ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.2020 року м.Дніпро Справа № 912/3466/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Антоніка С.Г., Березкіної О.В.,

при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.

за участю представників сторін:

позивача: не з"явився; про час та місце судового засідання повідомлений належним чином;

відповідача: не з"явився; про час та місце судового засідання повідомлений належним чином;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби (№37)" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 16.01.2020, ухвалене суддею Вавренюк Л.С., повний текст якого складений 16.01.2020, у справі №912/3466/19

за позовом Приватного підприємства "Удача", с. Ганно-Требинівка Устинівського району Кіровоградської області

до Державного підприємства "Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби (№37)", с. Інгульське Устинівського району Кіровоградської області

про стягнення 38 850,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Кіровоградської області звернулось Приватне підприємство "Удача" з позовною заявою до Державного підприємства "Сільськогосподарське підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№37)" про стягнення 38850,00 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором проведення сільськогосподарських робіт направлених на виконання дій з вирощування сільськогосподарської продукції № Г-00224/17 від 03.03.2017 в частині своєчасного здійснення оплати за виконані роботи.

Відзив на позов Державне підприємство "Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби (№ 37)" до господарського суду не надало.

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 16.01.2020 у справі №912/3466/19 позовні задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з Державного підприємства "Сільськогосподарське підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№37)" на користь Приватного підприємства "Удача" заборгованість в сумі 38850 грн за договором № Г-00224/17 від 03.03.2017, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921,00 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням місцевого господарського суду, Державне підприємство "Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби (№37)" звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права, незаконність та необґрунтованість рішення, просить його скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

При цьому, скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що підписання між представником Державного підприємства Шевченком Т.В. та ПП "Удача" договорів з номерами від Г-001/17 до Г-00263/17, у тому числі і договору Г-0107/17, який є предметом розгляду у даній справі, мало на меті виключно створення документальних підстав для заволодіння коштами Державного підприємства. ПП "Удача" взагалі не мало технічної можливості здійснити обробіток земельних ділянок.

Скаржник зазначає, що Відповідачем було підготовлено у даній справі позовну заяву про визнання договору № Г-0107/17 від 03.03.2017 недійсним, але з технічних причин цю зустрічну позовну заяву не будо подано. Крім того, Господарським судом Кіровоградської області розглядається справа № 912/4025/19 в якій ПП "Удача" оспорює Додаткову угоду до Договору підряду № Г-18 від 23.01.2017, а Державне підприємство намагається зобов`язати ПП "Удача" виконати умови цієї Додаткової угоди в частині завезення на елеватор 6 833,02 тони насіння соняшника.

Апелянт наголошує на тому, що надані ПП "Удача" в обґрунтування позовних вимог документи: договір, акти виконаних робіт, тощо, підписані від імені Державного підприємства колишнім директором ДП Шевченко Т.В., дію контракту з яким не було пролонговано Міністерством юстиції України у зв`язку із суттєвими недоліками в його роботі, тому він підписав від імені підприємства велику кількість фіктивних договорів з ПП "Удача" (близько 260 однакових договорів, кожний на обробіток земельної ділянки площею біля 20 га), датованих 03.03.2017 та акти виконаних робіт до цих договорів, датованих 17.08.2017.

Зауважує, що ПП "Удача" не мало права здійснювати будь-які роботи на земельній ділянці, яку не визначено на місцевості та межу якої не встановлено. При цьому зауважує, що поля під №45 (Завтурове) в Державному підприємстві та Установі №37, яка є постійним користувачем земель, не існує.

Звертає увагу, що з урахуванням специфіки сільськогосподарського виробництва виконання кожного наступного виду робіт з переліку, який визначено Договором, можливе лише після виконання попередніх робіт та спливу відповідного проміжку часу. Таким чином, підписання Актів виконаних робіт не в дати, які прямо передбачено Договором, а 17.08.2017 свідчить про наявність зловмисної домовленості представника Державного підприємства Шевченка Т.В. та ПП "Удача" і є підтвердженням фіктивності та безтоварності даного договору.

