АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2020 року м. ОдесаСправа № 916/2075/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Лавриненко Л.В., Філінюка І.Г.

секретар судового засідання: Кияшко Р.О.

Представники учасників справи у судове засідання не з`явилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю „Приватмашстрой" та Підприємства з іноземними інвестиціями „Гленкор агрікалчер Україна" в особі Одеської філії Підприємства з іноземними інвестиціями „Гленкор агрікалчер Україна"

на рішення Господарського суду Одеської області від 27.11.2019

по справі №916/2075/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Приватмашстрой"

до Підприємства з іноземними інвестиціями „Гленкор агрікалчер Україна" в особі Одеської філії Підприємства з іноземними інвестиціями „Гленкор агрікалчер Україна"

про стягнення 134228,89 грн

та за зустрічним позовом Підприємства з іноземними інвестиціями „Гленкор агрікалчер Україна" в особі Одеської філії Підприємства з іноземними інвестиціями „Гленкор агрікалчер Україна"

до Товариства з обмеженою відповідальністю „Приватмашстрой"

про стягнення штрафу у розмірі 134228,89 грн та визнання припиненим зобов`язання

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 Товариство з обмеженою відповідальністю „Приватмашстрой" (далі - ТОВ „Приватмашстрой") звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом до Підприємства з іноземними інвестиціями „Гленкор агрікалчер Україна" в особі Одеської філії Підприємства з іноземними інвестиціями „Гленкор агрікалчер Україна" (далі - ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна") в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 134228,89 грн.

В обґрунтування позовних вимог ТОВ „Приватмашстрой" посилається на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором поставки в частині своєчасної та повної оплати за поставлений товар.

У серпні 2019 ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна" звернулося до суду першої інстанції із зустрічною позовною заявою до ТОВ „Приватмашстрой" в якій просило стягнути з відповідача за зустрічним позовом штраф за порушення умов договорів поставки та визнати припиненими зобов`язання позивача за зустрічним позовом перед ТОВ „Приватмашстрой" за договором поставки від 14.06.2019 р. на суму заборгованості ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна" перед ТОВ „Приватмашстрой" у розмірі 134228,89 грн.

Свої вимоги позивач за зустрічним позовом обґрунтовує тим, що між сторонами у справі протягом 2019 року укладено низку типових договорів поставки сільськогосподарської продукції, за якими позивачем за зустрічним позовом було нараховано відповідачу за зустрічним позовом штраф у розмірі 1335820,27 грн., в зв`язку з чим, з урахуванням заяви про зарахування зустрічних вимог, як одностороннього правочину, ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна" стверджує, що його зобов`язання, які розглядаються в рамках даної справи у розмірі 134228,89 грн. є припиненими, а тому вважає, що первісний та зустрічний позов є взаємовиключними, та у разі задоволення зустрічної позовної заяви судом матиме місце відмова у задоволенні первісного позову по даній справі.

Позивач за зустрічним позовом також зазначає, що ТОВ „Приватмашстрой" у лютому-березні 2019 року було поставлено на адресу ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна" кукурудзу 3-го класу українського походження, врожаю 2018 р. в загальному об`ємі 2070 т. У червні 2019 р. органами податкової служби було здійснено, зокрема, перевірку договорів укладених між сторонами у справі, за результатами проведення якої встановлено обставини нереальності господарських операцій за відповідними договорами, безпідставне документальне оформлення нереальних господарських операцій з постачання товарів. Отже, з урахуванням обставин встановлених перевіркою податкової служби, ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна" вважає, що ТОВ „Приватмашстрой", діяло недобросовісно та грубо порушило умови договорів поставки, оскільки кукурудза 3-го класу врожаю 2018 року, що була придбана за договорами поставки не є товаром, придбаним ТОВ „Приватмашстрой" безпосередньо у сільгосптоваровиробників, які поставили вирощену ними кукурудзу 3-го класу врожаю 2018 року ТОВ „Приватмашстрой" вперше, наслідком чого відповідно до п. 6.8 договорів поставки є нарахування штрафу, розмір якого за підрахунком ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна" за договорами поставки складає 1335820,27 грн.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 27.11.2019 у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено повністю.

В мотивах оскаржуваного рішення, з приводу первісного позову, судом першої інстанції зазначено, що сторонами за взаємною згодою у договорі поставки було погоджено необхідність надання продавцем ТОВ „Приватмашстрой" відповідного переліку документів, у тому числі, але не виключно, реєстр, що виданий зерновим терміналом та інформує про кількість та якість товару, що передається із зазначенням № автомобілів, № ТТН накладних з вказівкою власника товару і ваги товару брутто і нетто. Проте, за результатами розгляду справи судом встановлено, а ТОВ „Приватмашстрой" не спростовано належними та допустимими доказами, що реєстр зернового терміналу про прийняття ячменю, який був предметом поставки за договором від 14.06.2019 року не був переданий ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна".

За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність порушеного права ТОВ „Приватмашстрой" за захистом якого він звернувся з даним позовом, оскільки обов`язок щодо сплати товару за договором від 14.06.2019 року у ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна" не настав, що свідчить про передчасність звернення позивача за первісним позовом про стягнення заборгованості у сумі 134228,89 грн. та має наслідком відмови у задоволенні позовних вимог.

З приводу зустрічного позову судом першої інстанції зазначено, що суд критично відноситься щодо посилання позивача за зустрічним позовом на висновки проведеної перевірки фіскальною служби, як на підставу для задоволення позовних вимог про стягнення штрафу, адже виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладеного між сторонами договору. Більш того, висновки фіскального органу були здійсненні щодо неправомірності відображення звітної інформації саме ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна", хоча і у відносинах з ТОВ „Приватмашстрой", в зв`язку з чим, наразі підстави для стягнення з ТОВ „Приватмашстрой" штрафу за невиконання або неналежне виконання відповідачем договірних зобов`язань за договорами поставки відсутні, тоді як за умовами договорів, договірні відносини між сторонами тривають до повного виконання своїх зобов`язань.

Судом першої інстанції також відзначено, що здійснення підприємницької діяльності має на собі ризики та вибір контрагента здійснюється суб`єктом господарювання на власний розсуд, а от ведення податкової звітності та зазначення реальності таких операцій, має бути здійснено у межах закону.

Також місцевий господарський суд зазначив, що за наявними доказами, зокрема з приводу поставок кукурудзи за договорами поставки, а саме копій відповідних договорів, рахунків та платіжних доручень, суд позбавлений встановити розмір штрафу за відсутності документів, які підтверджують поставку (як за кількісними, якісними та вартісними показниками) та документів, що передбачені відповідними договорами, при цьому, на думку суду першої інстанції, здійснення проплат за вказаними договорами свідчить про прийняття покупцем товару у відповідності до умов договору, як належного виконання зобов`язання щодо поставки кукурудзи.

За таких обставин, суд першої інстанції визнав, що вимоги зустрічного позову в частині стягнення штрафу у розмірі 134228,89 грн. є недоведеними, що виключає можливість їх задоволення.

З приводу зарахування зустрічних однорідних вимог, судом першої інстанції зазначено, зокрема, що умовою, за наявності якої можливе припинення зобов`язання зарахуванням, є прозорість вимог, тобто коли між сторонами немає спору відносно характеру зобов`язання, його змісту, умов виконання. Проте, ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна" неодноразово наголошувало на недоведеності продавцем дати переходу права власності на товар за договором поставки та відсутності в нього обов`язку щодо сплати вартості поставленого товару, а ТОВ „Приватмашстрой" на належному виконанні обов`язків та відсутності підстав для стягнення штрафу та неможливості оскарження акту фіскальної служби в силу судової практики. Більш того, як відзначено судом першої інстанції, ще однією важливою умовою для здійснення зарахування зустрічних вимог - є безспірність вимог, які зараховуються, а саме, відсутність спору щодо змісту, умови виконання та розміру зобов`язань. Наявність заперечень іншої сторони на заяву про зарахування чи відсутність будь-якої з названих вище умов, виключає проведення зарахування у добровільному порядку.

Місцевим господарським судом відзначено, що за результатами розгляду первісних позовних вимог судом встановлено, що обов`язок ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна" щодо сплати вартості товару за договором поставки не настав, що виключає можливість зарахування зустрічних вимог. З урахуванням викладеного, суд першої інстанції, оцінуючи у сукупності заявлені зустрічні позовні вимоги та обставини на які посилається позивач в підтвердження своєї позиції, дійшов висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову у повному обсязі.

Не погодившись із даним рішенням до суду апеляційної інстанції звернулися ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна" та ТОВ „Приватмашстрой" з апеляційними скаргами.

ТОВ „Приватмашстрой" в своїй апеляційній скарзі просить рішення Господарського суду Одеської області від 27.11.2019 в частині відмови у задоволенні первісних позовних скасувати повністю та ухвалити в цій частині вимог нове рішення, яким первісні позовні вимоги задовольнити повністю та стягнути з відповідача за первісним позовом на користь ТОВ „Приватмашстрой" 134228,89 грн.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення в частині первісного позову, прийнято з у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права, а відтак воно підлягає скасуванню та ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог повністю.

Так посилаючись на приписи ст. 692 ЦК України апелянт зазначає, що факт отримання відповідачем товару за договором поставки на загальну суму 134 228, 89 грн. підтверджується видатковою накладною, податковою накладною та довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей. До того ж, факт отримання товару у визначеній кількості та вартості відповідачем не заперечується і покупцем.

За твердженням апелянта, відповідач за первісним позовом з часу отримання товару не скористався наданим йому нормами статті 666 ЦК України правом встановити постачальнику строк для передачі реєстрів зернового терміналу, а в разі не виконання вимог - відмовитися від договору та повернути товар. Так, відповідач за первісним позовом у період з часу отримання товару не відмовився та не повідомив позивача про намір відмовитися від нього через відсутність реєстрів Зернового Терміналу, водночас і не вимагав від позивача (за первісним позовом) надання таких реєстрів.

