УХВАЛА

м. Київ

06.07.2020Справа № 910/9367/20

Суддя Господарського суду міста Києва Ярмак О.М., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" (33027, м.Рівне, вул. Данила Галицького, 27, )

про видачу судового наказу за вимогами до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

про стягнення боргу за договором № 222 на відпуск теплової енергії від 30.06.2015 у розмірі 47 999,95 грн

ВСТАНОВИВ:

01.07.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла заява заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" про видачу судового наказу про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованості за договором № 222 на відпуск теплової енергії від 30.06.2015 у розмірі 47 999,95 грн.

Відповідно до ст. 147 Господарського процесуального кодексу України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги. Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи - підприємці. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими законом для виконання судових рішень.

Частиною 1 ст. 147 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно із п. 2 ч. 2 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України у заяві повинно бути зазначено повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника;

У відповідності до п. 3 ч. 3 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України до заяви про видачу судового наказу додаються: копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

У п. 16 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарські суди розглядають справи за заявами про видачу судового наказу, якщо заявником та боржником є юридична особа або фізична особа - підприємець.

Ці приписи законодавства є спеціальними, які підлягають безумовному врахуванню як учасниками справи, так і судом, для цілей визначення порядку правового регулювання при здійсненні стягнення на підставі судового наказу.

Однак, суд звертає увагу, що у згаданій заяві заявником всупереч ст.150 ГПК України вказано на статус ОСОБА_1 , як фізичної особи - підприємця, водночас не зазначено його ідентифікаційний номер.

Відповідно до змісту наданого заявником примірника письмового договору - договору № 222 на відпуск теплової енергії від 30.06.2015, на підставі якого заявником заявлено вимоги у наказному провадженні про стягнення з боржника боргу у розмірі 47 999,95 грн., вбачається, що вказаний правочин укладений між ТОВ «Рівнетеплоенерго» та фізичною особою ОСОБА_1 (споживач за договором), у реквізитах сторін договору також відсутнє посилання на статус споживача, як фізичної особи-підприємця, зазначено «ОСОБА_1» без зазначення також його ідентифікаційного коду.

Отже, звертаючись із заявою про видачу судового наказу в порядку наказного провадження, визначаючи в якості боржника особу, яка у договірних правовідносинах є саме фізичною особою, а не фізичною особою-підприємцем, заявником не прийнято до уваги, що процедура наказного провадження застосовується виключно щодо суб`єктів господарювання, а також і те, що наказне провадження має чіткі, формальні межі, які не дозволяють врахувати наведені вище обставини, а тому вказані вимоги до фізичної особи не підлягають застосуванню у процедурі наказного провадження у господарському судочинстві відповідно до положень ст.. 20, 150 ГПК України.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо наявні обставини, зазначені у частині першій статті 175 цього Кодексу.

За наведених обставин суд доходить висновку про відмову у видачі судового наказу на підставі п. 4 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України.

Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 ч.1 ст.152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку, має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку (ч.2 ст.153 Господарського процесуального кодексу України), водночас у даному випадку заявнику необхідно звернути увагу на правовий статус боржника у спірних правовідносинах.

Керуючись статтями 148, 152, 153, 154, 233-235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" у видачі судового наказу за вимогами до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором № 222 на відпуск теплової енергії від 30.06.2015 у розмірі 47 999,95 грн

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена у визначеному законом порядку.

Дата підписання ухвали 06.07.2020.

Суддя О.М.Ярмак