ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2020м. ДніпроСправа № 904/527/20

за позовом Акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"

до Китайгородської сільської ради

про визнання недійсним свідоцтва про право власності та визнання права власності

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Дочірнє підприємство "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"

Суддя Юзіков С.Г.

При секретарі судового засідання: Кулебі Т.Ю.

Представники:

Позивача - Конта М.П. дов. № 3 від 10.01.2020

Відповідача - не з`явився

Третьої особи - Кузнецова Н.В. дов. № 01-14/846 від 11.12.2019

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить: визнати недійсним Свідоцтво про право власності від 18.10.2006 серії САА №538818; визнати право власності АТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на наступні об`єкти майна по вул. Лісна, буд.2, в селі Китайгород, Царичанського району Дніпропетровської області: адмінкорпус (літ. А-2) площею 953,7 кв.м.; спальний корпус №1 (літ. Б-3) площею 1048,9 кв.м.; спальний корпус №2 (літ. В-3) площею 1043,8 кв.м.; спальний корпус №3 (літ. Г-3) площею 1048,6 кв.м.; клуб-їдальня (літ. Д-2) площею 1706,4 кв.м.; ізолятор (літ. Є-1) площею 65,3 кв.м.; склад (літ. Ж-1) площею 189,3 кв.м.; гараж (літ. З-1) площею 166,2 кв.м.; котельня (літ. І-1) площею 118,1 кв.м.; навіс (літ. К-1); будинок охорони (літ. Л-1); прохідна (літ. М-1); вбиральня (літ. Н-1); вбиральня (літ. О-1); будівля КНС (літ. Р-1) площею 92,3 кв.м.; вбиральня (літ. П-1); водонапірна башта,1; свердловина, 2,3; огорожа, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10; колодязі електрозв`язку, 11, 12, 13, 14; колодязі водопостачання, 15, 16, 17, 18, 19, 20; каналізаційний відстійник, 56; мостіння, І.

Третя особа у письмових поясненнях повідомила, що Позивач посилається на той факт, що спірне майно передано до Статутного капіталу Позивача відповідно до Наказу Державної служби автомобільних доріг від 05.03.2002 №93, в якості внеску до статутного капіталу. В подальшому, на баланс Позивача спірне майно передано відповідно до Актів від 31.03.2002 та 01.04.2002. Посилаючись на положення Статуту АТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", ст. 115 ГК України, ст. 85 ГК України, Позивач робить висновок про те, що у зв`язку із передачею майна до статутного капіталу підприємства в якості внеску до статутного капіталу та прийняттям його на баланс, Позивач є власником такого спірного майна. З такими висновками та міркуваннями Позивача, Третя особа не погоджується, з огляду на те, що на час внесення спірного майна до статутного капіталу Позивача було чинним Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене Наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 №7/5, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 18.02.2002 за №157/6445. Пунктом 1.5. Розділу І Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно було передбачено, що обов`язковій реєстрації прав підлягає право власності на нерухоме майно фізичних та юридичних осіб, у тому числі іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, а також територіальних громад в особі органів місцевого самоврядування та держави в особі органів, уповноважених управляти державним майном. Додатком №1 до п.2.1. Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, визначено Перелік правовстановлювальних документів, на підставі яких проводиться реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна, одним з яких є, зокрема, свідоцтво про право власності на об`єкт нерухомого майна, видане органом місцевого самоврядування. Зазначений Перелік не містить таких правовстановлювальних документів, як акт приймання-передачі майна від засновника до статутного капіталу господарського товариства або наказ про внесення майна до статутного капіталу господарського товариства. Необхідною умовою захисту права власності шляхом його визнання служить підтвердження позивачем своїх прав на майно. Це може випливати із представлених ним правовстановлюючих документів. Перебування майна, у тому числі приміщень, споруд, будинків на балансі підприємства (організації) не є безспірною ознакою його права власності. Баланс підприємства є формою бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна та обсягу фінансових зобов`язань на конкретну дату. Баланс не визначає підстав знаходження майна у власності підприємства (організації). Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду в постанові від 24.04.2018 у справі №911/2531/17 та постанові від 26.09.2019 у справі №911/2531/17. Таким чином, Компанія не набула у встановленому порядку право власності на майно та не є його власником. Крім того, Компанією не надано до суду правовстановлюючих документів на майно. Не надано доказів щодо втрати таких документів. Враховуючи викладене, відсутні правові підстави для визнання права власності за Позивачем. Крім того, актами від 31.03.2002 та 01.04.2002, якими Компанією було прийнято на баланс спірне майно, не конкретизовано його склад, і з їх змісту неможливо встановити, які саме основні засоби було передано на баланс Компанії, в той час, як позовні вимоги стосуються чітко визначеного та описаного майна. Щодо вимоги про визнання недійсним Свідоцтва про право власності від 18.10.2006 серії САА №538818, то з самого лише правовстановлюючого документу неможливо встановити наявність або відсутність правових підстав якими керувався орган місцевого самоврядування під час видачі свідоцтва Третій особі. Зі змісту Свідоцтва про право власності від 18.10.2006 серії САА №538818 вбачається, що воно прийнято на підставі рішення від 19.05.2006 №26. Натомість, Позивач не надав зазначене рішення органу місцевого самоврядування, що унеможливлює дослідження обставин правомірності видачі Свідоцтва про право власності від 18.10.2006 серії САА №538818 Третій особі, а також унеможливлює спростування таких обставин. Позивач в своїх доводах жодним чином не пояснює та не наводить правових підстав, з якими пов`язана недійсність свідоцтва про право власності від 18.10.2006 серії САА №538818.

