ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2020 р. м.Київ Справа№ 910/18478/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Дикунської С.Я.

Тищенко О.В.

за участю секретаря судового засідання Цибульського Р.М.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 18.06.2020

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Укргазвидобування"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 18.03.2020 (повний текст рішення складено 23.03.2020)

у справі №910/18478/19 (суддя Марченко О.В.)

за позовом акціонерного товариства "Укргазвидобування" (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, буд. 26/28; ідентифікаційний код 30019775) в особі його філії геофізичного управління "Укргазпромгеофізика" (61031, м. Харків, вул. Драгомирівська, буд. 3; ідентифікаційний код 21236681)

до товариства з обмеженою відповідальністю "Акфілд" (04655, м. Київ, вул. Глибочицька, буд. 72, приміщення 329; ідентифікаційний код 39462040)

про стягнення 10 070 400 грн.,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог акціонерного товариства «Укргазвидобування» в особі його філії геофізичного управління «Укргазпромгеофізика»

Акціонерне товариство «Укргазвидобування» в особі його філії геофізичного управління «Укргазпромгеофізика» (далі - позивач, скаржник) звернулося до господарського суду м. Києва із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Акфілд» (далі - ТОВ «Акфілд») про стягнення 5 664 600 грн. пені і 4 405 800 грн. штрафу, нарахованих відповідачу у зв`язку з неналежним виконанням умов договору поставки від 08.02.2019 №УГПГФ562/07-19 (далі - договір).

Позовні вимоги мотивовані тим, що:

- 08.02.2019 Товариством в особі Філії (покупець) і ТОВ "Акфілд" (постачальник) було укладено договір, за умовами пункту 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити покупцю каротажні геофізичні підіймачі, зазначені в специфікації(ях), що додається(ються) до Договору і є його невід`ємною(ими) частиною(ами), а покупець - прийняти і оплатити такий товар;

- відповідно до пункту 4.1 договору розрахунки проводяться шляхом попередньої оплати покупцем 70% загальної вартості товару, яка здійснюється на підставі рахунку, наданого постачальником, у сумі 44 058 000 грн.; решта 30% загальної вартості товару у сумі 18 882 000 грн. сплачується покупцем за фактом поставки після пред`явлення постачальником рахунка на оплату товару та підписаного сторонами акта приймання-передачі товару або видаткової накладної шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника на умовах, зазначених у специфікації;

- згідно з пунктом 4.4 договору, відповідач мав надати позивачу банківську гарантію повернення авансового платежу;

- позивач неодноразово звертався до ТОВ "Акфілд" з листами щодо надання банківської гарантії повернення авансового платежу (листи від 01.08.2019 вих.№1970 і від 07.08.2019 №2002), проте відповіді на листи не отримав, банківську гарантію надано не було;

- також відповідачем не надано позивачу оригінал рахунку на оплату;

- без надання банківської гарантії повернення авансового платежу та рахунку позивачем не було здійснено попередню оплату за Договором;

- ТОВ "Акфілд" не було здійснено поставку товару протягом встановлених у Договорі строків, у зв`язку з чим відповідачу нараховано 5 664 600 грн. пені і 4 405 800 грн. штрафу;

- претензією від 18.09.2019 №1 позивач вимагав сплатити суми нарахованих пені і штрафу, проте дана претензія залишена ТОВ "Акфілд" без задоволення.

Короткий зміст заперечень на позов товариства з обмеженою відповідальністю «Акфілд»

Відповідач в обгрунтування заперечень на позов посилався на те, що:

- покупець нарочним отримав від постачальника виставлений ним рахунок на сплату авансу, проте відмовляється визнавати факт отримання з посиланням на невиконання постачальником пункту 4.4 договору (містить вимогу до банківської гарантії повернення авансового платежу); а тому твердження позивача про ненадання з боку відповідача оригіналу рахунку не відповідає дійсності;

- вимога покупця надати банківську гарантію повернення авансового платежу є безпідставною та такою, що грубо порушує умови договору, оскільки пункт 4.4 договору, як і інші його положення не містять обов`язку постачальна надати покупцю банківську гарантію повернення авансового платежу; а за умовами договору банківська гарантія повернення авансового платежу жодним чином не пов`язана зі сплатою авансового платежу в розмірі 70% (44 058 000 грн.) на рахунок постачальника і не є його передумовою;

- за умовами договору постачальник зобов`язаний надати покупцю лише банківську гарантію щодо виконання основного зобов`язання в розмірі 5% від ціни договору, яка надана покупцю до підписання договору; так, постачальником до підписання договору надано покупцю банківську гарантію від 29.01.2019 №11911/5 щодо виконання основного зобов`язання в розмірі 5% від ціни договору, як передбачено умовами договору (пункт 10.2 договору).