Апелянт вважає, що з огляду на положення статті 692 ЦК України та Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» відсутність документального підтвердження факту передачі відповідачу реєстрів Зернового терміналу за наявності інших первинних документів, що підтверджують здійснення господарської операції з передачі товару, не може заперечувати господарську операцію. Відтак у відповідача виник обов`язок з проведення розрахунку за поставлений позивачем товар.

Крім того, як вважає апелянт, реєстри зернового терміналу не є первинними документами в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Закону України «Про зерно та обіг зерна в Україні» у взаємовідносинах між позивачем та відповідачем, оскільки позивач не є учасником договору складського зберігання. В даному випадку сторонами договору складського зберігання є Зерновий склад та власник зерна, тобто реєстр зернового терміналу формує третя особа, яка взагалі не є учасником договірних відносин між позивачем та відповідачем та реєстр зернового терміналу не містить відомостей про господарські операції між позивачем та відповідачем, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

В даному спорі, на переконання апелянта, факт розвантаження товару з транспортних засобів підтверджується товарно-транспортною накладною. Загальна вага товару нетто зазначених ТОВ „Приватмашстрой" в ТТН повністю узгоджується із загальною вагою переданого відповідачу згідно видаткової накладної.

За твердженням апелянта, згідно пунктів 4.2 та 4.3 договору поставки, особами, які відповідальні за правильність оформлення первинних документів - видаткових накладних, є зокрема представник відповідача за довіреністю, який підписуючи видаткову накладну не міг не бачити перед собою переданий їй нарочно реєстр Зернового терміналу та попередньо не перевіривши факт розвантаження товару на Термінал.

Тобто, як вважає апелянт, представник відповідача як відповідальна особа за правильність оформлення видаткових накладних, підписуючи видаткові накладні та маючи у своєму володінні реєстри Зернового терміналу пересвідчився, що дати та інші реквізити (одиниця виміру кількість, ціна та ін.) видаткових накладних відповідають датам та іншим реквізитам зазначених в реєстрах Зернового Терміналу.

Апелянт також наголошує на суперечливій поведінці відповідача, оскільки останній спочатку визнав заборгованість за договором поставки, але надав заяву про зарахуванні зустрічних однорідних вимог, а згодом змінив свою позицію на наголошував на тому, що строк виконання грошових зобов`язань відповідачем перед позивачем за договором поставки не настав, оскільки позивачем не передано повного пакету документів відповідачу.

ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна" в апеляційній скарзі просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та ухвалити в цій частині нове рішення, яким зустрічний позов задовольнити та стягнути з ТОВ „Приватмашстрой" на користь позивача за зустрічним позовом штраф у сумі 134 228,89 грн. та визнати припиненими зобов`язання ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна" перед ТОВ „Приватмашстрой" за договором поставки від 14.06.2019 р. на суму заборгованості у розмірі 134 228,89 грн. В іншій частині оскаржуване рішення залишити без змін.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що оскаржуваним рішенням в частині відмови у задоволенні зустрічного позову не відповідає фактичним обставинам справи та є таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та неправильним застосуванням норм процесуального права з огляду на наступне.

Так, за твердженням апелянта, між сторонами було укладено декілька типових договорів поставки сільськогосподарської продукції, які станом на теперішній час є дійсними та обов`язковими для виконання сторонами. За умовами даних договорів, до постачальника може бути застосовано штраф, у разі, якщо господарські операції з поставки товару, опосередковані Договорами поставки, будуть поставлені під сумнів Державною фіскальної службою. ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна" зазначає, що Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби України було складено Акт перевірки, яким за результатами перевірки господарських операцій з поставки сільгосппродукції між ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна" та ТОВ «Приватмашстрой» контролюючим органом було поставлено під сумнів дійсність Договорів поставки. Так, ДФС України прийшло до висновку, що поставлений ТОВ «Приватмашстрой» товар у безпосередніх сільгоспвиробників не закуповувався. Відповідно до п. 1.2. Договорів поставки придбання товару у не - сільгоспвиробників заборонено.

За твердженням апелянта, факт складання ДФС України Акту перевірки, яким було поставлено під сумнів дійсність договорів поставки свідчить про настання випадку, передбаченого п. 6.8. договорів поставки, в якому з продавця підлягає стягненню штраф у розмірі 20% вартості поставленого товару.

Так, скаржник стверджує, що поставлений відповідачем товар за договорами поставки було оплачено повністю відповідно до умов договорів поставки, про що свідчать зокрема рахунки-фактури та виписки з банківського рахунку. Загальна вартість товару, поставленого ТОВ «Приватмашстрой» за договорами поставки та сума коштів, сплачена ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна" становить 6 679 101,32 грн. Розмір штрафу складає 1 335 820,27 грн. Під час розгляду даної справи, ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна" просило стягнути лише частину штрафу, оскільки решта заявлена в межах іншої судової справи.

Отже, як вважає апелянт, розмір та підстави для стягнення штрафних санкцій за Договорами поставки були доведені позивачем за зустрічним позовом та не спростовані відповідачем, а відтак, суд першої інстанції мав задовольнити позовні вимоги за зустрічним позовом та стягнути з ТОВ «Приватмашстрой» штраф у розмірі 134 228,89 грн.

Апелянт стверджує, що ТОВ «Приватмашстрой» було достеменно обізнано про існування п. 6.8. в усіх договорах поставки та розумів, що у разі допущення ним порушення умов договорів поставки, податкової та/або бухгалтерської дисципліни у відносинах з ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна" до нього може бути застосована господарська санкція у вигляді штрафу. На думку апелянта, помилковий висновок суду першої інстанції про те, що передбачений у пункті 6.8. договорів поставки юридичний факт поставлення ДФС під сумнів договорів поставки не має значення, - не відповідає фактичним обставинам справи, умовам договору та нормам чинного законодавства. Судом помилково не було прийнято до уваги, що у ТОВ «Приватмашстрой» виник обов`язок зі сплати штрафу у розмірі 20% вартості поставленого товару.

На переконання апелянта, судом першої інстанції не було належно досліджено наявні в матеріалах справи документи та не взято до уваги те, що в акті перевірки ДФС України було зроблено висновки відносно договорів поставки, а саме нереальності господарських операцій, фактично здійснення ТОВ "Приватмашстрой" безпідставного документального оформлення нереальних господарських операцій з постачання товарів, а також те, що укладені між ТОВ "Приватмашстрой" та ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна" договори не опосередковуються реальним виконанням операцій, що становлять їх предмет.

Апелянт відзначає, що в Акті перевірки було поставлено під сумнів договори поставки через те, що ТОВ "Приватмашстрой" було порушено п. 1.2. Договорів поставки, а саме придбано товар ним не безпосередньо у сільсгосптоваровиробників, які поставили вирощений ними товар вперше. В Акті перевірки немає жодного посилання на нібито неправильне відображення податкової звітності ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна", як так то посилається суд першої інстанції.

Скаржник зазначає, що судом першої інстанції безпідставно залишено поза увагою обов`язковість умов договору для його сторін при розгляді зустрічного позову. ТОВ "Приватмашстрой" не оспорює п. 6.8. договорів поставки, вказаний пункт договору є дійсним та таким, що підлягає виконанню сторонами. Отже, висновок суду першої інстанції про те, що виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладених між сторонами договорів, на думку апелянта, є неправильним, надуманим та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи та свідчить про помилкове застосування норм ст. ст. 11, 509, 526, 627, 628, 629 ЦК України та ст. ст. 174,179,193, 216, 230, 231 ГК України.

Крім того, скаржник вважає, що суд неправомірно відмовив у задоволенні вимоги ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна" про визнання зобов`язань припиненими у зв`язку із зарахуванням зустрічних однорідних вимог. Так, за твердженням апелянта, судом першої інстанції не було враховано, що в даному випадку відсутні встановлені законом обмеження для зарахування зустрічних вимог, а відтак факт заліку (зарахування) зустрічних однорідних вимог відбувся незалежно від наявності чи відсутності згоди або вчинення будь-яких зустрічних дій з боку ТОВ "Приватмашстрой", спрямованих на визнання такого заліку, вчиненого ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна".

На думку апелянта, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки тому, що ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна" було направлено позивачеві заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог, що є вчиненням одностороннього правочину незалежно від згоди та волі контрагента ТОВ "Приватмашстрой" та така заяву була отримано ТОВ "Приватмашстрой". З огляду на зміст заяви про зарахування, апелянт вважає,що припинилися зобов`язання сторін по справі, а саме зобов`язання ТОВ "Приватмашстрой" перед ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна" за договором поставки №ОР-16999 від 20.02.2019 р. в частині сплати грошових коштів в сумі 424 710,67 грн., за договором поставки №ОР-16790 від 06.02.2019 в частині сплати грошових коштів в сумі 280 234,77 грн., за договором поставки №ОР-16733 від 04.02.2019 р. в частині сплати грошових коштів в сумі 66 864,00 грн., за договором поставки №ОР-17013 від 21.02.2019 р. в частині сплати грошових коштів в сумі 73 025,00 грн., за договором поставки №ОР-17295 від 28.03.2019 р. в частині сплати грошових коштів в сумі 356 756,94 грн., з однієї сторони, та зобов`язання ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна" перед ТОВ "Приватмашстрой" за договором поставки №ОР-17716 від 14.06.2019 р. в частині сплати грошових коштів в сумі 1 201 591,38 грн., з іншої сторони.

Скаржник вважає, що всупереч приписам ст. ст. 202, 204, 601 ЦК та правовим позиціям ВС КГС висловленим у справах №914/891/16 та №918/329/18, суд першої інстанції помилково не прийняв до уваги, що незалежно від того наскільки обґрунтованими можуть бути заперечення та незгода ТОВ "Приватмашстрой" проти вчиненого ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна" заліку зустрічних однорідних вимог такий залік є дійсним та створює правові наслідки у вигляді припинення зарахованих зобов`язань допоки такий залік як односторонній правочин не буде визнаний недійсним судовим рішенням, що набрало законної сили.