Скаржник вважає, що відповідно до вимог пунктів 1.4 та 3.3 Договору "Підрядник" (ПП "Удача") не мав права виконувати будь-які роботи до визначення "Замовником" строків виконання цих робіт. Відповідно до даного договору перелік культур, які мають бути засіяні на визначеній Договором площі, не визначався. У Додатку № 1 до Договору такий перелік відсутній.

Відтак, на думку Скаржника, відсутність зареєстрованої податкової накладної за договором № Г-00107/17 від 03.03.2017 та несплата ПП "Удача" відповідних сум - ПДВ до бюджету є підтвердженням безтоварності та фіктивності договору та актів виконаних робіт до договору.

Позивач - ПП "Удача", у відзиві на апеляційну скаргу проти її задоволення заперечив, зазначив про відповідність рішення господарського суду нормам чинного законодавства, фактичним матеріалам та обставинам справи.

Зауважив, що Відповідач в апеляційній скарзі наводить помилкові доводи в частині фіктивності, безтоварності та укладеного внаслідок зловмисної домовленості представників сторін договору підряду, на підставі якого судом першої інстанції стягнуто грошові кошти з Відповідача, мотивуючи дані обставини тим, що між сторонами було укладено інший договір підряду, яким було охоплено підрядні роботи, які мають місце і за цим договором.

Зокрема, Підприємство посилається на те, що 03.03.2017 між Державним підприємством "Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України ( № 37 )" та Приватним підприємством "Удача" було укладено низку договорів у кількості 190 шт. проведення сільськогосподарських робіт направлених на виконання дій з вирощування сільськогосподарської продукції, одним з яких є договір за яким проведено примусове стягнення у даній справі. Позивач свої зобов`язання перед Відповідачем, щодо здійснення комплексу сільськогосподарських робіт спрямованих на вирощування сільськогосподарської продукції, які були визначені договором проведення сільськогосподарських робіт, направлених на виконання дій з вирощування сільськогосподарської продукції від 03.03.2017, виконав належним чином до 17.08.2017, про що свідчать укладені між сторонами акти виконаних робіт.

Крім того, Позивач зазначає, що після зміни директора державного підприємства (у вересні 2017 року) ПП "Удача" втратило доступ до земельної ділянки, визначеної договором в результатів активних дій нового керівника державного підприємства, який фактично відмовився від виконання зобов`язань за договором. Таким чином, у ПП "Удача" були наявні перешкоди щодо виконання збору вирощеного врожаю на визначеній договором земельній ділянці.

Підприємство також вказує на те, що за договором № Г-18 Позивач виконав два види сільськогосподарських робіт, що підтверджується відповідними актами здачі-приймання робіт від 03.05.2017. Інші роботи, передбачені Додатком № 2 до договору № Г-18, Відповідач не виконував. Таким чином, був відсутній податковий і бухгалтерський облік господарських операцій за договором № Г-18. Заявляючи про наявність зловмисної домовленості сторін при укладені оспорюваного договору, Відповідач не надав жодного доказу, який би підтверджував дані обставини.

Крім того, Позивач заперечує щодо долучення до матеріалів справи та прийняття до уваги при розгляді справи копій документів, які надаються Відповідачем разом з апеляційною скаргою з огляду на положення ч. 3 ст. 269 ГПК України, де зазначено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Жодних доказів щодо неможливості подання до суду копій документів, долучених до апеляційної скарги Відповідачем не надано, навіть не обґрунтовано причини їх неподання на стадії підготовчого провадження у справі.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 10.03.2020 (суддя Іванов О.Г.) апеляційну скаргу Державного підприємства "Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби (№37)" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 16.01.2020 у справі №912/3466/19 залишено без руху. Апелянту наданий строк для усунення недоліків апеляційної скарги відповідно до ст. 258 Господарського процесуального кодексу України, а саме: подання доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі (2881,50 грн), доказів направлення позивачу копії апеляційної скарги листом з описом вкладення; доказів покладення обов`язків директора підприємства на Вишніцького О.В. на момент підписання апеляційної скарги. Також зазначено, що з урахуванням наявності підстав для залишення апеляційної скарги без руху клопотання про відновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду буде розглянуте після усунення таких недоліків.