- крім того, постачальник неодноразово намагався врегулювати даний спір шляхом прямих переговорів, про що свідчить листування.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.03.2020 у справі №910/18487/19 у позові акціонерного товариства «Укргазвидобування» в особі його філії геофізичного управління «Укргазпромгеофізика» - відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог мотивовано тим, що:

- дії позивача свідчать про недобросовісне виконання Товариством своїх зобов`язань за Договором, наслідком чого стало прострочення поставки.

- з аналізу приписів статті 693 Цивільного кодексу країни вбачається, що сутність попередньої оплати полягає саме в тому, щоб частково чи повністю оплатити товар до його передачі покупцеві;

- частиною третьою статті 538 Цивільного кодексу України передбачено право відповідача у зв`язку з невиконанням позивачем своїх обов`язків за Договором щодо здійснення попередньої оплати зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі;

- проте, замість скористатися своїм правом відповідач вжив всіх залежних від нього дій для здійснення товариству поставки необхідного останньому товару;

- з урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем неправомірно нараховано ТОВ «Акфілд» суми пені та штрафу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, позивач (Акціонерне товариство «Укргазвидобування») звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2020 у справі №910/18478/19 та прийняти нове рішення, яким стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Акфілд» на користь акціонерного товариства «Укргазвидобування» в особі його філії геофізичного управління «Укргазпромгеофізика» 5 664 600 грн. пені і 4 405 800 грн. штрафу, а також присудити до стягнення понесені судові витрати.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що:

- судом першої інстанції не враховано, що факт порушення строків поставки відповідачем не заперечувався, а факт наявності обов`язку поставити товар в обумовлені строки та у разі прострочення сплатити штрафні санкції, - підтверджується договором;

- висновок суду про відсутність інформації стосовно ненадання відповідачем рахунку на оплату таке листування не містить, як не містить і вимоги позивача надати такий рахунок - не відповідає обставинам справи та наявним в матеріалах справи доказам, оскільки в листі № 2586 від 30.10.2019 відповідачу повідомлялось про відсутність оригіналу рахунку для оплати;

- за весь час дії договору відповідач жодного разу не вимагав проведення оплати, а умови договору не містять обов`язку покупця змінити строк поставки на вимогу постачальника, а висновки суду першої інстанції стосовно вказаних обставин не ґрунтується на досліджуваних доказах та не відповідає обставинам справи;

- позивач направляв відповідачу рознарядку, листи, прохання виконати умови договору, поставити товар, надати банківську гарантію повернення авансового платежу, повідомлялось про відсутність рахунку для оплати, а отже, позивач добросовісно виконував свої зобов`язання та розраховував на поставку в обумовлені строки;

- посилання відповідача на лист № 22/07-01 від 22.07.2019, яким відповідач доводить правомірність невиконання своєчасної поставки, - є необґрунтованим та вказаний лист, як доказ, не було подано відповідачем разом з відзивом на позов, а тому у відповідності до п. 8 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України не підлягав прийняттю судом першої інстанції;

- оскільки відповідача порушив договірні зобов`язання та не здійснив поставку в обумовлений строк, а тому договором передбачено право позивача на стягнення штрафних санкцій.

Короткий зміст заперечень проти доводів апеляційної скарги

05.06.2020 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від відповідача у встановлений судом строк надійшов відзив на апеляційну скаргу, який прийнято судом апеляційної інстанції до розгляду, в якому відповідач просив залишити апеляційну скаргу - без задоволення,а оскаржуване оскаржуване рішення без змін, як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, відповідач посилався на те, що постачання товару не виконано відповідачем у визначені договором строки у зв`язку із невиконанням позивачем свого обов`язку із сплати авансового платежу. При цьому, позивачем було вручено відповідачу нарочним рахунок на оплату від 19.02.2019 № 8 на суму 44 058 000, 00 грн., і наявною у справі перепискою між сторонами підтверджується те, що позивача вимагав у відповідача лише сплату банківської гарантії, проте, вимог про надання рахунку - не заявлялось. Наявні у справі докази свідчать про те, що відповідач намагався цу досудовому порядку врегулювати відповідну ситуацію, зокрема і шляхом надання банківської гарантії від 29.01.2019 № 11911/5.

10.06.2020 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшли доповнення до відзиву, які прийнято судом апеляційної інстанції до розгляду, в яких відповідач додатково посилався на те, що договором на покупця може покладатися обов`язок здійснення попередньої оплати товару, тобто оплати до його передання продавцем, і строк по сплаті такої обумовлено або договором, або ст. 530 Цивільного кодексу України. При цьому, оскільки позивачем не було здійснено передоплату, відповідач в порядку ст. 538 Цивільного кодексу України призупинив виконання свого зустрічного обов`язку, що відповідає вимог закону.

Крім того, відповідач наголошував на необхідності врахування правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 14.03.2018 у справі № 903/333/17, а також у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати касаційного цивільного суду від 18.04.2018 у справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17), постанові Верховного Суду від 25.02.2019 у справі № 756/1381/17-ц (провадження № 61-30637св18).