Ухвалами Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.07.2019 відкрито апеляційне провадження у справі №916/2075/19 за апеляційними скаргами ТОВ „Приватмашстрой" та ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна" на рішення Господарського суду Одеської області від 27.11.2019 та об`єднано апеляційні скарги в одне апеляційне провадження.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.01.2020 призначено справу до розгляду на 12.02.2020.

27.01.2020 судом апеляційної інстанції отримано відзив ТОВ „Приватмашстрой" на апеляційну скаргу ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна" в якому позивач заперечує проти доводів апелянта - відповідача за первісним позовом, зазначає, що можливі порушення податкового законодавства, які описані у Акті перевірки ДФС не мають будь-якого відношення до товару, який був поставлений ТОВ „Приватмашстрой" на користь ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна", оскільки такий товар, який придбавався у ТОВ "ЕРДЕН" та ТОВ "ГРАНО-ТРЕЙД" поставлявся виключно на адресу ТОВ "АГРОТРЕЙД ЕКСПОРТ" за відповідними господарськими договорами, а перевіряючий на власний розсуд вирішив, що товар, який придбавався від ТОВ "ЕРДЕН" та ТОВ "ГРАНО-ТРЕЙД" поставлявся на користь ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна".

ТОВ „Приватмашстрой" зазначає, що не має можливості оскаржити Акт перевірки, оскільки він не може оспорюватися в суді, що підтверджується постановою Верховного Суду від 21.05.2018р. у справі 922/2310/17.

Водночас, за твердженням ТОВ „Приватмашстрой" товар який поставлявся на користь відповідача придбавався виключно у наступних виробників сільськогосподарської продукції (кукурудзи): ТОВ "АГРОПРОМ", ТОВ "ВІТЧИЗНА-АГРО", ФГ "КРИВОШЛИКА", СФГ "КУДИНСЬКИЙ", ФГ "АГАТ ПОДІЛЛЯ", ФГ "ІВКА", СФГ "ФОРТУНА" та СТОВ "ЗЕЛЕНИЙ КЛИН". Щодо даних постачальників, то в Акті перевірки порушень податкового законодавства не встановлено.

Крім того, ТОВ "Приватмашстрой" зазначає про неможливість зарахування зустрічних однорідних вимог, оскільки між сторонами існує спір щодо підстав для проведення зарахування зустрічних однорідних вимог. Відтак, вимоги ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна" перед ТОВ "Приватмашстрой" не мають ознак безспірності та прозорості, а наявність заперечень іншої сторони на заяву про зарахування чи відсутність будь-якої з названих вище умов, виключає проведення зарахування у добровільному порядку.

31.01.2020 до суду апеляційної інстанції надійшов відзив ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна" на апеляційну скаргу ТОВ „Приватмашстрой" в якому скаржник просить апеляційну скаргу ТОВ "ПРИВАТМАШСТРОЙ" залишити без задоволення, а оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні первісного позову - без змін.

В обґрунтування свої заперечень ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна" зазначає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що у ТОВ "Приватмашстрой" не виникло права вимоги оплати поставленого товару (матеріального права на позов), а у ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна" не виник обов`язок з оплати товару.

ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна" зазначає, ш керуючись принципом свободи договору сторони поставили виникнення у ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна" обов`язку з оплати товару в залежність від факту надання реєстру зернового терміналу.

За твердженням ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна", ТОВ "Приватмашстрой" ніколи не виконувало свого обов`язку передбаченого пунктами 4.2., 7.2. договору поставки та не передавало ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна" ані копію, ані оригінал реєстру зернового складу, який мав бути виданий зерновим терміналом ТОВ "ІЗТ" (3-тя особа, на склад якої відповідно до умов п. 1.1. договору поставки здійснюється поставка за умовами базису БАТ в редакції "Інкотермс 2010").

Більш того, як наголошує ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна", судом було встановлено об`єктивну неможливість виконання ТОВ "Приватмашстрой" свого обов`язку з надання реєстру зернового складу, передбаченого п. 4.2., 7.2. договору поставки, оскільки такий реєстр ніколи не отримувався ТОВ "Приватмашстрой" на зерновому терміналі, а відтак цей реєстр не міг бути переданий ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна".

ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна" наголошує, що листом ТОВ "ІЗТ" від 21.10.2019 підтверджено, що ТОВ "Приватмашстрой" ніколи не звертався до ТОВ "ІЗТ" за видачею реєстру зернового терміналу, а реєстр зернового терміналу або витяг з нього ніколи не отримувався ТОВ "Приватмашстрой".

Таким чином, на думку відповідача за первісним позовом, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що обов`язок щодо сплати вартості товару за Договором поставки у ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна" не настав.

11.03.2020 до суду апеляційної інстанції надійшли пояснення від ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна".

В означених пояснення щодо зустрічного позову та пов`язаності позовних вимог за первісним та за зустрічним позовом відповідач зазначає, що вимоги за первісним та зустрічним позовами у цій справі виникають з одних правовідносин, вони є взаємопов`язаними через вчинення заліку зустрічних однорідних вимог, позовні вимоги є взаємовиключними, а відтак спільний їх розгляд є доцільним. З огляду на це суд першої інстанції прийняв зустрічний позов та об`єднав його для спільного розгляду з первісним позовом.

ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна" також зазначає, що умовами укладеного між сторонами договору передбачено обов`язок ТОВ "Приватмашстрой" отримати та передати реєстр зернового терміналу, проте ТОВ «Приватмашстрой» не надало суду жодного доказу на підтвердження виконання ним свого обов`язку з передання на користь ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна" реєстру зернового складу ані в копії, ані в оригіналі, а тому у ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна" не виникло обов`язку щодо оплати товару.

За твердженням ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна" підставою для стягнення штрафу з позивача є те, що ТОВ «Приватмашстрой» порушило умови п. 1.2. договорів поставки, придбало зерно кукурудзи у не товаровиробників та настали обставини, передбачені у п. 6.8. договорів поставки, ДФС було поставлено під сумнів договори поставки укладені з ТОВ "Приватмашстрой". При цьому, за твердженням відповідача, твердження ТОВ «Приватмашстрой» про те, що ними було відокремлено зерно, придбане у не сільгоспвиробників та у виробників, і на користь ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна" було поставлено саме кукурудзу, придбану у фермерів, повністю спростовуються матеріалами справи. Так, в матеріалах справи відсутні первинні документи, які підтверджують, що кукурудза, яка була придбана ТОВ «Приватмашстрой», за номенклатурою відповідає товару, що мав бути поставлений на користь ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна". До того ж, твердження ТОВ «Приватмашстрой» про те, що товар, придбаний у ТОВ «Ерден» та ТОВ «Грано-Трейд» повністю був поставлений на адресу ТОВ «Агротрейд Експорт» є неправдивим та спростовується підрахунком обсягів поставленого зерна та співставленням дат поставок.

11.03.2020 до суду надійшло клопотання ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна" про огляд оригіналу письмового доказу в судовому засіданні, в якому апелянт просив для досягнення повноти розгляду справи та задля усунення будь-яких сумнівів щодо наявності, змісту та висновків Акту перевірки, оглянути судом в судовому засіданні оригінал Акту від 20.06.2019, складеного Офісом великих платників податків ДФС України.

Під час судового засідання від 12.02.2020 судом апеляційної інстанції оглянуто оригінал Акту від 20.06.2019, складеного Офісом великих платників податків ДФС України, що підтверджується протоколом судового засідання.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.02.2020 розгляд справи було відкладено на 23.03.2020.

19.03.2020 судом апеляційної інстанції отримано письмові пояснення від ТОВ "Приватмашстрой" в яких товариство зазначає, що сам по собі Акт перевірки є лише службовим документом, що фіксує проведення перевірки та висновки інспектора щодо наявності чи відсутності порушень вимог законодавства, не породжує, не змінює та не звужує права особи, не встановлює для неї додаткових обов`язків та не покладає відповідальність. Відтак доказів про те, що ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна" поніс будь-які збитки в матеріалах справи немає. Відповідно немає і підстав для застосування додатково штрафу в розмірі 20 % від загальної вартості товару.

Як відзначає позивач, ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна" в Окружному адміністративному суді м. Києва оскаржує податкові повідомлення-рішення. Як вважає позивач, грошові зобов`язання визначені у даних податкових повідомленнях-рішеннях у розумінні ст.ст. 54.1, 54, 57.3 ПК України є неузгодженими і не впливають на права ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна".

В якості пояснень щодо можливості відокремлення товару - кукурудзи, яка придбавалась у виробників сільськогосподарської продукції та у неворобників сільськогосподарської продукції ТОВ «ЕРДЕН» та «ГРАНО-ТРЕЙД» позивач зазначає, що за договорами купівлі-продажу поставка товару здійснюється на умовах DAP поставка в пункти: ТОВ «УСК», ЧСЗ м. Миколаїв або ТОВ «TIC-Зерно», Одеська обл., с. Візирка. Факт поставки товару на користь ТОВ "Приватмашстрой" підтверджується відповідними видатковими накладними. Позивач відзначає, що місце поставки за умовами вищевказаних договорів повністю узгоджується з місцем поставки товару ТОВ "Приватмашстрой" на користь ТОВ «АГРОТРЕЙД ЕКСПОРТ» за договорами поставки. Факт поставки товару на користь ТОВ «АГРОТРЕЙД ЕКСПОРТ» підтверджується відповідними видатковими накладними. Натомість, місцем поставки за усіма договорами укладеними між ТОВ "Приватмашстрой" та ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна" є Зерновий термінал ІЗТ, ТОВ у порту Чорноморськ.

ТОВ "Приватмашстрой" вважає необґрунтованими твердження позивача за зустрічним позовом про те, що обсяг придбаного товару ТОВ "Приватмашстрой" у виробників сільськогосподарської продукції менше ніж обсяг товару поставлений на користь ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна", оскільки останній взагалі не надав суди будь-яких доказів - первинних документів, про обсяг поставленого товару на його адресу.

