ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2020 р.м. ХарківСправа № 922/112/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Пономаренко Т.О.

при секретарі судового засідання Стеріоні В.С.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом "Texprotect" Spolka z ograniczona odpowiedzialnoscia (офіційна адреса: ul. Zielona, 12, 62-800, Kalish, Poland, NIP ; адреса для листування: 61058, м. Харків, вул. Культури, б. 14)
до Державного підприємства "Харківське конструкторське бюро з машинобудування ім. О. О. Морозова" (61001,м. Харків, вул. Плеханівська, б. 126; )
про розірвання контракту
за участю представників:

позивача - не з`явився;

відповідача - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

13 січня 2020 року "Texprotect" Spolka z ograniczona odpowiedzialnoscia звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Державного підприємства "Харківське конструкторське бюро з машинобудування ім. О.О.Морозова", в якій просить суд: розірвати контракт від 19 грудня 2018 року № 481-2, укладений між "Texprotect" Spolka z ograniczona odpowiedzialnoscia та Державним підприємством "Харківське конструкторське бюро з машинобудування ім. О.О.Морозова".

В обґрунтування позивач вказує на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань в частині своєчасної оплати за контрактом № 481-2 від 19.12.2018.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 14 січня 2020 року позовну заяву (вх. № 112/20 від 13 січня 2020 року) залишено без руху та надано позивачу строк 5 днів з дня вручення йому ухвали для усунення недоліків, а саме: надання до суду оригіналу опису вкладення у цінний лист, виданого поштовим відділенням щодо отримання послуг зв`язку, на підтвердження надіслання на адресу відповідача копії позовної заяви.

17 січня 2020 року на виконання вимог ухвали господарського суду Харківської області від 14 січня 2020 року позивачем було надано заяву (вх.№ 1136 від 17 січня 2020 року) про усунення недоліків позовної заяви з додатками.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 17 січня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №922/112/20 за правилами загального позовного провадження. Розпочато підготовче провадження і призначено на 05 лютого 2020 року. Відповідачу, згідно статті 165 ГПК України, встановлено строк 15 днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позов. Роз`яснено відповідачу, що відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Позивачу, згідно статті 166 ГПК України, встановлено строк 5 днів на подання до суду відповіді на відзив з дня його отримання. Встановлено відповідачу строк 5 днів на подання заперечень на відповідь позивача на відзив, оформлених відповідно до ст. 167 ГПК України.

Протокольними ухвалами господарського суду Харківської області від 05.02.2020 та 19.02.2020 відкладено підготовче засідання на 19.02.2020 та 18.03.2020 відповідно у зв`язку із заявленням клопотання представниками сторін про мирне врегулювання спору.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18.03.2020 відкладено підготовче засідання на 08.04.2020 у зв`язку із введенням на території України карантину.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 08.04.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу № 922/112/20 до судового розгляду по суті на 06.05.2020.

Протокольними ухвалами господарського суду Харківської області від 06.05.2020 та 27.05.2020 оголошено перерву у судовому засіданні до 27.05.2020 та 01.07.2020 відповідно.

У судове засідання 01.07.2020 позивач не з`явився, явку свого представника не забезпечив. Про дату, час та місце проведення судових засідань був повідомлений належним чином.

Відповідач в судове засідання 01 липня 2020 року не з`явився, своїм правом, наданим відповідно до ст. 165 ГПК України, не скористався, відзив на позов не надав. Про дату, час та місце проведення судових засідань був повідомлений належним чином.

Таким чином, всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог та судом дотримано під час розгляду справи, обумовлені чинним Господарським процесуальним кодексом України процесуальні строки для звернення із заявами по суті справи та іншими заявами з процесуальних питань.

Приймаючи до уваги належне повідомлення сторін про розгляд даної справи, а також враховуючи наявність у матеріалах справи достатньої кількості документів для розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про її розгляд за наявними матеріалами.

Крім того, 02 квітня 2020 року набули чинності зміни до Господарського процесуального кодексу України, якими зокрема розділ X "Прикінцеві положення" доповнено пунктом 4 такого змісту:

"Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню короновірусної хвороби (Covid-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню короновірусної хвороби (Covid-19)".

Враховуючи викладене, суд при розгляді справи №922/112/20 по суті вийшов за межі строків розгляду справи по суті, встановлені частиною 2 статті 195 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши промови представників сторін у судових дебатах, суд встановив наступне.

19.12.2018 між Компанією "Texprotect" Spolka z ograniczona odpowiedzialnoscia (постачальник) та Державним підприємством "Харківське конструкторське бюро з машинобудування ім. О.О. Морозова" (замовник) було укладено контракт № 481-2 (надалі - Контракт) (а.с.8-12 т.1).