Короткий зміст заперечень на відзив

18.06.2020 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшли заперечення на відзив, які прийнято судом апеляційної інстанції до розгляду, і в яких позивач додатково наголошував на тому, що відповідач у своїх листах неодноразово повідомляв про те, що причиною не поставки в обумовлені строки є наступні причини:

- у зв`язку з необхідністю виготовлення шасі та укомплектування, що визнається відповідачем;

- у зв`язку з відмовою від попередньої оплати, наявність технічних проблем та необхідність отримання сертифікатів, що визнається відповідачем;

- договір не містить обов`язку покупця просити чи вимагати у постачальника оригінал рахунку, але міститься право не проводити оплату у разі неналежного оформлення документів, необхідних для оплати;

- твердження про передання рахунку нарочним - не відповідає дійсності;

- враховуючи положення ст. ст. 530, 538, 693 Цивільного кодексу України, та ті обставини, що у покупця відсутнє прострочене грошове зобов`язання щодо сплати попередньої оплати (відсутній борг), договором було визначено строку поставки товару (180 календарних днів з моменту укладення договору), товару у визначений строк - не поставлено, строк поставки минув 07.08.2019, оригінал рахунку на передоплату покупцю не надавався, а отже, твердження про недобросовісність зі сторони покупця - не відповідає дійсності та не підтверджується жодними доказами.

18.06.2020 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшли додаткові пояснення, які прийнято судом апеляційної інстанції до розгляду, і в яких позивач додатково просив долучити додатковий доказ: лист № 19/12-1 від 19.12.2019 від відповідача, адресований головному інженеру ГУ «Укргазпромгеофізика», в якому постачальник повідомив, що рахунок на попередню оплату було направлено за допомогою оператора «Нова Пошта».

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.05.2020, апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укргазвидобування" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2020 (повний текст складено 23.03.2020) у справі №910/18478/19 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Станік С.Р., судді: Дикунська С.Я., Тищенко О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.05.2020 поновлено скаржнику строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2020 (повний текст складено 23.03.2020) у справі №910/18478/19, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Укргазвидобування" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2020 (повний текст складено 23.03.2020) у справі №910/18478/19, розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засіданні 18.06.2020, встановлено учасникам справи процесуальний строк для подання пояснень, клопотань, заперечень , зупинено дію оскаржуваного рішення.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

В судове засідання 18.06.2020 з`явились представники позивача (скаржника) та відповідача.

Представник скаржника в судовому засіданні 18.06.2020 підтримав доводи апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення , яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 18.06.2020 проти доводів апеляційної скарги заперечував. Просив суд апеляційної інстанції у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як підтверджується наявними матеріалами справи, 08.02.2019 між акціонерним товариством «Укргазвидобування» в особі філії «Геофізичне управління «Укргазпромгеофізика» (покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю «АКФІЛД» (постачальник) укладено договір поставки УГПГФ 562/07-19 (далі - договір). Ціна договору складає 62 940 000,00 грн.

За умовами пункту 1.1 договору, постачальник зобов`язується поставити покупцю каротажні геофізичні підіймачі типу GWS на базі MAN TGS 41,440 8*8 ВВ, які зазначені в специфікації/-ях, що додається/-ються до Договору і є його невід`ємною/-ими частиною/-еми, а покупець - прийняти і оплатити такий товар.

Відповідно до пункту 4.1 договору, розрахунки проводяться шляхом попередньої оплати покупцем 70% загальної вартості товару, яка здійснюється на підставі рахунку, наданого постачальником, у сумі 44 058 000 грн.

Решта 30% загальної вартості товару у сумі 18 882 000 грн. сплачується покупцем за фактом поставки після пред`явлення постачальником рахунка на оплату товару та підписаного сторонами акта приймання-передачі товару або видаткової накладної шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника на умовах, зазначених у специфікації.

Пункт 4.4. договору містить основні вимоги до банківської гарантії повернення авансового платежу, зокрема, що така банківська гарантія повернення авансового платежу (Advance Payment Guarantee) видана банківською установою, в якій держава прямо чи опосередковано володіє часткою понад 75% статутного капіталу банку, або комерційною банківською установою, яка має довгостроковий кредитний рейтинг за національною шкалою не нижче «uaAAA» (у випадку відсутності рейтингу за національною шкалою у банків іноземних банківських груп рейтинг материнських банківських груп від однієї з рейтингових компаній Fitch, Moody's, S&P має бути не нижче підвищеного інвестиційного класу «А-», або вищий) або іноземною банківською установою, яка має довгостроковий кредитний рейтинг від однієї з рейтингових компаній Fitch, Moody's, S&P не нижче підвищеного інвестиційного класу («А», або вищий); таку банківську установу не має бути включено до переліку юридичних осіб, щодо яких державними органами України, США або країн ЄС застосовано спеціальні економічні чи інші обмежувальні санкції, що містить наступні умови, зокрема щодо суми банківської гарантії; строку її дії; мови складання банківської гарантії; порядку здійснення платежів за банківською гарантією; яким правилам підпорядковується вказана банківська гарантія.

