ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28.01.2020 Справа №905/1790/19

Господарський суд Донецької області у складі судді Шилової О.М.

при секретарі судового засідання Біленко М.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ

до Комунального виробничого підприємства «Краматорська тепломережа» Краматорської міської ради, м.Краматорськ Донецької області

про стягнення 452451,26грн пені, 596750,69грн 3% річних, 1530676,55грн інфляційних втрат

від позивача: адв.Єфременко О.О. за дов.№14-192 від 17.05.2019, св-во серії КС №6537 від 23.03.2018;

від відповідача: Коваль С.Є., за наказом №137-к від 24.07.2017.

В судовому засіданні 24.12.2019

оголошувалась перерва до 28.01.2020.

Суд перебував у нарадчій кімнаті

28.01.2020 з 12:21год до 12:30год.

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ, звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Комунального виробничого підприємства «Краматорська тепломережа» Краматорської міської ради, м.Краматорськ Донецької області про стягнення 452451,26грн пені, 596750,69грн 3% річних, 1530676,55грн інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором постачання природного газу №3293/1718-ТЕ-6 від 02.10.2017.

Протягом розгляду справи позивач надав суду відповідь №14/4-549 від 15.11.2019 на відзив (з додатками, вх.№23396/19 від 18.11.2019; т.3, а.с.107-117), у якій наполягає на задоволенні позовних вимог, наводить аргументи на спростування позиції відповідача щодо застосування п.6.4. Договору та зазначає, що норма ст.2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення

платежів за спожиті енергетичні ресурси» не може бути застосована до позивача, оскільки він не є енергопостачальною компанією.

Протягом розгляду справи відповідач надав суду:

- відзив б/н від 18.10.2019 (з додатками, вх.№21661/19 від 28.10.2019; т.3, а.с.92-99), в якому зазначив, що на підставі приписів Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» відсутні підстави для стягнення з відповідача пені;

- заперечення б/н від 27.11.2019 на відповідь на відзив (з додатками, вх.№24165/19 від 28.11.2019; т.3, а.с.119-134), в яких виклав додаткові аргументи на обґрунтування наявності підстав для застосування у спірних правовідносинах сторін мораторію на нарахування пені; послався на практику Верховного Суду у подібних правовідносинах;

- заяву б/н від 26.11.2019 про розстрочення виконання рішення суду на 1 рік (з додатками, вх.№24166/19 від 28.11.2019; т.3, а.с.135-157).

Відповідно до п.п.1, 3 ч.1 ст.129 Конституції України, ст.ст.2, 7, 13, 14, 74 ГПК України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Дослідивши наявні у матеріалах справи документи, заслухавши представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням докази, які мають значення для вирішення спору, суд

ВСТАНОВИВ:

02.10.2017 Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (Постачальник) та Комунальне виробниче підприємство «Краматорська тепломережа» (Споживач, відповідач) уклали Договір постачання природного газу №3293/1718-ТЕ-6 (далі Договір, т.1, а.с.22-30).

Згідно з п.1 Постанови Кабінету Міністрів України №226 від 06.03.2019 «Деякі питання акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» змінений тип Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» з публічного на приватне та перейменовано його в Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України». Таким чином, Постачальником за Договором є позивач у даній справі.

Відповідно до п.1.1. Договору Постачальник зобов`язався поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а Споживач оплатити цей газ на умовах Договору.

Згідно з п.1.2. Договору природний газ, що постачається за Договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

За Договором може бути поставлений природний газ (за кодом згідно з УКТ ЗЕД 2711 21 00 00) власного видобутку (природний газ, видобутий на території України) та/або імпортований природний газ, ввезений Постачальником на митну територію України (п.1.4. Договору).

За умовою п.2.1. Договору Постачальник передає Споживачу в період з 01.10.2017 по 31.03.2018 (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 8640,0тис.куб.м.