Позивач також зазначає, що перевіряючий ДПС роблячи висновки про нереальність господарських відносин між ТОВ "Приватмашстрой" та ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна" не міг досліджувати первинні документи складені між ТОВ "Приватмашстрой" та ТОВ «ЕРДЕН» та ТОВ «ГРАНО-ТРЕЙД», оскільки ТОВ "Приватмашстрой" ці документи ніколи не надавало ані ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна", ані податковим органам. В акті перевірки немає жодних посилань на те, що досліджувались первинні документи між ТОВ "Приватмашстрой" та ТОВ «ЕРДЕН» та ТОВ «ГРАНО-ТРЕЙД».

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.03.2020 повідомлено учасників справи про те, що розгляд справи №916/2075/19 не відбудеться 23.03.2020 р. у зв`язку запровадженням в Україні карантину через спалах у світі короновірусу "COVID-19" та зазначено, що про дату та час розгляду справи №916/2075/19 учасників справи буде повідомлено додатково відповідною ухвалою.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.06.2020 призначено справу №916/2075/19 до розгляду на 07.07.2020.

06.07.2020 судом апеляційної інстанції отримано клопотання ТОВ "Приватмашстрой" про приєднання додаткових доказів в якому товариство просить приєднати до матеріалів справи копії адвокатського запиту від 23 березня 2020 року, листів ТОВ «ІЗТ» від 02.04.2020 р. за № 116-04, від 23.04.2020 р. за № 145-04, заяви про притягнення до адміністративної відповідальності від 19 травня 2020 року, опису вкладення в поштове відправлення № 264, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва у справі № 640/19437/19 від 09 червня 2020 року, ухвал від 15.10.2019 року та від 24.06.2019 року у справі 916/2980/17. роздруківок з ЄДРЮФОП щодо ТОВ «ІЗТ» та ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна".

В обґрунтування даного клопотання ТОВ "Приватмашстрой" зазначає, що дані письмові докази свідчать про те, що ТОВ «ІЗТ» та ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна", які є пов`язаними особами, оскільки їх засновником є ПРИВАТНЕ ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "РЕНЕСКО Б.В." умисно та недобросовісно перешкоджають в тому, що б ТОВ "Приватмашстрой" виконав свої зобов`язання щодо надання реєстрів. ТОВ «ІЗТ» умисно повторно не видає реєстри мотивуючи карантинним обмеженням своєї діяльності, незважаючи на те, що будь-яких обмежень в діяльності зернових складів немає. Станом на 04 липня 2020 року реєстри так і невидані, а відтак, в силу ч. 3 ст. 212 ЦК вважається, що обставина щодо надання реєстрів настала.

Таким же чином,як вважає ТОВ "Приватмашстрой" спростовується відповідь ТОВ «ІЗТ» про те, що ТОВ "Приватмашстрой" не зверталось для отримання реєстрів, оскільки ТОВ «ІЗТ» може підготувати будь-яку відповідь задля того, щоб уникнути від сплати заборгованості. Більш того, адвокатом ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна" та ТОВ «ІЗТ» є одна і та ж особа, Черкес Віталій Олександрович , який напевно і готував відповідь на свій адвокатський запит.

Крім того ТОВ "Приватмашстрой" просить врахувати зміст рішення Окружного адміністративного суду міста Києва у справі № 640/19437/19 від 09 червня 2020 року, де зазначено, що з матеріалів справи та пояснень представника позивача вбачається, що між позивачем та ТОВ "Приватмашстрой" укладено договори поставки предметом яких є здійснення поставки товару: кукурудзи 3-го класу, українського походження, врожаю 2018 року. На підтвердження факту отримання товару від ТОВ "Приватмашстрой" за вказаними договорами позивачем надано суду копії зведених реєстрів прийняття товару, видаткових накладних, рахунків-фактур, товарно-транспортних накладних, реєстрів накладних на прийняте зерно з визначенням якості кожної окремої партії, а на підтвердження здійснення оплати - копії платіжних доручень.

ТОВ "Приватмашстрой" також зазначає, що позивачем на підтвердження наявності можливості здійснення поставки товару - кукурудзи 3-го класу, українського походження, врожаю надано суду копії документів щодо правовідносин ТОВ "Приватмашстрой" з контрагентами постачальниками (сільськогосподарськими виробниками) за рахунок товару отриманого від яких і було забезпечено виконання зобов`язань за договорами укладеними з позивачем.

За твердженням ТОВ "Приватмашстрой" ці докази не могли бути подані до суду першої інстанції, оскільки вони на момент розгляду справи не існували.

Колегія суддів розглянувши дане клопотання дійшла висновку про неприйняття доданих до нього доказів з огляду на таке.

У відповідності до ч. 4 ст. 13 ГПК кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з приписами ч.2 ст. 80 ГПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

За приписами ст. 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Системний аналіз статей 80, 269 ГПК свідчить про те, що докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, і саме на позивача покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з позовною заявою. Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого строку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких також покладений на учасника справи (у цьому випадку - позивача) (висновок викладений в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.04.2019 у справі №913/317/18 та від 22.05.2019 у справі № 5011-15/10488-2012).

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 756/1529/15-ц (провадження № 14-242цс18) вказано, що апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. При цьому суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції.

Суд враховує, що одним із елементів права на суд (окрім права на доступ) є принцип процесуальної рівноправності сторін, або так званий принцип "рівної зброї" ("equality of arms") згідно з яким кожній стороні має бути надано розумну можливість подати обґрунтування своєї позиції за умов, які б не ставили цю сторону у становище істотно невигідне по відношенню до опонента.

Цей принцип вимагає насамперед рівності сторін спору в їхніх процесуальних можливостях щодо подання доказів і пояснень у судовому провадженні (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Dombo Beheer B.V. v. The Netherlands" від 27.10.1993 та "Ankerl v. Switzerland" від 23.10.1996).

Колегія суддів зазначає, що додані ТОВ "Приватмашстрой" до клопотання докази, які останній просить долучити до матеріалів справи, не існували як на момент розгляду справи у суді першої інстанції, так й час прийняття оскаржуваного рішення та виникли вже під час апеляційного перегляду справи. Так адвокатський запит здійснений ТОВ "Приватмашстрой" у березні 2020, а відповідь на нього отримана у квітні 2020, заява про притягнення до адміністративної відповідальності датована 19.05.2020, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва прийнято 09.06.2020.

Дані обставини не заперечуються й ТОВ "Приватмашстрой", яке у своєму клопотання зазначає, що ці докази не могли бути подані до суду першої інстанції, оскільки вони на момент розгляду справи не існували.

При цьому позивачем не наведено наявності об`єктивних обставин, які унеможливлювали своєчасне вчинення певної процесуальної дії, зокрема звернення із адвокатським запитом та отримання відповіді, тощо.

За наведеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання ТОВ "Приватмашстрой", оскільки обставини наведені в клопотанні та долучені до нього докази не існували на момент розгляду справи в суді першої інстанції, відтак не можуть впливати на оцінку законності чи обґрунтованості цього рішення апеляційним господарським судом.

У судове засіданні Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.07.2020 представники сторін не з`явилися, хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

ТОВ "Приватмашстрой" у клопотання від 06.07.2020 просило розгляд справи проводити за відсутності свого представника.

Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Одеської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, 14.06.2019 року між ПІІ „Гленкор агрікалчер Україна" (покупець) та ТОВ „Приватмашстрой" (продавець) було укладено договір поставки №ОР-17716 згідно умов якого продавець зобов`язався поставити і передати у власність покупця, а покупець - прийняти і оплатити ячмінь 3-го класу, українського походження, врожаю 2018р. (код товару згідно з УКТ ЗЕД), що надалі іменується товар, на умовах DАТ „Поставка на термінал" (у редакції Інкотермс 2010) - ІЗТ, ТОВ у порту Чорноморськ (зерновий термінал). При цьому вартість вивантаження товару на терміналі сплачується покупцем.

Згідно п. 1.2 договору, продавець повідомляє і підтверджує, що товар, який поставляється за цим договором, є товаром, придбаним ним безпосередньо у сільськогосподарських товаровиробників, які поставили вирощений ними товар продавцю вперше, тобто мало місце перше постачання від сільськогосподарських товаровиробників до продавця, а сам продавець є сумлінним і єдиним його власником.

Відповідно до п. 2.1 договору, кількість товару складає 100.000 тонн (+/-10 % в опціоні покупця). Остаточна кількість товару відповідно до ваги, що визначена зерновим терміналом, відповідно до ваги нетто, зазначеній в реєстрі зернового терміналу у графі „Залікова вага".

За умовами п. 3.1 та п. 3.2 договору, ціна товару становить 4208,33 грн. без ПДВ за 1 тонну. Загальна вартість товару з ПДВ 504 999,60 грн. (+/-10%).

Положеннями п. 3.3 договору передбачено, що транспортування товару до пункту призначення здійснюється продавцем і за його власний кошт з обов`язковим наданням необхідних документів, зазначених в інструкції покупця. Залізнична і/або товарно-транспортна накладна мають бути заповнені відповідно до інструкції покупця, що є додатком до договору.

Пунктом 4.1 договору визначено, що поставка товару в повному обсязі здійснюється в строк з 14.06.2019 року до 21.06.2019 року включно, строго у відповідності до відвантажувальних інструкцій наданих покупцем, Мінімальна партія до оплати 20 метричних тонн.

У відповідності до п. 4.2 договору, поставка товару підтверджується наступними документами: а) реєстром, що виданий зерновим терміналом та інформує про кількість та якість товару, що передається, відповідно до п.п. 2.1 і 2.2, із зазначенням № автомобілів, № ТТН накладних з вказівкою власника товару і ваги товару брутто і нетто; б) видатковою накладною, оформленою на підставі довіреності покупця на отримання товарно-матеріальних цінностей. Видаткова накладна повинна бути виписана датою поставки товару, що відповідає даті прийняття/вивантаження товару, вказаній у реєстрі зернового терміналу, але не раніше дати реєстру виданого зерновим терміналом.