25.05.2020 від скаржника до суду надійшла заява про усунення недоліків до якої додано платіжну квитанцію № 0.0..1 від 21.05.2020 про сплату 2881,50 грн., опис вкладення у цінний лист від 27.02.2020 про направлення скарги позивачу, наказ від 26.02.2020 №34/10/Д про відрядження директора підприємства відповідача Шевченка І.О. та покладення виконання його обов`язків на головного інженера підприємства Вишніцького О.В.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 01.06.2020 (головуючий суддя - Іванов О.Г., судді - Антонік С.Г., Березкіна О.В.) скаржнику відновлено строк для подачі апеляційної скарги; відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою відповідача; зупинено дію рішення на час розгляду апеляційної скарги; призначено скаргу до розгляду в судовому засіданні на 06.07.2020 на 11:30 годину; сторонам наданий строк для подання відзиву, заяв, клопотань, додаткових доказів.

25.06.2020 від Приватного підприємства "Удача" надійшла заява про зупинення провадження у справі № 912/3466/19 до закінчення розгляду та набрання законної сили судовим рішенням у справі № 912/4025/19 та у справі № 912/946/20.

В обґрунтування своєї заяви, Позивач посилається на те, що рішення суду у справі № 912/4025/19 може мати преюдиціальне значення для розгляду даної справи, оскільки предметом дослідження у вказаній справі є обставини щодо виконання/невиконання робіт за Договором № Г-18 від 23.01.2017 та Додатковою угодою до нього та, відповідно, будуть встановлені усі спірні відносини сторін стосовно обробітку земельних ділянок загальною площею 3 468 га, у складі яких знаходиться земельна ділянка, виконання робіт на якій є предметом розгляду у даній справі та отримання/не отримання коштів виконавцем робіт: або ця Додаткова угода буде визнана судом недійсною з відповідними наслідками для її сторін.

Заявник вважає, що самостійно у рамках розгляду даної справи суд не може надати оцінку договору № Г-18 від 23.01.2017 та Додаткової угоди до нього на відповідність вимогам норм чинного законодавства, оскільки його дійсність/недійсність не являється предметом спору у даній справі.

Крім того, Позивач вказує на те, що рішення суду у справі № 912/946/20 може мати також преюдиціальне значення для розгляду даної справи, оскільки предметом дослідження у вказаній справі є недійсність договору підряду №Г-18 від 23.01.2017 з підстав його фіктивності в частині зобов"язань ПП "Удача" виконати певний комплекс підрядних робіт, які були передбачені іншими договорами проведення сільськогосподарських робіт від 03.03.2017, укладеними між тими ж сторонами, зокрема, і за договором, що є предметом у цій справі.

Представники Позивача та Відповідача, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явились.

Беручи до уваги строки розгляду апеляційної скарги, передбачені ст. 273 ГПК України, а також відсутність передбачених ч. 11 ст. 270 ГПК України підстав для відкладення розгляду справи, враховуючи, що наявні у справі докази дозволяють визначитися відносно законності оскаржуваного рішення, судова колегія дійшла висновку про можливість в порядку ч. 12 ст. 270 ГПК України розглянути справу у відсутність представників сторін.

В судовому засіданні 06.07.2020 Центральним апеляційним господарським судом підписана вступна та резолютивна частини постанови у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

03.03.2017 між ПП "Удача" (далі - Підрядник) та ДП "СПДКВС України (№37)" (далі - Замовник) укладено договір № Г-00224/17 проведення сільськогосподарських робіт направлених на виконання дій з вирощування сільськогосподарської продукції (далі - Договір, а.с. 7-9).