Відповідач позов заперечує, мотивуючи тим, що з матеріалів справи не вбачається, яке саме майно дитячого оздоровчого табору "Дорожник", розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Царичанський район, с. Китайгород, вул. Лісна, 2, увійшло до статутного капіталу АТ "ДАК "Автомобільні дороги України" відповідно до актів приймання-передачі від 31.03.2002 та 01.04.2002. Позивач у своїх доводах жодним чином не пояснює та не наводить правових підстав, з якими пов`язана недійсність свідоцтва про право власності від 18.10.2006. Позивач стверджує, що він є власником вказаного майна, у зв`язку з передачею майна до його статутного капіталу та прийняття його на баланс, однак на час внесення спірного майна до статутного капіталу Позивача діяло Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно затверджене Наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2020 №7/5, додатком №1 до п.2.1. якого визначено Перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна. Зазначений перелік не містить таких правовстановлюючих документів, як акт приймання-передачі від засновника до статутного капіталу господарського товариства.

У відповіді на відзив Позивач вказав, що відзив Відповідача не може долучатися до матеріалів справи, а твердження та заперечення, зазначені в останньому не можуть братися до уваги, у зв`язку з тим, що такий відзив подано з порушенням строку, встановленого ст. 165 ГПК України. Твердження Відповідача, що з матеріалів справи не вбачається, яке саме майно дитячого оздоровчого табору "Дорожник" увійшло до статутного фонду (капіталу) Компанії не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки, оздоровчий табір є по своїй суті цілісним майновим комплексом, адже є господарським об`єктом із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг) з наданою йому земельною ділянкою, на якій він розміщений, автономними інженерними комунікаціями, системою енергопостачання. Відповідно до Закону України "Про приватизацію державного майна" до складу єдиного майнового комплексу входять усі види майна, призначені для його діяльності, що визначені Цивільним кодексом України, у тому числі разом із земельними ділянками державної власності, на яких вони розташовані. Таким чином, оскільки дитячий оздоровчий табір є об`єктом із закінченим циклом надання послуг, то передача з балансу оздоровчого табору на баланс Компанії, а згодом - передача Компанією до ДП "Дніпровський облавтодор" майна ДОТ "Дорожник" здійснювалася як цілісного майнового комплексу, що підтверджується Актом прийому-передачі від 01.04.2002. Розрахунком вартості майна ДОТ "Дорожник" для формування статутного фонду Компанії та Актом про передачу Компанією майна райавтодорів на загальну суму 92621,9 тис. грн. до ДП "Дніпропетровський облавтодор" з додатком до нього. Крім того, з Акту прийому-передачі від 01.04.2002 вбачається, що з метою формування статутного фонду Компанії інвентаризаційною комісією зроблено інвентаризацію і передачу майна та коштів, що знаходяться на балансі в оздоровчому таборі "Дорожник" Царичанського райавтодору на баланс Компанії, в тому числі, основні засоби згідно з інвентаризаційним описом №18 за залишковою вартістю 873 444,67 грн. А в розрахунку вартості майна ДОТ "Дорожник" для формування статутного фонду Компанії чітко вказано, що чиста вартість цілісного майнового комплексу підприємства - дитячого оздоровчого табору "Дорожник" становить 882,1 тис.