За умовами п. 4.3 договору, датою поставки та переходу права власності на товар і всіх ризиків та вигод, пов`язаних з товаром, від продавця до покупця є дата відвантаження товару покупцю в місці поставки, відповідно до п. 1.1 договору, що відповідає даті прийняття/вивантаження товару, вказаній у реєстрі зернового терміналу та даті видаткової накладної на товар або його партію.

Положеннями п. 5.1 договору визначено, що покупець сплачує 80% від вартості кожної окремої поставленої партії товару на поточний рахунок продавця, зазначений у договорі, протягом 3-х банківських днів з дати надання: рахунку на плату кожної окремої поставленої партії товару із зазначенням точної кількості та ціни товару без ПДВ, суми ПДВ, усього до сплати; копій документів, зазначених в п. 4.2 даного договору.

Покупець сплачує 20% від вартості кожної окремої поставленої партії товару, поставка якого складає предмет даного договору у відповідності до п. 2.1 вище, на поточний рахунок продавця, зазначений у договорі, протягом 3-х банківських днів з дати надання копій: належно складеної податкової накладної зареєстрованої у Єдиному Державному реєстрі податкових накладних, з відповідним заповненням всіх обов`язкових реквізитів податкової накладної та на повну суму поставки товару по договору поставки №ОР-17716 від 14.06.2019р. Податкова накладна вважається виписаною належним чином, в тому числі, але не виключно, при умові, що в ній зазначений код товару згідно з УКТ ЗЕД, вказаний в п. 1.1 даного договору; квитанції №1 або квитанції №2 про реєстрацію податкової накладної в електронній формі в Єдиному Державному реєстрі податкових накладних, виписаної в порядку, передбаченому Податковим кодексом України, з відповідним заповненням всіх обов`язкових реквізитів податкової накладної; документів, зазначених в п. 10.3.11 даного договору.

Із змісту п. 5.3 договору вбачається, що незважаючи на положення п. 5.2 цього договору, оплата, у розмірі 20% від вартості кожної окремої поставленої партії товару, покупцем здійснюється не раніше завершення (проведення) реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних належним чином виписаної податкової(их) накладної(их) продавця на товар виключно в електронній формі у порядку, визначеному законодавством, з накладенням електронного підпису уповноваженої особи постачальника. У разі відсутності реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних, податкової(их) накладної(их) та/або розрахунку(ів) коригування кількісних та вартісних показників до податкової накладної та/або оформлення їх з порушенням чинного законодавства, покупець має право затримати оплату товару до дати такої реєстрації та/або виправлення помилок.

За умовами п. 6.8 договору, у разі, якщо під час перевірки Державною фіскальною службою України операцій з товаром буде поставлено під сумнів дійсність цього договору в цілому, або окремих його частин (незалежно від факту недійсності), а також виявлення розбіжностей між даними покупця і продавця в Єдиному реєстрі податкових накладних після надання звітності за підсумками періоду, у якому відбулися поставки за цим договором, продавець зобов`язується компенсувати покупцю суму всіх коригувань (в тому числі: ПДВ), зроблених покупцем у разі, якщо ці коригування покупець буде змушений зробити через некоректно надану продавцем звітність в податкову інспекцію або виявлені порушення операцій з товаром в процесі податкової перевірки, а також компенсувати суму можливих фінансових штрафних санкцій. Додатково покупцем до продавця застосовується штраф в розмірі 20% від загальної вартості товару, який продавець зобов`язаний сплатити протягом трьох банківських днів з дати отримання письмової вимоги від покупця. Крім того, покупець має право вирахувати: суму фінансових штрафних санкцій та/або штраф в розмірі 20% від загальної вартості товару та/або суму всіх коригувань (в тому числі: ПДВ), із загальної вартості Товару, задовольнивши свою вимогу щодо сплати фінансових штрафних санкцій та/або штрафу та/або суму всіх коригувань (в тому числі: ПДВ), вказаного в цьому пункті, за рахунок коштів, які підлягають виплаті на рахунок продавця (в такому разі виставлення додаткових письмових вимог не вимагається) та/або в односторонньому порядку зарахувати зустрічні вимоги відповідно до статті 601 Цивільного Кодексу України.

Положеннями п. 7.2 договору передбачено обов`язок продавця надати покупцю протягом 3-х робочих днів з дати поставки товару повний пакет копій документів, перерахованих у п. 4.2 та надати покупцю протягом 5-ти робочих днів з дати поставки товару повний пакет оригіналів документів, перерахованих у п.4.2.

Договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє по повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (п. 10.2 договору).

Згідно п. 10.3 договору, відкладальною умовою для виникнення обов`язків у покупця згідно цього договору є надання продавцем покупцю наступних документів (якщо передбачено надання копій, вони мають бути засвідчені підписом та надписом - „Згідно з оригіналом" уповноваженої особи продавця та відбитком печатки продавця, із зазначенням дати засвідчення): копію сторінок Статуту, а саме, титульну сторінку, на якій зазначено юридичну адресу, сторінку з повним найменуванням, сторінку з повноваженнями директора/керівника, сторінку з інформацією про всіх учасників, сторінку з повноваженнями вищого органу управління на підприємстві, останню сторінку з підписом керівника і печаткою нотаріуса. Якщо Статут має електронну версію, то надається Інтернет посилання на електронну версію Статуту в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; копію рішення/протоколу засновників/власників/учасників продавця про призначення/обрання директора/керівника продавця; копію наказу про призначення директора/керівника продавця; копію наказу про призначення головного бухгалтера продавця (подається тільки в тому разі, коли у продавця є дана посада); копію 1,2,3,4 сторінок паспорта директора/керівника продавця; копію 1,2,3,4 сторінок паспорта головного бухгалтера продавця (подається тільки в тому разі, коли у продавця є дана посада); копію рішення/протоколу засновників/власників/учасників про зняття обмежень, передбачених Статутом продавця, або схвалення (надання дозволу) щодо укладення цього договору (подається тільки в тому разі, коли в Статуті продавця прописані певні обмеження); копію декларації ПДВ та квитанцію №2 про подання податкової декларації в електронній формі за останній звітний період. У разі, якщо квитанція №2 містить електронний підпис довіреної особи продавця, а не директора продавця, то продавець додатково повинен надати копію довіреності на підписанта. У довіреності має бути зазначено право особи представляти контрагента в фіскальних (податкових) органах і зразок підпису; у випадках підписання договору купівлі-продажу/поставки не директором/керівником продавця, а довіреною особою, повноваження такої особи підтверджуються копією довіреності зі зразком підпису уповноваженої особи, виданої директором/керівником продавця або засновниками/власниками продавця на право підпису договорів купівлі продажу/поставки; якщо у продавця в юридичній адресі зазначається квартира, то контрагент повинен надати копію договору оренди між власником даної квартири та продавцем (якщо договір оренди укладено строком на 3 роки і більше, то такий договір оренди повинен бути посвідчений нотаріально; завірену продавцем копію договору купівлі-продажу/поставки між продавцем і сільськогосподарським товаровиробником (у договорі повинно бути чітко прописано, що товар який реалізує сільськогосподарський товаровиробник, є товаром його власного виробництва), копію видаткової та податкової накладних, копію квитанції №1 про реєстрацію податкової накладної в електронній формі в Єдиному реєстрі; копію „Витягу" з реєстру платників податку на додану вартість; копію форми звітності №4-сг та квитанції №2 про прийняття органами державної статистики форми звітності в електронній формі та завірені сільськогосподарським товаровиробником. У разі подання форми звітності №4-сг у паперовій формі, дана форма звітності повинна бути підписана директором/керівником, скріплена печаткою сільськогосподарського товаровиробника, містити відмітку органу державної статистики про її прийняття, а саме копія завірена сільськогосподарським товаровиробником; копію форми звітності №37-сг (дана форма звітності видається для оцінки валового врожаю товару сільськогосподарського товаровиробника. Це стосується тільки тих випадків, коди у сільськогосподарського товаровиробника середній показник врожайності товару вище середнього показника врожайності товару по відповідному регіону) та квитанції №2 про прийняття органами державної статистики форми звітності в електронній формі та завірені сільськогосподарським товаровиробником. У разі подання форми звітності №37-сг у паперовій формі, дана форма звітності повинна бути підписана директором/керівником, скріплена печаткою сільськогосподарського товаровиробника, містити відмітку органу державної статистики про її прийняття, а сама копія завірена сільськогосподарським товаровиробником.

Так, в матеріалах справи наявна видаткова накладна №РН-0000430 від 19.06.2019р. (том 1 а.с. 24) у відповідності до якої матеріально-відповідальна особа ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна" на підставі довіреності №ОР1906192 від 19.06.2019р. (том 1 а.с. 25) прийняла від ТОВ „Приватмашстрой" за договором №ОР-17716 від 14.06.2019р. товар - ячмінь 3-го класу, українського походження, врожаю 2018р. кількістю 26,580т загальною вартістю 134228,89 грн. (з урахуванням ПДВ).

Також, в матеріалах справи наявна товарно-транспортною накладна від 18.06.2019 року № 950492 щодо транспортування перевізником ТОВ „Фавіас Інвест" від замовника/вантажовідправника ТОВ „Приватмашстрой" на користь вантажоодержувача ТОВ „ІЗТ" для ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна" ячмінь врожаю 2018 (том 1 а.с. 26).

При цьому зазначена товарно-транспортна накладна містить відомості щодо пункту навантаження - Кіровоградська обл. Олександрійський р-н, с. Цвітне та пункту розвантаження - ІЗТ, порт Чорноморськ із відміткою автовагової №1 ТОВ „ІЗТ".

Водночас з матеріалів справи вбачається, що ТОВ „Приватмашстрой" була складена та зареєстрована в ЄРПН податкова накладна від 19 червня 2019 року № 11 на суму 134228,89 грн. у тому числі 22371,48 грн. ПДВ (квитанція від 02.07.2019 №) (том 1 а.с.27-29).

Крім того, в матеріалах справи наявні рахунки-фактури від 19.06.2019р. №СФ-0000441 та №СФ-0000453 на загальну суму 134228,89 грн. (у т.ч. ПДВ) із зазначенням платника ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна", виставлених на підставі договору №ОР-17716 від 14.06.2019 р.