Відповідно до п.6.1. Договору оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. Сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3. Договору укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання Споживачем будь-яких документів (актів, розрахунків, протоколів тощо) щодо нарахованих (оформлених) та не профінансованих пільг і житлових субсидій населенню згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002, не змінює строків та умов розрахунків за Договором (абз.3 п.6.1. в редакції Додаткової угоди №1 від 11.01.2018 т.1, а.с.32-33).

За невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і Договором (п.8.1. Договору).

Відповідно до абз.1 п.8.2. Договору в редакції Додаткової угоди №1 від 11.01.2018 у разі прострочення Споживачем оплати згідно п.6.1. Договору він зобов`язується сплатити Постачальнику пеню у розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Сторони домовились про те, що строк, у межах якого вони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років (п.10.3. Договору).

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення підпису Постачальника печаткою і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2017 до 31.03.2018 (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (п.12. Договору).

Додаткова угода №1 від 11.01.2018 (далі Додаткова угода №1; т.1, а.с.32-33) набрала чинності з дати її підписання сторонами і розповсюдила свою дію на правовідносини, що виникли з 01.01.2018.

Договір та Додаткова угода №1 до нього підписані представниками обох сторін та скріплені їхніми печатками.

Актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2017, 30.11.2017, 31.12.2017, 31.01.2018, 28.02.2018 (т.1, а.с.35-39) підтверджується, що відповідач на підставі Договору прийняв від позивача у жовтні 2017 року лютому 2018 року природний газ в обсязі 6623,384тис.куб.м. загальною вартістю 39279316,46грн.

Акти підписані без зауважень і скріплені печатками Споживача та Постачальника.

Отже, позивач свої зобов`язання за Договором у жовтні 2017 року лютому 2018 року виконав належним чином.

З «Розрахунку штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних Комунального виробничого підприємства «Краматорська тепломережа» Краматорської міської ради за договором №3293/1718-ТЕ-6 від 02.10.2017 станом на дату остаточного розрахунку» (т.1, а.с.8-20) вбачається і доданими до позову копіями банківських виписок (т.1, а.с.54-250; т.2, а.с.1-250; т.3, а.с.1-73) підтверджується, що остаточний розрахунок за поставлений у жовтні 2017 року лютому 2018 року природний газ Споживач здійснив наступним чином:

за жовтень 2017 року:

- 2949100,37грн за рахунок субвенцій (т.1, а.с.104, 135),

- 102558,93грн власними коштами (т.1, а.с.54-102, 105-134);

за листопад 2017 року:

- 7866268,14грн за рахунок субвенцій (т.1, а.с.135, 158, 186),

- 42465,85грн власними коштами (т.1, а.с.137-156, 160-183);

за грудень 2017 року:

- 7839397,43грн за рахунок субвенцій (т.1, а.с.186, 227),

- 43207,22грн власними коштами (т.1, а.с.188-224);

за січень 2018 року:

- 8046036,64грн за рахунок субвенцій (т.1, а.с.227, т.2, а.с.16, 45, 85, 121, 151, 153, 186, 208),

- 2670463,03грн власними коштами (т.1, а.с.230-250, т.2, а.с.1-14, 18-43, 47-83, 87-119, 123-150, 155-184, 188-215);

за лютий 2018 року:

- 6464229,44грн за рахунок субвенцій (т.3, а.с.7, 38, 69),

- 3255589,41грн власними коштами (т.2, а.с.219-250, т.3, а.с.1-5, 9-36, 40-67, 71-73).

Відповідно до абз.2 п.8.2. Договору в редакції Додаткової угоди №1 нарахування пені не здійснюється Постачальником на суми оплат, проведені Споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002.