грн. (від вартості оборотних активів 122 950,22 грн. віднято вартість поточних зобов`язань 114 283,97 грн. і до отриманої суми - 8 666,25 грн. додано залишкову вартість необоротних активів 873 444,67 грн. в результаті чого отримано вказану суму, що заокруглена з 882 110,92 грн.). На виконання наказу Укравтодору від 09.04.2002 №156, Актом Компанією було передано до ДП "Дніпропетровський облавтодор" майно райавтодорів на загальну суму 92621,9 тис. грн., у тому числі й майно Царичанського райавтодору, яке складалося з майна ДОТ "Дорожник" та іншого майна на суму 2884,0 тис. грн. (ввійшло майно та кошти у сумі 2002 тис. грн., що знаходилися на балансі Царичанського райавтодору та були передані на баланс Компанії відповідно до Акту прийому-передачі від 31.03.2002 та Розрахунку вартості майна Царичанського РАД для формування статутного фонду Компанії та цілісний майновий комплекс - дитячий оздоровчий табір "Дорожник" за вартістю 882,1 тис. грн.). Отже, з огляду на вказане, беручи до уваги норми Цивільного кодексу України, постанову Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 №221, наказ та позицію Укравтодору, практику судів, Позивач вважає, що все майно дитячого оздоровчого табору "Дорожник", як, за своєю суттю, цілісного майнового комплексу, увійшло до статутного фонду (капіталу) Компанії і є власністю останньої. Компанія є власником майна щодо якого визнається право власності та яке увійшло до статутного капіталу останньої. У зв`язку з чим оспорюваний правовстановлюючий документ є незаконним, відповідно має бути визнаний недійсним. Тимчасове положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України 07.02.2002 №7/5, на яке посилається Відповідач, визначає порядок проведення державної реєстрації, в тому числі, права власності на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках. Позивачеві не зрозуміло, з яких підстав Відповідач застосовує вказане положення, адже Позивачем не проводилася державна реєстрація права власності на об`єкт - дитячий оздоровчий табір "Дорожник", а визнається це право на момент, коли таке положення, затверджене наказом, втратило чинність. Пунктом 6.1. Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, в редакції, що діяла з 14.06.2002 , передбачено, що оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна проводиться з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами виконавчої влади, місцевого самоврядування, юридичними особами у разі внесення до статутного фонду об`єктів нерухомого майна їх засновниками. А відповідно до п.15 Переліку правовстановлювальних документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на об`єкти нерухомого майна, що є додатком 1 до пункту 2.1. Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, в редакції, що діяла з 28.01.2003, правовстановлювальними документами були, в тому числі, накази засновників відкритих акціонерних товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), з додатком - переліком об`єктів нерухомого майна передачу у власність цих об`єктів акціонерним товариствам та акт приймання-передавання зазначеного майна, підписаний у встановленому порядку.

Відповідач у судове засідання не прибув, надіслав заяву про розгляд справи без участі представника Відповідача.