Як стверджує, ТОВ „Приватмашстрой" у позовній заяві, на виконання пунктів 5.1 та 5.2 договору товариством було надано відповідачу за первісним позовом усі документи передбачені п. 4.2 та п. 10.3.11 договору, зокрема оригінал реєстру Зернового терміналу, копій видаткових накладних, податкових накладних з квитанціями, документів передбачених п.10.3.11 та оригінали рахунків-фактур. Зокрема оригінали рахунків-фактур №№СФ-0000441 від 19.06.2019р., на суму 107383,12 грн. та СФ-0000453 від 19.06.2019р. на суму 26845,77 грн., копія податкової накладної №11 від 19.06.2019 року, квитанція про її реєстрацію в ЄРПН, копія видаткової накладної №РН-0000430 від 19.06.2019 року та документи передбачені п.10.3.11, які були отримані ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна" 15.07.2019 року про що свідчить квитанція та опис вкладення у поштове відправлення із штриховим ідентифікатором № 640 та витягом з офіційного сайту ПАТ „Укрпошта".

Відтак, ТОВ „Приватмашстрой" стверджує, що з урахуванням спливу 3-х банківських днів, які передбачені п. 5.1 та 5.2 договору відповідач за первісним позовом мав здійснити повну сплату товару 18.07.2019 року.

Проте, за твердженням позивача, станом на час звернення із позовом відповідач не провів жодного платежу та має заборгованість перед позивачем у розмірі 134 228,89 грн.

Предметом спору у даній справі за первісним позовом є вимога про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором поставки №ОР-17716 від 14.06.2019 року, яка обґрунтована неналежним виконанням ПІІ „Гленкор агрікалчер Україна" умов даного договору та направлена на стягнення з відповідача за первісним позовом заборгованості у розмірі 134 228,89 грн, як вартості поставленого товару.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд зазначив про відсутність порушеного права ТОВ „Приватмашстрой", за захистом якого він звернувся з даним позовом, оскільки обов`язок щодо сплати товару за договором №ОР-17716 від 14.06.2019 року у ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна" не настав, що свідчить про передчасність звернення позивача за первісним позовом про стягнення заборгованості у сумі 134 228,89 грн та має наслідком відмову у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для відмови в задоволенні позову з огляду на наступне.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 ЦК України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Виходячи із приписів статті 4 ГПК України, статей 15, 16 ЦК України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин.

За приписами ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

У відповідності до ч.1 ст.173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 ГК України).

В силу ст. 179 ГК України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Згідно з ч.7 ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

За умовами ч.1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України).

Статтею 265 ГК України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч.1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу ч.2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Так сторони за взаємною згодою у договорі №ОР-17716 від 14.06.2019 року було, зокрема п.п. 4.1, 4.2, 4.3, 5.1, 7.2, передбачили необхідність надання продавцем - ТОВ „Приватмашстрой" відповідного переліку документів, у тому числі, реєстру, що виданий зерновим терміналом, який інформує про кількість та якість товару, що передається із зазначенням № автомобілів, № ТТН накладних з вказівкою власника товару і ваги товару брутто і нетто.

Отже, для встановлення порушення прав позивача за захистом якого він звернувся з даним позовом, слід виходити із змісту умов укладеного між сторонами договору та законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України „Про зерно та ринок зерна в Україні", суб`єктами зберігання зерна є зернові склади (елеватори, хлібні бази, хлібоприймальні, борошномельні і комбікормові підприємства), суб`єкти виробництва зерна, які зберігають його у власних або орендованих зерносховищах, та інші суб`єкти господарювання, які беруть участь у процесі зберігання зерна.

Статтею 36 Закону України „Про зерно та ринок зерна в Україні" визначено, що зернові склади зобов`язані вести реєстр зерна, прийнятого на зберігання. Вимоги до реєстру зерна та порядок його ведення визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктами 1-3 Порядку ведення реєстру складських документів на зерно та зерна, прийнятого на зберігання, затвердженого Постановою КМ України, від 17.11.2004, №1569 "Про забезпечення реалізації деяких положень Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні"", реєстрація складських документів на зерно та зерна, прийнятого на зберігання, здійснюється з метою проведення моніторингу ринку зерна і забезпечення його стабільного функціонування, надання юридичним та фізичним особам інформації про прийняте на зберігання зерно та про видані складські документи.

Основний реєстр складських документів на зерно та зерна, прийнятого на зберігання (далі - основний реєстр), є електронною базою даних, що формується на основі інформації реєстрів, які ведуться на зернових складах (далі - реєстр зернового складу), через електронну мережу.

Реєстр зернового складу ведеться в електронному вигляді та у письмовій формі (книга реєстрації). Інформація в електронному реєстрі та книзі реєстрації повинна бути ідентична.

Форму і порядок ведення електронного реєстру та книги реєстрації затверджує держатель реєстру.

Реєстратором є зерновий склад, який виконує функції відповідно до договору з адміністратором основного реєстру і передає інформацію для внесення до основного реєстру, а також видає власникам зерна витяги з реєстру зернового складу.

З огляду на приписи Закону України „Про зерно та ринок зерна в Україні" та умови договору, реєстр зернового терміналу є обов`язковим при поставці товару на зерновий склад, яким є ТОВ "ІЗТ".

Проте, як вбачається з наявних матеріалів справи ТОВ „Приватмашстрой" не надано належних та допустимих доказів відповідно до ст.ст. 73,74,76 ГПК України надання ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна", або письмового звернення до ТОВ "ІЗТ" з вимогою про надання реєстру зернового терміналу ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна", як то передбачено п.п. 4.2,4.3,5.1 договору поставки №ОР-17716 від 14.06.2019 року.

В матеріалах справи наявний лист ТОВ „ІЗТ" вих. №362-10 від 21.10.2019 року, з якого вбачається, що з 14.06.2019 року (тобто з моменту укладення договору №ОР-17716 та по дату зазначеного листа) ТОВ „Приватмашстрой" не зверталось з проханням надати реєстр зернового складу щодо відповідної кукурудзи, а тому такі документи не надавались ТОВ „ІЗТ" до товариства.

У відповідності до ч. 1, 3 ст. 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Згідно з ч. 1 ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Водночас, згідно ч. 2 ст.613 цього кодексу, якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Статтею 538 ЦК України визначено, що виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

За приписами ч. 1 ст. 212 ЦК України, особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Частинами 1, 2 ст. 692 ЦК України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

З огляду на викладене, поняття настання обов`язку та настання строку виконання є різними за змістом.

Отже, строк (термін) виконання зобов`язання встановлюється у вигляді календарної дати або періоду, а також може бути визначений подією, що має неминуче настати. В такому випадку зобов`язання підлягає виконанню з настанням такої події або протягом певного періоду (через певний період) після настання такої події. Подія, яка може бути мірилом визначення строку, має бути такою, що неминуче настане.

У договорі сторони погодили строк оплати товару з вказівкою на подію, а саме протягом 3-х банківських днів з дати надання: рахунку на плату кожної окремої поставленої партії товару із зазначенням точної кількості та ціни товару без ПДВ, суми ПДВ, усього до сплати; копій документів, зазначених в п. 4.2 даного договору, тобто обумовили настання у відповідача за первісним позовом обов`язку оплатити товар обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (ч. 1 ст. 212 ЦК України - договір з відкладальною обставиною).

При цьому, за приписами ч. 3 ст. 212 ЦК України відкладальна обставина вважається такою, що настала, якщо її настанню недобросовісно перешкоджала сторона, якій це невигідно

У п. 4.3 договору сторони передбачили, що датою поставки та переходу права власності на товар і всіх ризиків та вигод, пов`язаних з товаром, від продавця до покупця є дата відвантаження товару покупцю в місці поставки, відповідно до п. 1.1 договору, що відповідає даті прийняття/вивантаження товару, вказаній у реєстрі зернового терміналу та даті видаткової накладної на товар або його партію.

Отже, сторони у добровільному порядку обумовили у договорі момент переходу права власності покупця на товар саме з моменту отримання реєстру зернового терміналу та видаткових накладних.

Між тим, як вже було зазначено вище, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів надання реєстру зернового терміналу ТОВ „Приватмашстрой" на адресу ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна". Доказів звернення ТОВ "Приватмашстрой" до ТОВ "ІЗТ" з вимогою про надання зазначеного реєстру наявні матеріали справи також не містять. Наведені обставини підтверджуються також і довідкою ТОВ „ІЗТ" вих. №361-10 від 21.10.2019 року, яка наявна в матеріалах справи (т.4, а.с. 103).

Судова колегія зазначає, що надання реєстру зернового терміналу кореспондує виникнення у відповідача за первісним позовом обов`язку щодо сплати 80% вартості поставленого товару, після надання переліку документів визначених у п.4.2 та п. 5.1 договору за їх повнотою, сукупністю та належністю форми.

Пунктом 5.1 договору визначено, що покупець сплачує 80% від вартості кожної окремої поставленої партії товару на поточний рахунок продавця, зазначений у договорі, протягом 3-х банківських днів з дати надання в тому числі реєстру зернового терміналу.

Сплата 20% вартості окремої поставки товару також здійснюється за фактом здійснення відповідної поставки, тобто, як вартості окремої поставленої партії товару (тобто закінченої господарської операції з передачі товару), між тим, в матеріалах справи відсутній повний комплект документів з якими сторони обумовили підтвердження поставки товару.

Колегією суддів відхиляються доводи апеляційної скарги ТОВ "Приватмашстрой" про можливість відмови ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна" від отримання товару та відсутності доказів звернення до позивача (за первісним позовом) з вимогою надати визначені договором документи, встановивши при цьому, розумний строк для їх передання, в порядку статті 666 ЦК України, оскільки умовами укладеного між сторонами договору не передбачено вчинення таких дій ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна".

Крім того, зі змісту умов договору, обставин справи, та пояснень сторін вбачається, що поставка товару відбувалась на умовах DAT "Поставка на терміналі" - ІЗТ, ТОВ у порту Чорноморськ (Зерновий термінал).