Строк поставки, умови та місце поставки товару, інформація про вантажовідправників і вантажоодержувачів вказується у специфікації/-ях до Договору (пункт 5.1 договору).

В разі невиконання постачальником взятих на себе зобов`язань з поставки товару у строки, зазначені у договорі, останній сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару (пункт 7.10 договору).

Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін (за наявності), за умови надання постачальником забезпечення виконання своїх зобов`язань за договором, які відповідають вимогам, вказаним у пункті 10.2 договору і діє до повного виконання сторонами зобов`язань (пункт 10.1 договору).

Забезпечення виконання зобов`язань за договором здійснюється до укладення договору в один із таких способів: у формі грошових коштів (суми грошових коштів як забезпечення виконання зобов`язань за договором повинна бути перерахована постачальником на окремий рахунок, наданий покупцем та повинна бути не меншою 5% від загальної вартості договору); або надання банківської гарантії або стендбай акредитиву виконання зобов`язань за договором (банківська гарантія або стендбай акредитив повинна/ен відповідати вимогам, вказаним у Типовій формі банківської гарантії / стендбай акредитиву виконання зобов`язань постачальником за Договором, яка є додатком №6 до договору, та її/його сума повинна бути не менше 5% від загальної вартості (ціни) договору (пункт 10.2 Договору).

За умовами специфікації від 08.02.2019 №1 сторони домовилися про наступне:

- загальна вартість товару, що постачається за даною специфікацією, складає 62 940 000 грн., в тому числі ПДВ - 10 490 000 грн. (пункт 1);

- умови поставки товару: DDP; місце постачання: м. Харків, вул. Драгомирівська, 3, ГУ «Укргазпромгеофізика», центральний склад (пункт 2);

- строки поставки товару: не пізніше 180 календарних днів з моменту укладення Договору (пункт 3);

- умови та строки оплати: 70% попередньої оплати, 30% через 30 календарних днів після отримання продукції (пункт 4).

Листами від 26.04.2019 №26/04-1 та від 28.05.2019 №28/05-1 ТОВ «Акфілд» повідомило позивача про те, що відповідач звернувся з проханням погодити ПАТ «КБ «ГЛОБУС» як банк, який надасть гарантію повернення авансового платежу Товариству; на даний час відповіді-погодження не отримано; дана ситуація затримує отримання передплати від позивача; передплата від позивача відповідачем не отримана; дана ситуація призвела до перенесення черги отримання шасі на «MAN Truck & Bus Deutscland GmbH»; незважаючи на це, відповідачем була проведена часткова передплата виробнику продукції GEO SYS GmbH; «MAN Truck & Bus Deutscland GmbH» своїм листом повідомила про необхідність технічних модифікацій та переобладнань у серійному ряді транспортних засобів та отримання сертифікатів, що також затримує поставку шасі для подальшого монтування та укомплектування каротажних підіймачів на GEO SYS GmbH Leipzig, Germany до кінця вересня; враховуючи вказане, ТОВ «Акфілд» просило збільшити термін поставки підіймачів до 320 календарних днів з моменту укладання договору; відповідач запропонував знизити розмір авансового платежу, який згідно з договору становить 70% у сумі 44 058 000 грн. до 30 000 000 грн.

Листом від 24.06.2019 №24/06-1 відповідач просив розглянути звернення ТОВ «Акфілд» щодо поліпшення умов договору шляхом скасування попередньої оплати у сумі 44 058 000 грн., передбаченої договором та подовжити термін поставки до 31.03.2020.

Позивач листом від 10.07.2019 №1780 повідомив ТОВ «Акфілд» про те, що питання щодо зміни строків поставки за договором буде розглядатися на тендерному комітеті позивача при поданні листа, в якому будуть вказані обставини, що призвели до затримки поставки, так і запропоновані поліпшення умов договору; обставини, що призвели до затримки поставки, повинні бути об`єктивними та підтвердженими відповідними документами.