Відповідно до п. 1.1 Договору Підрядник приймає на себе зобов`язання виконати наступний вид робіт направлений на вирощування сільськогосподарської продукції на земельній ділянці площею 20 га, яка розташована на полі № 36 (Завтурове), яке знаходиться у користуванні Замовника: дискування, рихлення, культивація, боронування, посів., на замовлення Замовника, а Замовник зобов`язується прийняти роботу та оплатити вартість у строки та на умовах, що визначаються цим договором та додатками до нього.

Пунктом 1.2 Договору передбачено, що об`єм робіт, що будуть виконуватись Підрядником, визначається актами виконаних робіт, який є обов`язковим додатком до цього Договору. Після завершення кожного виду робіт Підрядник надає Замовнику акт з зазначенням виду виконаних робіт, площі земельної ділянки та витрат на проведення даного виду робіт.

Відповідно до Договору Підрядник зобов`язаний своєчасно та якісно виконувати роботи, які є предметом цього договору, використовувати в ході робіт власне обладнання та розхідні матеріали, виконувати роботи належної якості відповідно до вимог Замовника та надавати Замовнику на підпис акт прийому-здачі робіт, що фактично були виконані згідно порядку виконання робіт зазначеному у п. 3 цього Договору. Замовник, у свою чергу, зобов`язаний надавати Підряднику об`єм робіт, забезпечити Підрядника вільним доступом до місця проведення робіт та надати йому відповідні, зазначені ним матеріали та проводити оплату робіт, виконаних Підрядником у відповідності умов цього Договору (розділ 2 Договору).

Ціна виконаних робіт визначена сторонами у розділі 4 Договору. Так зокрема, загальна вартість виконаних робіт вираховується з врахуванням загального об`єму виконаних робіт та часу витраченого на виконання даної роботи, а також витратних матеріалів, які були використані при здійсненні договору. Ціна визначається з врахуванням вартості паливно-мастильних матеріалів, хімічних засобів обробітку ґрунту та рослин, вартості посівного матеріалу.

Ціна на роботи визначається з врахуванням середньо ринкових цін, які діють у відповідній місцевості.

Остаточна ціна Договору визначається відповідно до актів виконаних робіт з врахуванням ціни на ПММ, витратні матеріали, посівний матеріал, мінеральні добрива та інше на момент придбання даних матеріалів Підрядником.

Розрахунок по договору проводиться щорічно після виконання всіх робіт Підрядником відповідно до додатку до даного Договору та підписання актів виконаних робіт.

Вартість окремих видів робіт встановлюється щорічно відповідно до ринкової вартості робіт, витратних матеріалів, посівного матеріалу, мінеральних добрив, засобів захисту рослин та інше.

Згідно з п. 5.1 Договору за невиконання або неналежне виконання обов`язків за цим Договором винна сторона відшкодовує іншій стороні збитки, що виражаються у зроблених останньою витратах або пошкодженні майна.

Сторонами у 8 розділі визначено, що Договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами та діє до повного виконання сторін своїх зобов`язань. Всі додатки до Договору, підписані під час дії Договору, являються обов`язковими до виконання сторонами договору в повному обсязі.

17.08.2017 на виконання умов Договору ДП "СПДКВС України (№37)" та ПП "Удача" склали та підписали акти виконаних робіт, які підтверджують виконання робіт на загальну суму 38850,00 грн (а.с. 10-14).

Також 17.08.2017 ПП "Удача" виставило ДП "СПДКВС України (№37)" рахунок-фактури № 224 на загальну суму 38850,00 грн (а.с. 15).