Пунктом 1.1. Контракту передбачено, що у відповідності до цього контракту, постачальник зобов`язується поставити, а замовник прийняти та оплатити товар належної якості та кількості на умовах, передбачених цим контрактом та специфікаціями (Додаток А).

Загальна вартість товару за специфікаціями №1 та №2 (а.с.13 т.1) Додатка А становить 177 294,05 євро, на умовах постачання DAP м.Харків відповідно до вимог ІНКОТЕРМС-2010 (вул. Плеханівська, 126, м. Харків, Україна, надалі за текстом - місце передачі) (п.2.1.Контракту).

Валютою платежів за цим контрактом є євро (п.2.3.Контракту).

Строк початку поставки товару - 45 календарних днів з моменту перерахування передплати згідно п.5.1 (п.2.4.Контракту).

Відповідно до пункту 2.5. Контракту, постачальник разом із товаром надсилає замовнику наступні документи: видаткову накладну (оригинал), рахунок-фактуру (оригінал), пакувальний лист (оригінал), товарно-транспортну накладну (CMR) (оригінал), сертифікат аналізу від виробника товару (оригінал; копія с підписом та печаткою Постачальника), експортна декларація (копія), сертифікат походження Товару (копія).

Місце митного оформлення Товару у режимі імпорт - Україна, м. Харків, та/або Україна, м. Київ (п.2.6.Контракту).

Пунктом 4.1.1. Контракту постачальник зобов`язався поставити замовнику товар відповідно до умов цього Контракту, у кількості, що визначена у Додатку А .

В свою чергу замовник зобов`язується сплатити постачальнику загальну вартість цього Контракту відповідно до умов та порядку оплати, що визначені у Розділі 5 цього Контракту (п.4.2.1 Контракту).

Відповідно до п.5.1. Контракту, загальна вартість Контракту, визначена у Розділі 2 цього Контракту, має бути сплачена шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника, вказаний в цьому Контракті в наступному порядку:

- передплата в розмірі 17% від загальної вартості товару, що поставляється за цим договором, згідно п.2.1., проводиться протягом 15 календарних днів з дати укладання цього договору та отримання рахунку-фактури від постачальника;

- остаточний розрахунок в розмірі 83% від загальної вартості товару, що поставляється за цим договором, згідно п.2.1., проводиться протягом 15 календарних днів з дати отримання товару замовником.

23.01.2019 між Компанією "Texprotect" Spolka z ograniczona odpowiedzialnoscia (постачальник) та Державним підприємством "Харківське конструкторське бюро з машинобудування ім. О. О. Морозова" (замовник) було укладено додаткову угоду №1 до контракту №481-2 (надалі - Додаткова угода № 1) (а.с.14 т.1), відповідно до якої змінено загальну вартість товару за специфікаціями №1 та №2 (а.с.15 т.1), що становить 171 965,33 євро.

При цьому змінено порядок перерахування коштів та викладено п.5.1. Контракту, в наступному порядку:

- передплата в розмірі 17,53% від загальної вартості товару, що поставляється за цим договором, згідно п.2.1., проводиться протягом 25 календарних днів з дати укладання цього договору та отримання рахунку-фактури від постачальника;

- остаточний розрахунок в розмірі 82,47% від загальної вартості товару, що поставляється за цим договором, згідно п.2.1., проводиться протягом 15 календарних днів з дати отримання товару замовником.

Разом з тим, 23.01.2019 між Компанією "Texprotect" Spolka z ograniczona odpowiedzialnoscia (постачальник) та Державним підприємством "Харківське конструкторське бюро з машинобудування ім. О.О. Морозова" (замовник) було укладено додаткову угоду №2 до контракту №481-2 (надалі - Додаткова угода №2) (а.с.16 т.1).

Як вбачається з банківської виписки, на виконання умов контракту відповідач 15.10.2019 здійснив перерахування грошових коштів на користь позивача у розмірі 30 139,99 євро (а.с.22 т.1).

Як свідчать видаткова накладна від 25 лютого 2019 року на суму 115 122,10 євро, акт приймання-передачі товару від 26 лютого 2019 року на суму 115 122,10 євро, видаткова накладна від 5 березня 2019 року на суму 56 843,23 євро та акт приймання-передачі товару від 6 березня 2019 року на суму 56 843,23 євро, позивач, виконуючи умови контракту, своєчасно поставив відповідачу визначений контрактом товар на загальну суму 171 965,33 євро (а.с.17-20 т.1).

Вищезазначені видаткові накладні та акти приймання-передачі засвідчені підписами та печатками сторін.