Листом від 22.07.2019 №22/07-1 відповідач повідомив позивача про наступне:

- ТОВ «Акфілд» неодноразово зверталося до позивача з проханням переглянути вимоги до банківської установи з метою пониження такого рейтингу рівня «uaAA» (ПАТ «КБ «ГЛОБУС» з рейтингом «uaAA» готовий був надати відповідну гарантію), проте отримало відповідь про неможливість зміни умов договору;

- незважаючи на вказані обставини постачальником була проведена часткова передплата виробнику продукції GEO SYS GmbH, проте все ж такі обставини призвели до перенесення черги отримання шасі на «MAN Truck & Bus Deutscland GmbH»;

- з огляду на викладене постачальник прийняв рішення відмовитися повністю від передплати та здійснити закупівлю і поставку каротажних геофізичних підіймачів за власні кошти, що з боку ТОВ «Акфілд» є поліпшенням умов договору для покупця;

- «MAN Truck & Bus Deutscland GmbH» листом від 22.03.2019 повідомило про те, що заявлені технічні модифікації потребують переобладнання у серійному ряді транспортних засобів та отримання відповідних сертифікатів, що в свою чергу затримає поставку шасі для подальшого монтування та укомплектування каротажних підіймачів на GEO SYS GmbH Leipzig, Germany;

- GEO SYS GmbH Leipzig, Germany повідомило про неможливість поставки каротажних геофізичних підіймачів не раніше ніж через 4 місяці з дня отримання шасі від «MAN Truck & Bus Deutscland GmbH», поставка яких планується на вересень 2019 року;

- під час дії договору баланс інтересів його сторін може бути порушений внаслідок непередбачуваної зміни зовнішніх обставин, що не залежать від волі контрагентів;

- постачальник при укладенні договору був впевнений у достатності рейтингу ПАТ «КБ «ГЛОБУС» та відсутності потреби додатково сертифікувати переобладнання у серійному ряді транспортних засобів заявлені технічні модифікації;

З огляду на викладене, ТОВ «Акфілд» запропонувало розглянути поліпшення умов договору шляхом скасування попередньої оплати в сумі 44 058 000 грн., передбаченої договором, та збільшити термін поставки підіймачів до 31.03.2020.

Згідно з рознарядкою від 01.08.2019 №УГПГФ вих.№1971, позивач просив поставити товар, а саме: каротажний геофізичний підіймач типу GSW на базі MAN TGS 41/440 8х8 ВВ барабан односекційний - 1 одиницю, каротажний геофізичний підіймач типу GSW на базі MAN TGS 41/440 8х8 ВВ барабан односекційний - 2 одиниці.

Листом від 01.08.2019 №УГПГФ вих. №1970 (надісланим відповідачу 07.08.2019), позивач просив надати банківську гарантію повернення авансового платежу у відповідності до вимог договору для проведення розрахунків за договором.

Позивач листом від 07.08.2019 №УГПГФ вих. №2002 (надісланим відповідачу 07.08.2019), повідомив ТОВ «Акфілд» про те, що 01.08.2019 останньому було надіслано лист від 01.08.2019 №1970 з проханням надати банківську гарантію повернення авансового платежу; зважаючи на ті обставини, що настав строк поставки, позивач повторно просив надати банківську гарантію повернення авансового платежу та виконати поставку товару в обумовлені строки.

Претензією №1 (від 18.09.2019 УГПГФ вих. №2247; надіслана 18.09.2019) позивач вимагав сплатити 2 077 020 грн. пені та 4 405 800 грн. штрафу.

Претензією №2 (від 28.10.2019 УГПГФ вих. №2570; надіслана 29.10.2019) позивач вимагав сплатити 5 161 080 грн. пені та 4 405 800 грн. штрафу.

Відповідач відповіді на вказані претензії не надіслав, пеню і штраф не сплатив.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно зі статтею 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи п вилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

За положеннями ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Частинами першою і другою статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною першою статті 656 Цивільного кодексу України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Відповідно до частини першої статті 526 Цивільног кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У частині першій статті 546 Цивільного кодексу України зазначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Тобто, договором на покупця може покладатися обов`язок здійснення попередньої оплати товару, тобто оплати до його передання продавцем. Шляхом попередньої оплати може бути оплачена повна вартість товару або її частина. Розмір попередньої оплати та строки її оплати встановлюються договором. У тих випадках, коли договір містить обов`язок покупця щодо попередньої оплати, проте не встановлює строків її здійснення, строки оплати визначаються відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України. Відтак, продавець має право вимагати здійснення попередньої оплати у будь-який час. Покупець повинен здійснити таку оплату у семиденний строк. Якщо ж із договору або актів цивільного законодавства випливає обов`язок негайного виконання, покупець повинен здійснити платіж відразу після отримання вимоги.

Виконання сторонами договору поставки своїх обов`язків має зустрічний характер, тому невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару є підставою застосування ст. 538 Цивільного кодексу України, відповідно до положень якої продавець має право зупинити виконання своїх обов`язків за договором або відмовитися від його виконання частково або повністю.

У подібних правовідносинах Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зробив правові висновки, які викладені в постанові від 14.03.2018 у справі № 903/333/17, а саме: у разі нездійснення покупцем попередньої оплати товару, зобов`язання продавця щодо поставки товару не виникало, а нездійснення ним на свій ризик поставки товару без попередньої оплати, не надає продавцю права вимагати оплати такого товару.