Пунктом 7.2 договору визначено обов`язок продавця надати покупцю протягом 3-х робочих днів з дати поставки товару повний пакет копій документів, перерахованих у п. 4.2 та надати покупцю протягом 5-ти робочих днів з дати поставки товару повний пакет оригіналів документів, перерахованих у п.4.2.

Отже, оригінал реєстру зернового терміналу за умовами договору повинен бути наданий не в момент поставки товару, а протягом 3 днів з моменту поставки.

Таким чином, умовами договору навпаки визначено обов`язком саме ТОВ "Приватмашстрой" надати ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна" пакет документів, зокрема, реєстр зернового терміналу протягом 3 робочих днів, що унеможливлює відмову від отримання товару ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна" в момент поставки та оформлення видаткових накладних.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що ненадання реєстру зернового терміналу є відкладальною умовою в розумінні статті 212 ЦК України та є простроченням кредитора в розумінні статті 613 ЦК України, тому відсутність реєстру за наявності інших первинних документів не спростовує факт поставки, але свідчить про ненастання строку оплати за умовами договору, зокрема п. 5.1 договору.

Судова колегія наголошує, що обґрунтування апеляційної скарги ТОВ "Приватмашстрой" зводиться до доказування факту поставки та отримання відповідачем товару.

Проте, судова колегія зауважує, що матеріалами справи доведено та сторонами не заперечується факт поставки ТОВ "Приватмашстрой" товару на виконання умов договору №ОР-17716 та його отримання ПІІ "Гленкор Агрікалчер України", що підтверджується видатковими накладними, податковими накладними та довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей, що відповідає положенням ст.ст. 1, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Однак, строк виконання зобов`язання щодо оплати поставленого товару у ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна" не настав, з огляду на недотримання позивачем вимог п.п.4.2, 4.3, 5.1, 7.2 договору.

Твердження апелянта про відсутність певного документа за наявності інших первинних документів, що підтверджують здійснення господарської операції з передачі товару, не може заперечувати таку господарську операцію з посиланням на правову позицію викладену в постанові Верховного Суду України від 29.04.2015 у справі № 3-77гс15, не може застосовуватися до даних правовідносин, оскільки за умовами спірного договору надання реєстру є обов`язковою умовою для оплати товару.

За таких обставин судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність порушеного права ТОВ „Приватмашстрой", за захистом якого він звернувся з даним позовом, оскільки обов`язок щодо сплати товару за договором №ОР-17716 від 14.06.2019 року у ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна" не настав, що свідчить про передчасність звернення позивача за первісним позовом про стягнення заборгованості у сумі 134228,89 грн. та має наслідком відмову у задоволенні позовних вимог.

З приводу зустрічного позову судова колегія зазначає наступне.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, між сторонами було укладено ряд договорів поставки, аналогічних за умовами змісту договору №ОР-17716 від 14.06.2019р., а саме договори поставки №№ОР-16999, ОР-16790, ОР-16733, ОР-17013, ОР-17295 щодо поставки кукурудзи 3-го класу, українського походження, врожаю 2018 р. (том 1 а.с 89-123).

За твердженням позивача за зустрічним позовом, поставлений за цими договорами товар був оплачений ним у повному обсязі, що підтверджується наявними у матеріалах справи рахунками-фактурами та виписками з банківського рахунку (т.1, а.с. 124-156).

20.06.2019 Офісом великих платників податків ДФС було складено Акт перевірки №1847/28-10-41-01/23393195 „Про результати документальної позапланової виїзної перевірки Підприємства з іноземними інвестиціями „Гленкор агрікалчер Україна" по декларації за березень 2019 року (реєстраційний № від 14.04.2019 р.) з урахуванням уточнюючих розрахунків з метою перевірки відповідності формування від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень".

Означеною перевіркою охоплювались зокрема й договори №ОР-16999 від 20.02.2019; №ОР-16790 від 06.02.2019; №ОР-16733 від 04.02.2019; №ОР-17013 від 21.02.2019; №ОР-17295 від 28.03.2019.

Під час перевірки органом фіскальної служби було досліджено ланцюги походження товару кукурудзи 3-го класу українського походження, врожаю 2018 р., реалізованого ТОВ „Приватмашстрой" на адресу ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна" у лютому-березні 2019 року та було встановлено наступних контрагентів постачальників: ТОВ „Ерден" та ТОВ „Грано-Трейд".

З огляду на виявлені невідповідності, контролюючим органом було зроблено висновки відносно ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна", зокрема, договори, які були перевірені не опосередковуються реальним виконанням операції, яка становить їх предмет; ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна" фактично здійснено безпідставне документальне оформлення нереальних господарських операцій з одержання товарів.

За умовами п. 6.8 договору поставки, у разі, якщо під час перевірки Державною фіскальною службою України операцій з товаром буде поставлено під сумнів дійсність цього договору в цілому, або окремих його частин (незалежно від факту недійсності), а також виявлення розбіжностей між даними покупця і продавця в Єдиному реєстрі податкових накладних після надання звітності за підсумками періоду, у якому відбулися поставки за цим договором, продавець зобов`язується компенсувати покупцю суму всіх коригувань (в тому числі: ПДВ), зроблених покупцем у разі, якщо ці коригування покупець буде змушений зробити через некоректно надану продавцем звітність в податкову інспекцію або виявлені порушення операцій з товаром в процесі податкової перевірки, а також компенсувати суму можливих фінансових штрафних санкцій.

Додатково покупцем до продавця застосовується штраф в розмірі 20% від загальної вартості товару, який продавець зобов`язаний сплатити протягом трьох банківських днів з дати отримання письмової вимоги від покупця. Крім того, покупець має право вирахувати: суму фінансових штрафних санкцій та/або штраф в розмірі 20% від загальної вартості товару та/або суму всіх коригувань (в тому числі: ПДВ), із загальної вартості Товару, задовольнивши свою вимогу щодо сплати фінансових штрафних санкцій та/або штрафу та/або суму всіх коригувань (в тому числі: ПДВ), вказаного в цьому пункті, за рахунок коштів, які підлягають виплаті на рахунок продавця (в такому разі виставлення додаткових письмових вимог не вимагається) та/або в односторонньому порядку зарахувати зустрічні вимоги відповідно до статті 601 Цивільного Кодексу України.

З огляду на встановлені обставини фіскальним органом щодо договорів, які підлягали перевірки, у відповідності до п. 6.8 договорів, ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна" було нараховано ТОВ „Приватмашстрой" штраф, загальний розмір якого за договорами №ОР-16999 від 20.02.2019; №ОР-16790 від 06.02.2019; №ОР-16733 від 04.02.2019; №ОР-17013 від 21.02.2019; №ОР-17295 від 28.03.2019 становить 1 335 820,27 грн.

Як стверджує ПІІ "Гленкор агрікалчер Україна", підприємство звернулось до ТОВ „Приватмашстрой" з вимогою від 17.07.2019р. за вих. №11/07/19 про сплату штрафу у розмірі 1 335 820,27 грн., між тим, позивач за зустрічним позовом зазначає, що дана вимога була повернута установою пошти 01.08.2019 року за закінченням встановленого строку зберігання.

Обґрунтовуючи необхідність стягнення з відповідача за зустрічним позовом штрафу за порушення умов договорів поставки №ОР-16999 від 20.02.2019р., №ОР-16790 від 06.02.2019р., №ОР-16733 від 04.02.2019р., №ОР-17013 від 21.02.2019р., №ОР-17295 від 28.03.2019р. на підставі п.6.8 у розмірі 134228,89 грн. ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна" посилається на обставини встановлені перевіркою фіскальної служби у акті перевірки №1847/28-10-41-01/23393195 від 20.06.2019р. та на порушення ТОВ „Приватмашстрой" умов п.1.1, 1.2 договору та зазначає про відсутність в первинних документах, за якими здійснювалась закупівля кукурудзи, відомостей щодо її ідентифікації, а саме відсутність визначення відповідного коду кукурудзи, стверджує про неможливість вирощування такої культури у відповідний період згідно відомостей щодо здійснення початку та закінчення посівної компанії з урахування дати реєстрації контрагентів як юридичних осіб.

Колегія суддів зазначає, що у даній справі позивачем за зустрічним позовом заявлено до стягнення штраф у розмірі 134228,89 грн, інша частина заявлена у межах іншої судової справи між тими ж сторонами №916/2081/19.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість заявлених зустрічних позовних вимог та відмовив у їх задоволенні.

Колегія суддів вважає правомірними висновки суду першої інстанції щодо недоведеності зустрічного позову, який обґрунтовано з посиланням на висновки проведеної перевірки фіскальною служби, як на підставу для задоволення позовних вимог про стягнення штрафу, з огляду на наступне.

Зі змісту Акту перевірки №1847/28-10-41-01/23393195 „Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна", складеного 20.06.2019 Офісом великих платників податків ДФС вбачається, що договори, які були перевірені не опосередковуються реальним виконанням операції, яка становить їх предмет, а ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна" фактично здійснено безпідставне документальне оформлення нереальних господарських операцій з одержання товарів.

Під час проведення перевірки органами ДФС досліджено ланцюги походження товару кукурудзи 3-го класу, реалізованого ТОВ "Приватмашстрой" та адресу ПІІ встановлено наступних контрагентів-постачальників на адресу ТОВ "Приватмашстрой":

- ТОВ "Ерден" в обсязі 1 393.6 т. на суму 1 182 548,4 грн.

- ТОВ "Грано-Трейд" в обсязі 766, 4 т. на суму 647 548.8 грн.

Встановлені в ході проведення перевірки дані і факти, дозволяють зробити висновки щодо нереальності господарських операцій, а укладені між ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна" та ТОВ „Приватмашстрой" договори не опосередковується реальним виконанням операцій, які становлять його предмет, фактично ТОВ „Приватмашстрой" здійснено безпідставне документальне оформлення нереальних господарських операції з постачання товарів (робіт/послуг), а наявність первинних документів не надає права платнику податків на формування даних податкового обліку в тому разі, якщо зафіксована в первинних документах господарська операція фактично не відбулася.