Пунктом 4 розділу 10 Господарського процесуального кодексу України передбачено продовження процесуальних строків на час карантину та встановлено, що строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). У зв`язку з цим, суд приймає відзив відповідача.

За клопотанням Позивача судове засідання проводилося режимі відеоконференції, яку забезпечував Броварський міськрайонний суд Київської області.

У судовому засіданні досліджено надані сторонами докази.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Указом Президента України від 08.11.2001 №1056 "Про заходи щодо підвищення ефективності управління дорожнім господарством України" постановлено Кабінету Міністрів України в установленому порядку утворити державну акціонерну компанію "Автомобільні дороги України", передавши до її статутного фонду майно державних підприємств, що входили до складу Української державної корпорації по будівництву, ремонту та утриманню автомобільних доріг.

Постановою Кабінету Міністрів України №221 від 28.02.2002 "Про утворення відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" постановлено Державній службі автомобільних доріг в місячний термін передати до статутного фонду Компанії - відкритому акціонерному товариству "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (сьогодні акціонерне товариство "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України)" майно державних підприємств, які належать до сфери управління Державної служби автомобільних доріг, з наступним перетворенням їх у дочірні підприємства.

Відповідно до абз. 2 п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України №221 від 28.02.2002 "Про утворення відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" у державній власності закріплюються 100 відсотків акцій Компанії із забороною їх відчуження, використання для формування статутних фондів будь-яких суб`єктів господарювання, передачі в управління будь-яким особам та вчинення будь-яких дій, наслідком яких може бути відчуження цих акцій з державної власності, зокрема передача в заставу, до прийняття окремого рішення щодо приватизації Компанії.

Наказом Державної служби автомобільних доріг №93 від 05.03.2002, на виконання Указу Президента України від 08.11.2001 №1056 "Про заходи щодо підвищення ефективності управління дорожнім господарством України" та постанови Кабінету Міністрів України №221 від 28.02.2002 "Про утворення відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" утворено відкрите акціонерне товариство "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (далі Компанія) (п.1 Наказу). Визнано Компанію правонаступником майна інших активів та пасивів балансів, майнових прав і зобов`язань ліквідованих дорожніх державних підприємств (п. 9 Наказу).

Позивач зазначає, що за Актом прийому-передачі від 31.03.2002, з метою формування статутного капіталу Компанії, інвентаризаційною комісією проведено інвентаризацію і передано майно та кошти у сумі 2002 тис.грн., що знаходились на балансі Царичанського райавтодору на баланс Компанії.

Однак, до матеріалів справи Позивач надав не придатну для читання копію названого акту. До названого акту додано таблицю вартості майна Царичанського РАД для формування статутного фонду ДАК "Автомобільні дроги України", з якої не вбачається передачі спірного майна.

За актом прийому-передачі від 01.04.2002 передано майно та кошти на загальну суму 882 110,92 грн., що знаходились на балансі станом на 01.04.2002 в оздоровчому таборі "Дорожник" Царичанського райавтодору на баланс Компанії.

Згідно з Наказом Державної служби автомобільних доріг №156 від 09.04.2002 на виконання Указу Президента України від 08.11.2001 №1056 "Про заходи щодо підвищення ефективності управління дорожнім господарством України", постанови Кабінету Міністрів України №221 від 28.02.2002 "Про утворення відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", відповідно до Статуту Державної акціонерної компанії "Автомобільні дороги України" та з метою забезпечення ефективного управління дорожнім господарством, створено дочірні підприємства відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (далі Компанія) згідно з додатком та їх філії на базі реорганізованих дорожніх підприємств.

На підставі Акту передачі майна в оперативне управління, підписаного ДАК "Автомобільні дороги України" та ДП "Дніпропетровський облавтодор", на виконання наказу Державної служби автомобільних доріг України №156 від 09.04.2002, закріплюється майно на праві оперативного управління станом на 31.03.2002 у сумі 92 621,9 тис. грн., відповідно до актів передачі від 31.03.2002. До переданого ДП "Дніпропетровський облавтодор" майна, серед інших, увійшов Царичанський райавтодор".