Позивачем разом з позовом надано до суду копію державного акта на право постійного користування землею від 09.11.1995, довідки з державної статистичної звітності Державного агентства земельних ресурсів про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями від 03.02.2015 №268/03-29/15, копію листа про надання інформації згідно із запитом державного виконавця ДУ "Устинівський виправний центр (№ 37)" від 28.03.2019, зі змісту яких вбачається, що земельні ділянки, які відповідно до рішення Устинівської районної Ради народних депутатів Кіровоградської області від 09.11.1995 надані у постійне користування установі ІК 305/37, правонаступником якої є ДУ "Устинівський виправний центр (№ 37)", перебувають на балансі та фактично використовуються відповідачем (а.с. 22-23, 36-37).

Отже, загальна сума заборгованості відповідно до наданих позивачем актів виконаних робіт та рахунку-фактури становить 38850,00 грн.

Доказів сплати відповідної заборгованості відповідачем до суду не надано, в матеріалах справи такі відсутні.

Несплата відповідачем виконаних позивачем робіт за договором і стала підставою для звернення з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, господарський суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами виконання робіт, передбачених умовами договору, направлення відповідачу рахунку, який останній не сплатив, що є підставою для стягнення заборгованості в судовому порядку.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

Відносини, що виникли між сторонами по справі на підставі договору підряду, є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно положень ст. ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відносини за договором підряду регламентовані главою 61 Цивільного кодексу України.

Згідно з приписами ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має також має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідності до приписів ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 526 ЦК Україні та ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення (ч. 1 ст. 843 Цивільного кодексу України)

Статтею 846 Цивільного кодексу України передбачено, строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

За ч. 1 ст. 853 Цивільного кодексу України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

За ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Згідно ч. 4 ст. 882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України регламентовано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст.612 ЦК України).

Матеріалами справи встановлено, що позивачем на виконання умов Договору здійснено відповідно до п. 1.1 Договору наступні роботи: дискування загальною вартістю з врахуванням пального - 9750,00 грн, рихлення загальною вартістю з врахуванням пального - 13 625,00 грн, культивацію загальною вартістю робіт з врахуванням вартості пального - 6625,00 грн; боронування загальною вартістю з врахуванням пального - 4125,00 грн, коткування загальною вартістю з врахуванням пального - 4725,00 грн.

Зазначений факт підтверджується підписаними 17.08.2017 актами виконаних робіт відповідно до Договору (а.с. 10-14).

Факт підписання таких актів засвідчує, що замовник погодився з якістю та належністю проведених підрядником сільськогосподарських робіт направлених на виконання дій з вирощування сільськогосподарської продукції, а відтак відступів від умов договору або інших недоліків замовником не встановлено.

На оплату виконаних робіт підрядником (позивачем) виставлено відповідачу (замовнику) рахунок-фактуру №224 від 17.08.2017 (а.с.15).

Відповідно до умов Договору, ДП "Сільськогосподарське підприємство ДКВС (№37)" мав оплатити надані роботи по збиранню ранніх зернових за виставленим рахунком-фактурою у крайній строк до 31.12.2017.

Враховуючи, що відповідач, у строк визначений договором, не здійснив оплату за виконані роботи згідно актів виконаних робіт, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про задоволення позовних вимог.

Розглянувши доводи, викладені в апеляційній скарзі, Центральний апеляційний господарський суд зазначає наступне.

По-перше, слід зазначити, що апелянт у всій апеляційній скарзі по даній справі (№912/3466/19) посилається на договір №Г-00107/17 від 03.03.2017, втім, слід зазначити, що предметом розгляду у даній справі є договір №Г-00224/17 від 03.03.2017.

По-друге, щодо заперечення факту укладення спірного договору і підписання Актів виконаних робіт, його фіктивність, технічну неможливість обробітку земель позивачем.