Згідно пункту 4.1 договору, розрахунки проводяться шляхом попередньої оплати покупцем 70% загальної вартості товару, яка здійснюється на підставі рахунку, наданого постачальником, у сумі 44 058 000 грн. Решта 30% загальної вартості товару у сумі 18 882 000 грн. сплачується покупцем за фактом поставки після пред`явлення постачальником рахунка на оплату товару та підписаного сторонами акта приймання-передачі товару або видаткової накладної шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника на умовах, зазначених у специфікації.

Проте, як встановлено судом апеляційної інстанції та підтверджується наявними матеріалами справи, позивачем не було здійснено попередньої оплати на виконання вимог п.4.1 укладеного між сторонами договору.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що з огляду на невиконане зобов`язання зі сплати попередньої оплати зі сторони покупця (позивача) на користь постачальника (відповідача) на підставі виставленого рахунку 19.02.2019 та вимог постачальника щодо її оплати, що викладені в листуванні між сторонами, з врахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України, зобов`язання постачальника щодо поставки товару - не виникало ні за умовами договору, ні за наведеними приписами чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини учасників спору.

Таким чином, суд апеляційної інстанції оцінивши в сукупності наявні матеріали спрви та перевіривши обставини справи, дійшов висновку, що постачальник прострочив зобов`язання щодо поставки товару у строк передбачений договором не з власної вини, а через несплату авансового платежу покупцем, що виключає можливість застосування до відповідача штрафних санкцій, як відповідальності.

Щодо доводів скаржника про невиконане з боку відповідача зобов`язання про надання банківської гарантії повернення авансового платежу, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Пункт 4.4. договору містить основні вимоги до банківської гарантії повернення авансового платежу, зокрема, що така банківська гарантія повернення авансового платежу (Advance Payment Guarantee) видана банківською установою, в якій держава прямо чи опосередковано володіє часткою понад 75% статутного капіталу банку, або комерційною банківською установою, яка має довгостроковий кредитний рейтинг за національною шкалою не нижче «uaAAA» (у випадку відсутності рейтингу за національною шкалою у банків іноземних банківських груп рейтинг материнських банківських груп від однієї з рейтингових компаній Fitch, Moody's, S&P має бути не нижче підвищеного інвестиційного класу «А-», або вищий) або іноземною банківською установою, яка має довгостроковий кредитний рейтинг від однієї з рейтингових компаній Fitch, Moody's, S&P не нижче підвищеного інвестиційного класу («А-», або вищий); таку банківську установу не має бути включено до переліку юридичних осіб, щодо яких державними органами України, США або країн ЄС застосовано спеціальні економічні чи інші обмежувальні санкції, що містить наступні умови, зокрема щодо суми банківської гарантії; строку її дії; мови складання банківської гарантії; порядку здійснення платежів за банківською гарантією; яким правилам підпорядковується вказана банківська гарантія.

Дослідивши наведений пункт договору, суд апеляційної інстанції зазначає, що даний пункт договору містить вимоги до банківської гарантії в контексті фінансових показників, її підпорядкування визначеним правилам в сфері банківської діяльності, проте, не містить вимог до відповідача надати таку банківську гарантію, у зв`язку посилання скаржника на те, що відповідач зобов`язаний надати банківську гарантію повернення авансового платежу, як передумову перерахування авансового платежу - є необґрунтованим та відхиляється судом апеляційної інстанції як таке, що спростовується умовами договору.

Крім того, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що за умовами договору надання відповідачем банківської гарантії повернення авансового платежу здійснюється ТОВ "Акфілд" за вимогою позивача, а згідно наявної в матеріалах справи переписки сторін вбачається, що вимагати надати банківську гарантію позивач почав лише у серпні 2019 року (07.08.2019 (останній день поставки товару) надіслало ТОВ "Акфілд" вимогу щодо надання банківської гарантії повернення авансового платежу), хоча договір було укладено в лютому названого року і після укладення договору між учасниками спору велась відповідне листування.

Отже, судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду справи встановлено, що основні вимоги до банківської гарантії повернення авансового платежу (п.4.4. договору) не пов`язані зі сплатою авансового платежу в розмірі 70% (44 058 000,00 грн.) на рахунок постачальника і не є його передумовою та не встановлює певну залежність вказаних подій по відношенню до нарахування штрафних санкцій, як не визначає і їх послідовність, у зв`язку з чим доводи скаржника в цій частині як підстава для скасування рішення суду першої інстанції, судом апеляційної інстанції відхиляються як безпідставні та необґрунтовані.

Стосовно доводів скаржника в обгрунтування підстав скасування рішення суду першої інстанції про те, що відповідачем не було надано позивачу рахунок на оплату, як підставу для здійснення попередньої оплати в розмірі 70% загальної вартості товару, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду справи та оцінки усіх доказів в сукупності дійшов висновку про необґрунтованість доводів скаржника в цій частині, з огляду на наступне.