18.10.2006 Китайгородською сільською радою (Відповідачем), з посиланням на рішення №26 від 19.05.2006, Третій особі видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно Дитячого оздоровчого табору "Дорожник": адмінкорпус, А-2, 953,7 кв.м.; спальний корпус №1, Б-3, 1048,9 кв.м.; спальний корпус №2, В-3, 1043,8 кв.м.; спальний корпус №3, Г-3, 1048,6 кв.м.; клуб-їдальня, Д-2, 1706,4 кв.м.; ізолятор, Є-1, 65,3 кв.м.; склад, Ж-1, 189,3 кв.м.; гараж, З-1, 166,2 кв.м.; котельня, І-1, 118,1 кв.м.; навіс К-1, будинок охорони, Л-1, прохідна, М-1; вбиральня, Н-1; вбиральня, О-1); будівля КНС, Р-1, 92,3 кв.м.; вбиральня, П-1; водонапірна башта, 1; свердловина, 2,3; огорожа, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10; колодязі електрозв`язку, 11, 12, 13, 14; колодязі водопостачання, 15, 16, 17, 18, 19, 20; каналізаційний відстійник, 56; мостіння, І.

Листом №1/14.1-3-4830/09 від 10.09.2009 Державна служба автомобільних доріг України повідомила Позивачеві, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 №221 "Про утворення відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" засновником і єдиним акціонером Компанії є держава, в особі Державної служби автомобільних доріг України. Статутний фонд Компанії сформовано за рахунок внесення майна державних дорожніх підприємств. Наказом Укравтодору від 05.03.2002 №93 "Про зміни у структурі управління державними дорожніми підприємствами в Автономній Республіці Крим, областях і м. Севастополі" Компанію визначено правонаступником майна, інших активів та пасивів балансів, майнових прав і обов`язків цих підприємств. Статтею 115 Цивільного кодексу України та ст. 85 Господарського кодексу України встановлено, що господарське товариство є власником майна, переданого йому у власність засновниками і учасниками як внески до статутного фонду. Тобто, майно передане до статутного фонду ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" є власністю компанії через корпоративні права. Згідно зі статутами дочірніх підприємств Компанії майно, яке перебуває на балансі останніх, передано підприємству його засновником - Компанією у господарське відання. Статтею 136 Господарського кодексу України визначено, що право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником. Державна служба автомобільних доріг України, вважає, що у свідоцтві про право власності на нерухоме майно, яке входить до статутного фонду Компанії, має бути зазначено, що власником є відкрите акціонерне товариство "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" і що майно закріплене за дочірнім підприємством на праві господарського відання.

Позивач вважає, що майно передане до статутного капіталу Позивача є власністю останнього, адже з моменту внесення майна до статутного капіталу Компанії, таке майно втратило статус державного.

Наведені обставини стали причиною звернення Позивачем з позовом та є предметом спору у даній справі.

Предметом доказування, у даній справі є недійсність/дійсність Свідоцтва про право власності, визнання права власності.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (ст. 16 ЦК України).

Господарське товариство є власником: майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу (п.1. ч.1 ст. 115 ЦК України).

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 321 ЦК України).

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (ст. 328 ЦК України).

Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Пунктом 1.5. Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 №7/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.02.2002 за №157/6445 (чинного на момент створення підприємства Позивача) передбачено, що державній реєстрації підлягають право власності та інші

речові права на таке нерухоме майно:

1) житлові будинки;

2) квартири;

3) будівлі, в яких розташовані приміщення, призначені для перебування людини, розміщення рухомого майна, збереження матеріальних цінностей, здійснення виробництва тощо;

4) споруди (інженерні, гідротехнічні тощо) - земельні поліпшення, що не належать до будівель та приміщень, призначені для виконання спеціальних технічних функцій;

5) приміщення - частини внутрішнього об`єму житлових будинків, будівель, квартир, обмежені будівельними елементами.