Вивчивши умови спірного договору колегія суддів з твердженням відповідача не погоджується. Підписавши договір №Г-00224/17 проведення сільськогосподарських робіт направлених на виконання дій з вирощування сільськогосподарської продукції від 03.03.2017 і скріпивши його печатками підприємств, сторони на власний розсуд визначили умови договору та погодили їх. Печатки підприємств, якими скріплений договір дають змогу ідентифікувати осіб, які брала участь у здійсненні відповідних правовідносин. Відповідач не заперечує справжність підписів та печаток сторін на договорі і в актах виконаних робіт, не стверджує про протиправність використання своєї печатки, не надає доказів її втрати і доказів звернення до правоохоронних органів у зв`язку з втратою чи викраденням печатки, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про визнання укладеним сторонами спірного договору.

Згідно статті 234 Цивільного кодексу України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

Згідно ж зі ст.204 ЦК України правомірність правочину презюмується.

На момент розгляду цієї справи та прийняття рішення судом першої інстанції відповідачем не надано доказів визнання вказаного договору недійсним в судовому порядку.

Посилання відповідача на те, що колишній директор відповідача Шевченко Т.В. не продовжив трудовий контракт з Міністерством юстиції України, наразі не впливає на дійсність підписаних ним документів під час здійснення повноважень директора ДП "Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби (№37)".

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 05.07.2019 у справі №910/4994/18 виклав наступний правовий висновок:

"Згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану господарюючого суб`єкта. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню у бухгалтерському обліку.

Оцінка господарських операцій повинна проводитися на підставі комплексного, всебічного аналізу специфіки та умов вчинення конкретного правочину, з обов`язковим урахуванням його господарської мети, економічної доцільності, а також використання отриманих товарів чи послуг у подальшій діяльності підприємства. Обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у сторін договору первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв`язок між фактом придбання послуги і подальшою господарською діяльністю".

Таким чином, якщо факту господарської операції не було, то первинний документ не може складатися.

Визначення договором інших первинних документів, які б мали складатися сторонами на підтвердження факту надання послуг, колегією суддів не встановлено.

При цьому слід також звернути увагу, що відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Пунктом 5 ч. 3 ст. 165 ГПК України передбачено, що відзив повинен містити заперечення (за наявності) щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права.

Також частина 4 ст. 165 ГПК України встановлює, що якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Відповідач у цій справі не заперечив проти дійсності виконаних робіт, відзиву на позов від ДП "СГПДКВС України (№ 37)" до господарського суду не надходило. При цьому, копію ухвали від 09.12.2019 Відповідач отримав 13.12.2019, про що свідчить копія реєстру поштових відправлень №49 10.12 та витяг з пошукової системи АТ "Укрпошта" щодо відстеження поштового відправлення.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в даному випадку первинними документами, що підтверджують надання послуг за спірним договором, є саме вказані Акти виконаних робіт, що підписані сторонами без жодних зауважень і претензій та скріплені печатками підприємств, а відповідач не спростував жодними доказами виконані роботи.

Таким чином, неможливість виконання робіт спростована підписаними між сторонами актами виконаних робіт.

Судом відхиляються посилання відповідача на факт підписання актів виконаних робіт в один день 17.08.2017, що суперечить вимогам пункту 1.2. договору, за яким підрядник надає замовнику акт після завершення кожного виду робіт. Умовами укладеного договору не визначено строків надання та підписання актів виконання окремих видів робіт, тому підписання таких актів після виконання всіх видів робіт не суперечить положенням статті 846 Цивільного кодексу України та умовам договору.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі про відсутність поля під номером 45 у Державного підприємства та в Установі (№37), яка є постійним користувачем земель, відповідно до Державного акту, або поля під №36, яке є предметом договору у цій справі, спростовуються пунктами. 1.1., 3.4. договору, якими сторони визначили номер поля, на якому розташована земельна ділянка, а також визначили межі земельних ділянок, на яких мають виконуватися роботи. Крім того, самим відповідачем наданий наказ №118 від 04.12.2017, яким встановлена нумерація полів для чіткого використання земельних ділянок, які знаходяться на балансі підприємства відповідача, де міститься посилання на поле №36 (Завтурове).