Так, умовами укладеного між сторонами договору не передбачено строку, з дотриманням якого відповідач зобов`язаний здійснити виставлення відповідного рахунку позивачу щодо передоплати.

В матеріалах справи міститься копія рахунку на оплату № 8 від 19.02.2019 на суму 44 058 000,00 грн., в якому міститься інформація про постачальника (відповідача), покупця (позивача), зазначено характеристики товару (каротажні геофізичні підіймачі типу GWS на базі MAN TGS 41,440 8*8 ВВ (барабан односекційний та барабан двосекційний)) та його вартість - 44 058 000,00 грн.

Так, правовою природою рахунку - фактури є виключно фіксація виду товару та його вартості, а також реквізити сторін за якими слід здійснити перерахування коштів, проте, вказана інформація у повному обсязі чітко зазначена та узгоджена у договорі, а також у рознарядці позивача, направивши яку відповідачу позивач висловив своє волевиявлення щодо поставки обумовленого договором товару.

При цьому, позивачем наголошувалось на тому, що вказаний рахунок відповідачем не надавався, а відповідачем наголошувалось на тому, що вказаний рахунок було отримано представником позивача нарочним, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції, з урахуванням приписів ст. 79 Господарського процесуального кодексу України вважає наданий відповідачем рахунок - фактуру та твердження щодо його направлення позивачу більш вірогідним, ніж твердження позивача про його відсутність, саме як підставу для нездійснення попередньої оплати, з огляду на наступне.

Суд апеляційної інстанції враховує і те, що у розділі XIV договору наведено, зокрема, і банківські реквізити як позивача, так і відповідача, зазначено розрахункові рахунки у банківських установах, а також інші відомості, які є необхідними для відповідних розрахунків між сторонами, а також наведено і засоби електронного зв`язку між сторонами, і відповідні відомості погоджені обома сторонами, оскільки договір підписано представниками та посвідчено печатками обох сторін без зауважень та/або застережень. При цьому, у пункті 11.15 договору зазначено, що у випадку зміни банківських реквізитів сторони, така сторона зобов`язана письмово повідомити іншу сторону протягом 3-х днів про такі зміни.

Проте, наявні матеріали справи свідчать, що відповідні банківські реквізити сторонами не змінювались з моменту укладення договору і залишались діючими (чинними) в розумінні вимог банківського законодавства, а отже, позивач, виставляючи відповідну рознарядку (зокрема і засобами електронного зв`язку, що також узгоджено сторонами у п. 11.16 договору), не був позбавлений можливості здійснити відповідне перерахування попередньої оплати за вказаними у договорі реквізитами, при умові погодження між сторонами усіх істотних умов поставки (товару, його виду та характеристик, визначення у пункті 4.1 договору розміру попередньої оплати - 44 058 000,00 грн.).

Крім того, суд апеляційної інстанції, дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши наявні докази в сукупності з урахуванням приписів ст. ст. 14, 76-79 Господарського процесуального кодексу України, погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріали справи містять переписку між сторонами, яка підтверджує, що позивач просив надати банківську гарантію повернення авансового платежу, інформації стосовно ненадання відповідачем рахунку на оплату таке листування не містить, як не містить і вимоги позивача надати такий рахунок.

Так, згідно наявного у справі листування (листи від 01.08.2019 вих.№1970 і від 07.08.2019 №2002, від 26.04.2019 вих. № 26/04-1, від 24.06.2019 № 24/06-1, від 22.07.2019 № 22/07-1) вбачається, що відповідач неодноразово намагався виконати власне зобов`язання щодо поставки товару шляхом вимоги оплатити авансованого платежу, в тому числі шляхом адаптації умов договору для покупця та продавця в світлі ситуації, яка склалася, зокрема відмови від попередньої оплати, за умови перегляду строків поставки.

Покупець, зі своєї сторони, наполягав на виконанні постачальником свого зобов`язання лише в частині надання банківської гарантії повернення авансового платежу та жодним чином не вказував про відсутність рахунку для здійснення сплати авансового платежу в розмірі 70% загальної вартості товару в сумі 44 058 000,00 грн. та не вимагав від відповідача його виставлення, що враховується судом апеляційної інстанції з тією обставиною, що у розділі XIV договору наведено, зокрема, і банківські реквізити як позивача, так і відповідача, зазначено розрахункові рахунки у банківських установах, а також інші відомості, які є необхідними для відповідних розрахунків між сторонами, а також наведено і засоби електронного зв`язку між сторонами, і відповідні відомості погоджені обома сторонами, оскільки договір підписано представниками та посвідчено печатками обох сторін без зауважень та/або застережень.