Відповідно до п. 2.1. Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 №7/5 (чинного на момент створення підприємства Позивача) для проведення державної реєстрації виникнення, переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно власник (власники), інший правонабувач (правонабувачі) або уповноважена ним (ними) особа подає реєстратору БТІ заяву про державну реєстрацію прав за формою, визначеною у додатку 1.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтями 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 78, 79 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідач і Третя особа позов заперечують з наведених вище підстав.

Перевіривши доводи і докази, надані сторонами, суд не погоджується з Позивачем та частково приймає позицію Відповідача і Третьої особи.

Так, Позивач не надав належних і допустимих доказів того, що Свідоцтво про право власності від 18.10.2006 серії САА №538818 видане з порушенням норм чинного законодавства. З самого лише правовстановлюючого документа неможливо встановити наявність або відсутність правових підстав якими керувався орган місцевого самоврядування під час видачі свідоцтва Третій особі. Зі змісту Свідоцтва про право власності від 18.10.2006 серії САА №538818 вбачається, що воно прийнято на підставі рішення від 19.05.2006 №26. Ненадання Позивачем зазначеного рішення органу місцевого самоврядування, унеможливлює дослідження обставин правомірності видачі Свідоцтва про право власності від 18.10.2006 серії САА №538818 Третій особі, а також унеможливлює спростування таких обставин. Позивач в своїх доводах жодним чином не пояснює та не наводить правових підстав, з якими пов`язана недійсність свідоцтва про право власності від 18.10.2006 серії САА №538818.

З наданих Позивачем документів (акти прийому-передачі від 31.03.2002 (не придатного для читання), 01.04.2002) неможливо встановити, які саме основні засоби передані на баланс Компанії. Крім того, Перебування майна, у тому числі приміщень, споруд, будинків на балансі підприємства (організації) не є безспірною ознакою його права власності на ці об`єкти. Баланс підприємства є формою бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна та обсягу фінансових зобов`язань на конкретну дату. Баланс не визначає підстав знаходження майна у власності підприємства (організації). Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду в постанові від 24.04.2018 у справі №911/2531/17 та постанові від 26.09.2019 у справі №911/2531/17.

Позивач, звертаючись з позовом про визнання права власності на спірні об`єкти майна, визначив Відповідачем Китайгородську сільську раду, яка не є власником зазначеного майна, а отже є неналежним Відповідачем.

Оскільки спірне майно, на час вирішення спору, зареєстроване за Дочірнім підприємством "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", то саме ця особа могла бути належним відповідачем.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в задоволенні позову до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (наведена позиція узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Великої палати Верховного Суду від 26.11.2019 у справі № 905/386/18, провадження № 12-85гс 19 та постанові Великої палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс 18).

Позивач не звертався до суду у даній справі за заміною неналежного відповідача на належного. У самого ж суду відсутні повноваження самостійної заміни неналежного відповідача на належного.

Виходячи з наведеного, решта доводів Позивача, суд визнає такими, що не впливають на вирішення спору, і тому судом їм не надається оцінка.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 129 ГПК України господарські витрати у справі слід покласти на Позивача.

Керуючись ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову Акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", 03150, м. Київ, вул. Антоновича, 51 (код 31899285) до Китайгородської сільської ради, 51030, Дніпропетровська область, Царичанський район, с. Китайгород, вул. Китайгородська, 11 (код 04338109) за участю Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Дочірнє підприємство "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", 49000, м. Дніпро, вул. Воскресенська, 24 (код 31950828) про визнання недійсним свідоцтва про право власності та визнання права власності

Витрати у справі покласти на Позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається у строк, передбачений ст.256 ГПК України, з урахуванням ч. 4 розділу Х "Прикінцеві положення" цього Кодексу.

Повне судове рішення складене 06.07.2020

Суддя С.Г. Юзіков