Посилання апелянта на відсутність доказів того, що роботи по договору проводились під наглядом замовника та доказів узгодження між сторонами строків виконання таких робіт спростовуються підписанням сторонами актів приймання-передачі виконаних робіт, що свідчить про їх здійснення належним чином та прийняття відповідачем у повному обсязі. До того ж зі змісту пункту 2.3. договору вбачається, що здійснення контролю і технічний нагляд за відповідністю обсягу, вартості і якості виконуваних робіт, не втручаючись при цьому у діяльність Підрядника є правом, а не обов`язком Замовника.

Відповідач помилково вважає, що відповідно до вимог пунктів 1.4., 3.3. договору Підрядник не мав права виконувати будь-які роботи до визначення Замовником строків виконання цих робіт, оскільки за пунктом 3.1. договору Підрядник починає роботи, які є предметом цього договору, після підписання договору.

Жодних доказів зловживання представником Державного підприємства Шевченком Т.В. своїм службовим становищем чи скоєння корупційного правопорушення при підписанні вищезазначених документів Відповідачем не надано. Матеріали справи також не містять доказів порушення кримінальної справи щодо колишнього директора Відповідача. Крім того, ДП "Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби (№ 37)", не заперечує справжність підписів та печаток сторін на Договорі та Актах виконаних робіт. Договір № Г-00224/17 від 03.03.2017 недійсним в судовому порядку не визнавався.

Посилання Скаржника на те, що Позивачем не було зареєстровано податкову накладну, що свідчить про відсутність господарської операції, є необґрунтованим, оскільки до предмету доказування у даній справі не відноситься встановлення факту дотримання сторонами податкового законодавства. Слід звернути увагу, що відсутність податкових декларацій за господарською операцією не може свідчити про те, що така операція не відбулася.

За вказаних обставин помилковим є твердження відповідача про те, що відсутність реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних є невиконанням позивачем господарського зобов`язання за договором, адже обов`язок зі складання та реєстрації податкових накладних виникає у позивача саме на підставі податкового законодавства.

Враховуючи обставини даної справи, а також приписи ст. 227 ГПК України, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для зупинення провадження у даній справі до закінчення розгляду та набрання законної сили судовими рішеннями у справі № 912/4025/19 та у справі № 912/946/20, оскільки на час ухвалення місцевим господарським судом оскаржуваного рішення, договір № Г-00224/17 від 03.03.2017 недійсним судом не визнавався, а наявні у справі докази дозволяють встановити та оцінити обставини справи. Таким чином, розгляд справи № 912/4025/19 та справи № 912/946/20 не перешкоджає апеляційному перегляду даної справи, а тому у задоволенні клопотання Позивача про зупинення провадження у справі слід відмовити.

При цьому, відповідно до ст. 269 ГПК України обов`язком суду апеляційної інстанції є перевірка законності та обґрунтованості прийнятого місцевим судом рішення у справі, тоді як подальше визнання недійсними договору може бути підставою для перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами.

З огляду на викладене апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що вимоги Позивача щодо стягнення заборгованості на вказану вище суму слід визнати обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції при вирішенні даної справи правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини сторін, прийняв законне та обґрунтоване рішення, тому у відповідності до ст. 276 ГПК України в задоволенні скарги слід відмовити, а оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника та відшкодуванню не підлягають.

Оскільки загальна ціна позову становить 38850,00 грн., тобто не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України дана справа відноситься до категорії малозначних справ, у зв`язку з чим відповідно до ст. 287 ГПК України судові рішення у даній справі не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби (№37)", с. Інгульське Устинівського району Кіровоградської області на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 16.01.2020 у справі № 912/3466/19 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Кіровоградської області від 16.01.2020 у справі №912/3466/19 - залишити без змін.

Судові витрати Державного підприємства "Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби (№37)", с. Інгульське Устинівського району Кіровоградської області за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на заявника апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду лише у випадках, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 08.07.2020.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя С.Г. Антонік

Суддя О.В. Березкіна