Наведене, в сукупності, за внутрішнім переконанням суду апеляційної інстанції з урахуванням приписів ст. 2, 79 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що наявні в справі докази підтверджують, що саме позивачем безпідставно не здійснено попередню оплату в розмірі 44 058 000,00 грн., що в силу ст. 538 Цивільного кодексу України є підставою для правомірного призупинення відповідачем виконання свого обов`язку з поставки товару, а тому з огляду на приписи ч. 1 та ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України, відповідачем доведено відсутність своєї вини у порушенні зобов`язань з поставки товару по договору, оскільки відповідач довів, що ним вжито всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язань.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що в силу приписів ст. ст. 538, 614 Цивільного кодексу України, встановлені судом обставини в контексті спірних правовідносин сторін за договором, виключають застосування до відповідача відповідальності за порушення зобов`язання, обумовленої договором та законом, у вигляді нарахованих позивачем пені та штрафу, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 5 664 600 грн. пені і 4 405 800 грн. штрафу - задоволенню не підлягають.

Доводи скаржника про те, що посилання відповідача на лист № 22/07-01 від 22.07.2019, яким відповідач доводить правомірність невиконання своєчасної поставки, - є необґрунтованим та вказаний лист, як доказ, не було подано відповідачем разом з відзивом на позов, а тому у відповідності до п. 8 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України не підлягав прийняттю судом першої інстанції, - судом апеляційної відхиляється як підстава для скасування оскаржуваного рішення, з огляду на наступне.

Європейський суд з прав людини в рішеннях Sutyazhnik v. Russia від 29 липня 2009 року, Esertas v. Lithuania від 31 травня 2012 року зазначав, що у справах можуть бути обставини, які свідчать про відсутність соціальної потреби чи нагальної суспільної необхідності, які б виправдовували відхилення від принципу правової визначеності. Тобто не потрібно скасовувати правильне по суті рішення суду лише заради правового пуризму.

Крім того, наданий скаржником на стадій апеляційного розгляду справи лист відповідача № 19/12-1 від 19.12.2019, судом апеляційної інстанції не приймається з оглду ан припис ч. 3 ст. 269 Господарського процесуальног кодексу України, оскільки скаржником не наведено поважності причин неподання його до суду першої інстанції.

Також, при вирішенні вказаного спору, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне врахувати наступне.

Відповідно до п. 6 статті 3 Цивільногок кодексу України, добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду Верховного Суду в своїй Постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17) прийшла до висновку, що: відповідно до частини першої статті 637 Цивільного кодексу України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 ЦК України. У частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення. Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів. Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні. Третім рівнем тлумачення (при без результативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніш в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення. Таким чином, тлумаченню підлягає зміст правочину або його частина за правилами, встановленими статтею 213 ЦК України.

У разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення contra proferentem (саме це стосується строку сплати передоплати).

Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. При цьому це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені» (no individually negotiated), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін» (under the diminant sinfluence of the party)».

В даній справі відповідні договірні умови розробив позивач, а відповідач підписував їх внаслідк запропонованої процедури підписання, а тому наслідки за розроблення відповідних умов, які і відповідальність за їх включення до умов договору у певній редакції, має бути покладена саме на позивача.

Застосування судами принципу добросовісності пов`язано із застосуванням принципу естопель - правовий принцип, згідно з яким сторона позбавляється права без розгляду питання по суті висувати певні заперечення або заяви, які явно розходяться з її початковим поведінкою.

Принцип «естопель», зокрема, застосовано в практиці Європейського суду з прав людини (Хохліч проти України (Заява № 41707/98); інші проти Туреччини (Заяви №№ 41340/98, 41342/98, 41344/98), такий принцип підлягає застосуванню українським судом і при розгляді даної справи. Суть означеного принципу в даній справі полягає в тому, що Позивач, з огляду на вчинені ним конклюдентні дії, які свідчать про визнання ним обов`язку зі сплати попередньої оплати, втратив право посилатися на підстави для стягнення штрафних санкції через невиконання відповідачем основного зобов`язання.

Вказаний принцип застосований у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.11.2018р у справі № 910/19179/17, у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.11.2018 у справі №911/205/18.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду справи, дійшов висновку про недоведеність позивачем належними, допустимими, достовірними та вірогідними доказами в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України своїх позовних вимог.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції у вказаній справі.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2020 у справі №910/18478/19 суду першої інстанції.

Також, оскільки ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.05.2020 дія рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2020 у справі №910/18478/19 була зупинена з огляду на приписи ч. 5 ст. 262 Господарського процесуального кодексу України, і спір по суті вирішено апеляційною інстанцією та оскаржуване рішення підлягає залишенню в силі, а тому дія оскаржуваного рішення підлягає поновленню.

Розподіл судових витрат

Згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укргазвидобування" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2020 у справі №910/18478/19 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2020 у справі №910/18478/19 - залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Акціонерним товариством "Укргазвидобування".

4. Матеріали справи №910/18478/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку, строки та випадках, визначених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови підписано: 02.07.2020.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді С.Я. Дикунська

О.В. Тищенко