Врахувавши положення абз.2 п.8.2., п.8.3., підп.4 п.11.3. Договору, посилаючись на неналежне виконання відповідачем взятих на себе за п.6.1., абз.1 п.8.2. Договору зобов`язань та приписи ст.625 Цивільного кодексу (далі ЦК) України, позивач просить суд стягнути з відповідача:

за зобов`язаннями жовтня 2017 року:

- 2362,29грн пені за період 28.11.2017 02.03.2018,

- 18183,60грн 3% річних за період 28.11.2017 04.03.2018,

- 78313,83грн інфляційних за період грудень 2017 року лютий 2018 року;

за зобов`язаннями листопада 2017 року:

- 1876,04грн пені за період 26.12.2017 23.04.2018,

- 53684,37грн 3% річних за період 26.12.2017 25.04.2018,

- 210847,26грн інфляційних за період січень березень 2018 року;

за зобов`язаннями грудня 2017 року:

- 1933,07грн пені за період 26.01.2018 23.05.2018,

- 62834,26грн 3% річних за період 26.01.2018 29.05.2018,

- 172801,69грн інфляційних за період лютий квітень 2018 року;

за зобов`язаннями січня 2018 року:

- 195180,26грн пені за період 27.02.2018 26.08.2018,

- 200429,09грн 3% річних за період 27.02.2018 27.12.2018,

- 418383,01грн інфляційних за період березень листопад 2018 року;

за зобов`язаннями лютого 2018 року:

- 251099,60грн пені за період 27.03.2018 26.09.2018,

- 261619,37грн 3% річних за період 27.03.2018 28.03.2019,

- 650330,76грн інфляційних за період квітень 2018 року лютий 2019 року.

Щодо вимоги про стягнення пені.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені (т.1, а.с.8-20), суд встановив, що її нарахування суперечить вимогам ч.2 ст.2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» (далі Закон «Про встановлення додаткових гарантій»), якою до завершення антитерористичної операції встановлений мораторій на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції. Закон набрав чинності 07.02.2015.

Так, одним з видів діяльності Комунального виробничого підприємства «Краматорська тепломережа» Краматорської міської ради є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря (т.3, а.с.84, зворотній бік), а з п.1.2. Договору (т.1, а.с.22) вбачається, що газ, який постачався за Договором, міг бути використаний відповідачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню. Крім того, у матеріалах справи наявні чинні ліцензії відповідача на право провадження відповідних видів діяльності (т.3, а.с.125-128). Таким чином, Комунальне виробниче підприємство «Краматорська тепломережа» Краматорської міської ради

споживало природний газ за Договором як виконавець/виробник житлово-комунальних послуг.

З п.13. Договору (т.1, а.с.31) вбачається, що відповідач надавав такі послуги в місці свого фактичного розташування м.Краматорськ Донецької області, яке і на момент укладення Договору, і на дату винесення даного рішення є місцем державної реєстрації відповідача.

Відповідно до Наказу Антитерористичного центру при Службі безпеки України №33/6/а від 07.10.2014 «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» територія Донецької області віднесена до районів проведення антитерористичної операції. Отже, у спірний період відповідач надавав житлово-комунальні послуги у районі проведення антитерористичної операції.

Позивач у відповіді №14/4-549 від 15.11.2019 на відзив (т.3, а.с.107-112) зазначив, що він не має статусу енергопостачальної компанії, тому норми Закону «Про встановлення додаткових гарантій» не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Суд відхиляє викладені у відповіді на відзив доводи з огляду на таке.

Відповідно до абз.3 п.1 Постанови Кабінету Міністрів України №705 від 25.07.2012 «Про визначення гарантованих постачальників природного газу» гарантованим постачальником природного газу для підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії, є Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України». В свою чергу, природний газ є енергетичним ресурсом.

В постанові від 18.01.2019 у справі №913/66/18 Об`єднана палата Верховного Суду дійшла наступних висновків щодо застосування норм Закону «Про встановлення додаткових гарантій»:

- в силу приписів чинного законодавства Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» є енергопостачальною компанією в розумінні ст.2 Закону «Про встановлення додаткових гарантій»;

- положення ч.2 ст.2 названого Закону поширюються на правовідносини між енергопостачальними компаніями і виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг і не містять обмежень щодо виду енергетичних ресурсів.

