зокрема, у вагонах № 95439626, № 53202040. Вагони прибули на станцію призначення опломбовані непошкодженими запірно-пломбувальними пристроями, при цьому при первинному переважуванні вагонів брутто одержувачем виявлено нестачу вантажу у вагонах і невідкладно повідомлено залізницю про ці обставини з проханням провести комісійну перевірку та видачу вантажу зерна кукурудзи, скласти комерційні акти.

Приписами статті 113 Статуту залізниць України встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Положеннями статті 114 Статуту залізниць України передбачено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі. Недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно з п. 127 Статуту залізниця несе матеріальну відповідальність за втрату, недостачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення багажу, вантажобагажу, а також за прострочення його доставки, якщо не доведе, що втрата, недостача, псування, пошкодження, прострочення відбулися не з її вини.

За приписами п. 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення обставин, зокрема, невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах. Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з частиною 1 статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 1 статті 91 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

При цьому, слід зазначити, що доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

Підпунктом "б" статті 130 Статуту залізниць України встановлено, що право на пред`явлення претензій та позовів до залізниць має вантажоодержувач за умови пред`явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу. Якщо у складанні комерційного акта відмовлено, замість нього подається документ, що підтверджує скаргу про цю відмову.

Доказів наявності підстав для звільнення залізниці від відповідальності за втрату вантажу позивача, суду не надано.

При цьому, суд відзначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази впливу на вантаж та/або на вагон з боку позивача чи інших сторонніх осіб з часу подавання вагону до моменту складання комерційних актів, а відтак, позиція відповідача, що нестача сталась внаслідок не з його вини не підтверджується жодним доказом та ґрунтується на припущеннях.

Судом також враховано, що будь-яких зауважень з боку перевізника щодо маси вантажу при його прийняті до перевезення та укладанні договору перевезення (накладної) не було, отже вантаж у спірних вагонах АТ «Українська залізниця» прийняла до перевезення без зауважень. До моменту прибуття вагонів на станцію призначення, жодних зауважень або повідомлень з приводу неправильного визначення вантажу вантажовідправником також зроблено не було. Відповідачем також не надано будь-яких доказів невірного визначення вантажовідправником маси вантажу при навантажені у спірний вагон.

Не приймаються судом до уваги надані відповідачем Акти № 24 від 22.04.2019 та № 25 від 22.04.2019 про технічний стан вагонів, оскільки вказані акти не містять жодних відомостей

про поглиблення вантажу у вигляді воронок в напрямку нижніх розвантажувальних бункерів вагона, фотофіксація яких здійснена позивачем, а тому висновок про неможливість втрати вантажу під час його перевезення є необґрунтований та недоведеним.

Крім того, суд зазначає, що п. 15 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 335 від 28.05.2002 та зареєстрованих в Мінюсті України 08.07.2002 № 567/6855, встановлено, що акт про технічний стан вагону складається у разі витікання, псування або підмочення вантажу внаслідок технічної несправності вагону. Про виявлену несправність і складений акт про технічний стан вагону (контейнера) зазначається у комерційному акті.

Отже, складання акту про технічний стан вагону для засвідчення обставин знаходження вагону у технічно справному стані взагалі не передбачено вимогами вищевказаних Правил.

Інших доказів на спростування наявності встановлених обставин у спірних правовідносинах відповідач не надав.

Перевіривши розрахунок, здійснений ТОВ "ТЕП Вертикаль" вартості вантажу, якого не вистачає, з урахуванням наданої останнім довідки про вартість вантажу, суд дійшов висновку про його правильність та обґрунтованість.

Разом з тим, ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, приймаючи до уваги, що залізниця несе матеріальну відповідальність за втрату, недостачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення багажу, вантажобагажу, якщо не доведе, що втрата, недостача, псування, пошкодження, відбулися не з її вини, та враховуючи встановлений факт прибуття вантажу в меншій кількості, ніж прийнято до перевезення, суд вважає, що нестача вантажу відбулась саме під час перевезення.

Згідно статей 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для покладення на відповідача відповідальності за нестачу вантажу у вагонах № 95439626, № 53202040 при перевезенні за залізничною накладною № 44338622, та задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиторське підприємство "Вертикаль" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 65 529,74 грн вартості нестачі вантажу у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, місто Київ, вулиця Тверська, будинок 5; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиторське підприємство "Вертикаль" (04073, місто Київ, проспект Степана Бандери, будинок 8, корпус 6; ) 65 529 грн 74 коп. вартості нестачі вантажу та 2 102 грн витрат по сплаті судового збору,

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 07.07.2020.

Суддя А.І. Привалов