Укладені між ТОВ „Приватмашстрой" та ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна" договори, що наведені в акті перевірки не опосередковувались реальним виконанням операції, яка становить їх предмет.

Фактично ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна" здійснено безпідставне документальне оформлення нереальної господарської операції з одержання (купівлі) і складено податкові, видаткові, товарно-транспортні накладні всупереч норм частини першої ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та пп. 2.1 і 2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95" №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 р. за № 168/704. Оскільки відсутній факт формування згідно з абзацом другим ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" відповідного активу, як ресурсу контрольованого у результаті минулих подій внаслідок реального придбання у інших об`єктів господарювання або власного виробництва. Тобто, відсутня господарська операція певна дія або подія у визначенні абзацу п`ятого ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", в основі якої має бути дійсний рух певного активу".

В обґрунтування підстав для стягнення штрафу в порядку п.6.8 Договорів, ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна" посилався на те, що в Акті перевірки ДФС України було зроблено висновки щодо нереальності господарських операцій, безпідставне документальне оформлення нереальних господарських операцій з постачання товарів, договори, що наведені в акті перевірки не опосередковуються реальним виконанням операцій, що становлять їх предмет, що на думку апелянта, свідчить про настання випадку, передбаченого п. 6.8. Договорів поставки.

Проте, судова колегія не погоджується з такими доводами ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна", з огляду на наступне.

Аналізуючи зміст акту перевірки та співставляючи його з умовами п.6.8 договору, судова колегія зазначає, що у вищезазначеному Акті чітко зазначено про безпідставне документальне оформлення нереальної господарської операції з одержання (купівлі), проте не зазначено жодним чином про дійсність або недійсність договору або його частини.

Судова колегія враховує, що зі змісту п.6.8 договорів не вбачається, в якому розумінні сторонами визначено поняття сумніву у дійсності договору або окремих його частин (незалежно від факту недійсності).

В даному пункті договору відсутні посилання на приписи ст.ст.203, 215 ЦК України або на будь-які акти цивільного законодавства .

З огляду на що судова колегія виходить із загального визначення дійсності договору, що передбачає відповідність правочину загальним вимогам, додержання яких є необхідним для його чинності. Юридична сила договору (його дійсність) залежать від дотримання сторонами при його укладенні певних вимог, встановлених законом.

Однак, судова колегія вважає, що податковим органом в акті перевірки визначена нереальність господарських операцій та їх безпідставне документальне оформлення, що не є тотожним наявності сумнівів у дійсності або недійсності договорів або їх частин відповідно до приписів чинного цивільного законодавства.

Таким чином, твердження апелянта ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна" про те, що перевіркою поставлено під сумнів дійсність договорів поставки, наслідком чого є додаткове застосування штрафу в розмірі 20 %, є його власним суб`єктивним тлумаченням змісту акту перевірки та п.6.8 договорів.

Відповідно до абз. 5 п. 86.7 ст. 86 ПК України контролюючим та іншим державним органам забороняється використовувати акт перевірки як підставу для висновків стосовно взаємовідносин платника податків з його контрагентами, якщо за результатами складення акта перевірки податкове повідомлення-рішення не надіслано (не вручено) платнику податків або воно вважається відкликаним відповідно до статті 60 цього Кодексу.

Крім того, з пояснень представника ТОВ „Приватмашстрой" та відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що податкові повідомлення-рішення, складені за наслідками проведеної перевірки, оскаржені ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна" в судовому порядку (справи №640/19437/19, №640/2168/20).

Отже, відповідні податкові повідомлення-рішення наразі оскаржені, у зв`язку з чим судова колегія вважає, що встановлені в акті перевірки обставини набудуть доказової сили згідно встановлених Податковим кодексом України правил, в тому числі і відносно ТОВ "Приватмашстрой" після набрання чинності судових рішень за позовами про оскарження правомірності податкових повідомлень-рішень.

При цьому, колегія суддів враховує, що ТОВ „Приватмашстрой" позбавлено можливості оскаржити або заперечити висновкам ДФС, викладеним в спірному акті складеному щодо ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна".

Також судова колегія наголошує, що в акті перевірки ДФС зазначено, що ТОВ "Ерден" та ТОВ "Грано-Трейд" у сумі містить 47,34% податкового кредиту ТОВ "Приватмашстрой".

Заперечуючи проти вимог зустрічної позовної заяви, ТОВ "Приватмашстрой" посилався на наявність інших контрагентів, в підтвердження чого до матеріалів справи долучено копії договорів купівлі-продажу, видаткові, податкові накладні, квитанції про реєстрацію податкових накладних, звіти про посівні площі, про збирання врожаю з іншими контрагентами, а саме: ТОВ "Агропром", ТОВ «Вітчизна-Агро», СФГ «Колос», ФГ «Кривошлика», ФГ «Новацький», СФГ «Кудинський», ФГ «Агат Поділля», ФГ «Івка», СФГ «Фортуна», ФГ «Рось Плюс», СТОВ «Зелений клин».

ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна" зазначав, що згідно п.1.2. ТОВ "Приватмашстрой" зобов`язався поставити товар, визначений за кодом згідно УКТ ЗЕД, проте податкові накладні, надані ТОВ "Приватмашстрой", містять інший код товару 1005, що не відповідає вимогам договору поставки №ОР-17717 від 14.06.2019р.

Відповідно до п.10.3.11 договорів, відкладальною умовою для виникнення обов`язків у покупця згідно цього договору є надання продавцем покупцю, зокрема, завіреної продавцем копії договору купівлі-продажу/поставки між продавцем і сільськогосподарським товаровиробником (у договорі повинно бути чітко прописано, що товар який реалізує сільськогосподарський товаровиробник, є товаром його власного виробництва), копію видаткової та податкової накладних, копію квитанції №1 про реєстрацію податкової накладної в електронній формі в Єдиному реєстрі.

З урахуванням наявних матеріалів справи та обставини справи, в силу специфічності товару, що був предметом договорів, при співставленні даних з Акту перевірки ДФС та копій договорів, наданих ТОВ "Приватмашстрой", в підтвердження придбання товару у своїх контрагентів, судова колегія дійшла висновку про неможливість ідентифікувати та відокремити за даними наявних договорів, видаткових та податкових накладних, у кого був придбаний та який товар було поставлено ТОВ "Приватмашстрой" до ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна" за договорами №ОР-16999 від 20.02.2019; №ОР-16790 від 06.02.2019; №ОР-16733 від 04.02.2019; №ОР-17013 від 21.02.2019; №ОР-17295 від 28.03.2019.

Матеріали справи не містять доказів того, які саме договори купівлі-продажу сільськогосподарської продукції у вигляді кукурудзи 3 сорту були надані ТОВ "Приватмашстрой" при поставці товару ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна" в порядку п.10.3.11 договорів.

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів, на підставі наявних матеріалів справи, позбавлена можливості встановити, за якими саме договорами та кому було поставлено позивачем за первісним позовом кукурудзу, придбану у ТОВ "Ерден" та ТОВ "Грано-Трейд", що унеможливлює стягнення штрафу відповідно до п.6.8 Договорів.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновками першої інстанції про те, що вимоги зустрічного позову ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна" в частині стягнення штрафу у розмірі 134 228,89 грн є недоведеними, що зумовлює відмови у задоволенні зустрічного позову.

Враховуючи відмову у задоволенні первісного та зустрічного позовів, судова колегія доходить висновку про відсутність підстав для зарахування зустрічних однорідних вимог.

При цьому, направлення ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна" заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог, та її отримання ТОВ "Приватмашстрой" у даному випадку не несе за собою будь-яких наслідків, оскільки умовою, за наявності якої можливе припинення зобов`язання зарахуванням, є ясність та безспірність вимог, коли між сторонами немає спору відносно характеру зобов`язання, його змісту, умов виконання. Однак у даному випадку зобов`язання обох сторін оспорюються.

Приймаючи дане рішення колегія суддів також враховує наступні обставини.

У провадженні Господарського суду Одеської області перебувала справа №916/2081/19, за участю тих самих сторін, за позовом ТОВ "Приватмашстрой" про стягнення з ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна" грошових коштів у розмірі 1996511,51 грн за неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами у справі договору поставки №ОР-17717 від 14.06.2019 та за зустрічним позовом ПзІІ „Гленкор агрікалчер Україна" до ТОВ „Приватмашстрой" про стягнення штрафу за порушення умов договорів поставки у розмірі 1201591,38 грн.

Обставини, якими сторони обґрунтовували свої вимоги за первісним та зустрічним позовами по справі №916/2081/19 є ідентичними з тими на яких ґрунтуються вимоги сторін по справі №916/2075/19. Відмінними є лише номери договорів поставки, найменування товару та суми заявлених позовних вимог.

Дослідивши доводи сторін, якими останні обґрунтовували заявлені вимоги, наявні матеріали справи та правовідносини, які виникли між сторонами, які є аналогічними зі справою №916/2075/19, Господарський суд Одеської області прийняв рішення від 27.11.2019 по справі №916/2081/19, яке залишено без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.03.2020, про відмову у задоволенні первісного та зустрічного позовів.

Ухвалою Верховного Суду від 02.06.2020 закрито касаційне провадження за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Приватмашстрой" на рішення господарського суду Одеської області від 27.11.2019 та постанову Південно-Західного апеляційного господарського суду від 11.03.2020 у справі № 916/2081/19 з тих підстав, що доводи скаржника про неврахування апеляційним господарським судом відповідних висновків Верховного Суду, у справах наведених касатором, не знайшли підтвердження, а тому касаційне провадження підлягає закриттю на підставі припису пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України.

Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням того, що наведені в апеляційних скаргах порушення не знайшли свого підтвердження, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду Одеської області від 27.11.2019.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржників.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення Господарського суду Одеської області від 27.11.2019 у справі №916/2075/19 залишити без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено та підписано 08.07.2020.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Лавриненко Л.В.

Суддя Філінюк І.Г.