Отже, на правовідносини між сторонами у справі №905/1790/19 розповсюджується дія зазначеного вище мораторію і вимога про стягнення пені задоволенню не підлягає.

Щодо вимог про стягнення річних та інфляційних.

В п.8.3. Договору в редакції Додаткової угоди №1 сторони погодили, що з урахуванням п.11.3. Договору підписання Споживачем будь-яких документів (актів, розрахунків, протоколів тощо) щодо нарахованих (оформлених) та не профінансованих пільг і житлових субсидій населенню згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002, не звільняє Споживача від обов`язку сплатити на користь Постачальника платежі відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, нараховані на всю суму заборгованості за Договором.

Відповідно до підп.4 п.11.3. Договору в редакції Додаткової угоди №1 будь-які спільні протокольні рішення або надані Споживачем будь-які документи щодо оформлених та не профінансованих пільг і житлових субсидій населенню згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002, протоколи нарад, дво- та багатосторонніх зустрічей, листування між сторонами:

- не можуть бути використані для внесення змін до Договору;

- можуть бути застосовані до відносин за Договором тільки після підписання сторонами окремого додаткового договору або додаткової угоди про внесення змін до Договору.

Матеріали цієї справи свідчать, що у спірних відносинах запроваджений механізм розрахунків, визначений постановою Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002 «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету» (далі Порядок №256 від 04.03.2002).

Зі змісту Порядку №256 від 04.03.2002 слідує, що держава взяла на себе бюджетне зобов`язання з відшкодування частини витрат підприємств-надавачів житлово-комунальних послуг, пов`язаних із теплопостачанням населенню, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, зокрема, витрат на оплату послуг теплопостачання.

Запроваджуючи визначений Порядком №256 від 04.03.2002 механізм взаємних розрахунків між надавачами житлово-комунальних послуг та оптовими продавцями/власниками спожитого для виробництва теплової енергії природного газу (в тому числі Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України»), держава забезпечує відшкодування частини витрат таких підприємств, пов`язаних із теплопостачанням пільговим категоріям населення. Тобто держава офіційно визнає неспроможність підприємств-надавачів житлово-комунальних послуг забезпечити вчасні розрахунки в цій частині (залежно від рівня наданих пільг і субсидій, отриманих населенням на відповідній ліцензованій території діяльності).

Визнаючи неможливість розрахунків у цій частині підприємствами-надавачами житлово-комунальних послуг та приймаючи відповідні нормативно-правові акти, держава змінює характер регулювання правовідносин, що склалися між сторонами на підставі укладених ними договорів постачання природного газу.

Тобто правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами спору в цій частині (у розмірі наданих пільг і субсидій, отриманих населенням на відповідній території діяльності відповідача) зазнають імперативного регулівного впливу держави, яка приймає законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг та субсидій, соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій. На виконання таких законодавчих актів держава в особі уповноважених державних органів приймає підзаконні нормативні акти, до яких належить Порядок №256 від 04.03.2002.

Отже, незалежно від того, що правовідносини між сторонами в цій справі виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання за Договором в частині, яку держава компенсуватиме за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства зокрема, адміністративного (бюджетного), застосування і чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у Договорі відповідні умови.

Наведена правова позиція викладена в Постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 31.05.2019 у справі №924/296/18.

На підставі викладеного не підлягають задоволенню вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних, нарахованих на підставі п.8.3. та підп.4 п.11.3. Договору на суми отриманих відповідачем субвенцій на фінансування наданих населенню пільг та субсидій.