Проте, як зазначає позивач, відповідач своєчасно не оплатив отриманий товар, що спричинило виникнення грошової заборгованості в розмірі 141 825,34 євро.

На підставі вищевикладеного позивач звернувся до відповідача з вимогою про розірвання контракту №481-2 від 19.12.2018 та просив надати відповідну письмову відповідь (а.с.21 т.1).

Як зазначає позивач, відповідачем відповідної відповіді на вимогу надано не було, жодних дій щодо врегулювання спірних питань відповідач не вчиняв, що й стало підставою для звернення позивача з позовом до суду.

Так, пунктом 10.2 Контракту сторони погодили, що якщо суперечки і розбіжності не будуть врегульовані шляхом переговорів, їх вирішення здійснюється відповідно до матеріального права України та вирішується в господарському суді України відповідно до чинного законодавства України.

При цьому, відповідно до ч.4 ст.188 ГК України, у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підстави виникнення цивільних прав та обов`язків виникають з договорів та інші правочинів.

Пунктом 3 частини 1 статті 174 Господарського кодексу України вcтановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтями 6, 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладені договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В частині 1 статті 629 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтями 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Приписами частини 1 статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

В частині 1 статті 612 ЦК України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 172 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Судом встановлено, що позивач свої зобов`язання за Контрактом №481-2 від 19.12.2018 виконав належним чином та у строк встановлений Контрактом.

Відповідно до частини 2 статті 172 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Пунктом 1 статті 691 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Пунктом 1 статті 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Так, сторони погодили, що остаточний розрахунок в розмірі 82,47% від загальної вартості товару, що поставляється за цим Контрактом, згідно п.2.1., проводиться протягом 15 календарних днів з дати отримання товару відповідачем.

Тобто відповідач повинен був оплатити отриманий товар за видатковою накладною від 25 лютого 2019 року та актом приймання-передачі товару від 26 лютого 2019 року на суму 115 122,10 євро до 13.03.2019 включно та за видатковою накладною від 5 березня 2019 року та актом приймання-передачі товару від 6 березня 2019 року на суму 56 843,23 євро до 21.03.2019 включно.

Чинне господарське процесуальне законодавство ґрунтується на принципі змагальності сторін.

Проте відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі та про наявність спору з вимогами про розірвання контракту з ним, не надав суду доказів відсутності заборгованості або ж доказів її перерахування на користь позивача, так само як і інших доказів належного і повного виконання грошових зобов`язань за контрактом №481-2 від 19.12.2018 у строк, визначений сторонами.

В частині 1 статті 530 ЦК України зазначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В частині 1 статті 612 ЦК України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч.1 статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 188 ГК України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Отже, за змістом наведених норм, розірвання господарського договору може бути вчинено, як за згодою сторін, так і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом, розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак окремі договірні відносини допускають можливість одностороннього розірвання договору. Повноваження сторони на одностороннє розірвання договору можуть бути встановлені законом або безпосередньо в договорі. Одностороння відмова від договору не потребує узгодження та як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання.

Аналогічна позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.08.2018 року у справі №912/2709/17.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до частини 2 статті 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

З аналізу вищенаведених положень законодавства вбачається, що постачальнику послуг законом надано право відмовитися в односторонньому порядку від контракту.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідачем умови Контракту належним чином не виконуються, що є підставою для розірвання договору на підставі ч.2 ст.651 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.3 ст.653 ЦК України, у разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору (ч.4,5 ст.653 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач здійснив передплату за товар на виконання умов контракту у розмірі 30 139,99 євро, а позивач поставив товар на суму 171 965,33 євро. Таким чином поставлений товар на суму передплати вважається придбаним відповідачем.

Стосовно залишку несплаченого товару, який на момент розірвання контракту залишається у відповідача без правових підстав, суд зазначає, що неоплачений товар підлягає поверненню позивачу.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи те, що суд задовольнив позов повністю, у відповідності ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати щодо сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 20, 73, 74, 86, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги "Texprotect" Spolka z ograniczona odpowiedzialnoscia до Державного підприємства "Харківське конструкторське бюро з машинобудування ім. О. О. Морозова" про розірвання контракту - задовольнити.

Розірвати контракт від 19 грудня 2018 року № 481-2, укладений між "Texprotect" Spolka z ograniczona odpowiedzialnoscia та Державним підприємством "Харківське конструкторське бюро з машинобудування ім. О.О.Морозова".

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням п.4 Прикінцевих положень та п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Кодексу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено "08" липня 2020 р.

Суддя Т.О. Пономаренко