Перевіривши здійснені на підставі ст.625 ЦК України нарахування на суми оплат, вчинених за рахунок власних коштів відповідача, суд встановив, що стягненню на користь позивача підлягають:

1) 3% річних в розмірі 148304,38грн, нараховані на заборгованість:

- за жовтень 2017 року в сумі 534,91грн за період 28.11.2017 02.03.2018;

- за листопад 2017 року в сумі 366,34грн за період 26.12.2017 23.04.2018;

- за грудень 2017 року в сумі 379,04грн за період 26.01.2018 23.05.2018;

- за січень 2018 року в сумі 60480,35грн за період 27.02.2018 27.12.2018;

- за лютий 2018 року в сумі 86543,74грн за період 27.03.2018 28.03.2019.

2) інфляційні в загальній сумі 342610,63грн, нараховані на заборгованість:

- за жовтень 2017 року у сумі 1227,36грн за період грудень 2017 року лютий 2018 року;

- за листопад 2017 року у сумі 1399,14грн за період січень березень 2018 року;

- за грудень 2017 року у сумі 1187,52грн за період лютий квітень 2018 року;

- за січень 2018 року у сумі 145496,37грн за період березень листопад 2018 року;

- за лютий 2018 року у сумі 193300,24грн за період квітень 2018 року лютий 2019 року.

Щодо заяви відповідача б/н від 26.11.2019 про розстрочення виконання рішення суду.

Як на підстави для надання розстрочки на 1 рік відповідач посилається, зокрема, на обмеженість матеріальних ресурсів, заборгованість споживачів, збитковість своєї діяльності через те, що надає послуги з теплопостачання за регульованим тарифом, який не вправі встановлювати самостійно і який не відшкодовує собівартість теплової енергії на 100%, внаслідок чого підприємство несе прямі збитки через не покриття різниці в тарифах; зазначає, що сума основного боргу за поставлений згідно з Договором природний газ на момент розгляду справи є сплаченою (т.3, а.с.135-138).

За приписом ч.3 ст.331 ГПК України підставою для розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Дослідивши додані до заяви б/н від 26.11.2019 докази, врахувавши інтереси обох сторін, а також факт задоволення в цій справі позовних вимог у розмірі, значно меншому, ніж заявлено позивачем, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви б/н від 26.11.2019 Комунального виробничого підприємства «Краматорська тепломережа» Краматорської міської ради про розстрочення виконання рішення на один рік.

На підставі приписів п.2 ч.1 ст.129 ГПК України на відповідача покладається судовий збір в сумі 7360,39грн.

Переплачена сума судового збору в розмірі 0,02грн може бути повернена з Державного бюджету ухвалою суду на підставі відповідного клопотання позивача згідно з приписами п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір».

У зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці станом на визначену згідно з процесуальним законом кінцеву дату складення повного тексту рішення у цій справі, повний текст складений у перший робочий день після закінчення відпустки судді.

Керуючись ст.ст.2, 7, 11, 13, 14, 73, 74, 76-78, 86, 129, 233, 236-241, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ, до Комунального виробничого підприємства «Краматорська тепломережа» Краматорської міської ради, м.Краматорськ Донецької області про стягнення 452451,26грн пені, 596750,69грн 3% річних, 1530676,55грн інфляційних втрат задовольнити частково.

Стягнути з Комунального виробничого підприємства «Краматорська тепломережа» Краматорської міської ради (84301, Донецька обл., м.Краматорськ, вул.О.Тихого, буд.2-Б; ідентифікаційний код 00131133) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, буд.6; ідентифікаційний код 20077720) 148304,38грн 3% річних, 342610,63грн інфляційних втрат, 7360,39грн судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні заяви б/н від 26.11.2019 Комунального виробничого підприємства «Краматорська тепломережа» Краматорської міської ради про розстрочення виконання судового рішення на один рік відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду в порядку, передбаченому ст.ст.256, 257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів підп.17.5 п.17 ч.1 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні оголошені і підписані вступна та резолютивна частини рішення.

Повний текст рішення складений 10.02.2020.

Суддя О.М. Шилова

надруковано 3 прим.:

1 до справи, 2 сторонам