ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
====================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2020 року Справа № 915/109/20

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Смородінової О.Г.,

за участю секретаря судового засідання Ржепецької К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Ферозіт» (48100, Тернопільська обл., Теребовлянський район, м. Теребовля, вул. Шевченка, буд. 171; ідентифікаційний код 37961273; адреса для листування: 79002, м. Львів, а/с 10880)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна фірма «Укрінбуд» (54055, м. Миколаїв, вул. 2-А Слобідська, буд. 73, кв. 2; ідентифікаційний код 40092605)

про: стягнення 345268,30 грн,

за участю представників учасників справи:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: не з`явився,

Суть спору:

03.02.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю «Ферозіт» звернулося до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою б/н від 14.01.2020 (вх. № 1382/20) (з додатками) про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна фірма «Укрінбуд» 225108,60 грн основного боргу, 51021,72 грн штрафу, 19416,50 грн пені, 18193,13 грн 28 % річних, 1528,35 грн інфляційних втрат, а всього 345268,30 грн.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі Договору поставки товарів № РЕ/ХМ/0138/19 від 27.08.2019; видаткових накладних (9 шт.) з довіреностями на отримання цінностей (2 шт.); платіжного доручення № 8 від 11.09.2019; накладних на повернення від покупця (4 шт.); претензії № 285 від 14.11.2019; застосування норм статей 509, 526, 530, 610, 626, 629, 692, 712 Цивільного кодексу України, статей 193, 265 Господарського кодексу України та мотивовані тим, що відповідач у встановлений договором строк свого обов`язку по оплаті поставленого товару не виконав і допустив прострочення виконання грошового зобов`язання.

Ухвалою суду від 10.02.2020 позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 915/109/20 за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 10 березня 2020 року о 10:00; викладено вимоги до позивача; встановлено для сторін процесуальні строки для подання заяв по суті справи.

24.02.2020 до суду від позивача надійшла така кореспонденція:

- клопотання б/н від 18.02.2020 (вх. № 2398/20) про долучення документів для матеріалів справи на виконання вимог ухвали Господарського суду Миколаївської області від 10.02.2020, з яким заявником надано суду обґрунтований розрахунок суми боргу, заявленої до стягнення; копії накладних на повернення від покупця;

- клопотання б/н від 18.02.2020 (вх. № 2399/20) про розгляд справи за відсутності представника позивача, в якому заявник просить суд розглянути справу № 915/109/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ферозіт» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна фірма «Укрінбуд» про стягнення заборгованості за договором поставки за наявними матеріалами справи без участі представника позивача.

Ухвалою суду від 10.03.2020 підготовче засідання у справі було відкладено на 09 квітня 2020 року о 10:45; приписано позивачу надати додаткові письмові пояснення щодо порядку визначення періодів нарахування пені, інфляційних втрат та процентів річних з урахуванням динаміки формування суми боргу за договором № РЕ/ХМ/0138/19 поставки товарів від 27.08.2019, враховуючи дати кожної зі спірних видаткових накладних; визнано явку позивача в судове засідання обов`язковою.

03.04.2020 до суду від позивача надійшла така кореспонденція:

- клопотання б/н від 01.04.2020 (вх. № ЕП:4178/20) про розгляд справи за відсутності позивача, мотивоване продовженням дії карантину на усій території України до 24.04.2020;

- заява б/н від 02.04.2020 (вх. № ЕП:4179/20) про збільшення позовних вимог, в якій заявник надав пояснення щодо порядку здійснення нарахування позовних вимог та з урахуванням якої просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна фірма «Укрінбуд» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ферозіт» 225108,60 грн основного боргу, 51021,72 грн штрафу, 22403,60 грн пені, 10750,12 грн 28 % річних, 1403,19 грн інфляційних втрат, а всього 350687,23 грн.

Крім того, оригінали вказаних клопотання та заяви 08.04.2020 надійшли до суду засобами поштового зв`язку.

Суд зауважує, що відповідна заява про збільшення позовних вимог подана у відповідності до приписів процесуального закону, а тому приймається судом до розгляду.

Враховуючи введення з 12.03.2020 на усій території України карантину постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (за змінами та доповненнями) ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 09.04.2020 розгляд справи № 915/109/20 було відкладено без визначення дати судового засідання; приписано провести розгляд справи №915/109/20 поза межами встановленого ч. 3 ст. 177 ГПК України строку, у розумний строк, тривалість якого обумовлюється запровадженням в Україні карантину через спалах у світі короновірусу «COVID-19».

У зв`язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України рішення про послаблення карантинних обмежень, з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів», беручи до уваги тривалість знаходження справи у провадженні суду, ухвалою від 25.05.2020 суд повідомив учасників справи про те, що підготовче засідання у справі № 915/109/20 відбудеться 09 червня 2020 року о 10:45.

09.06.2020 до суду від позивача надійшло клопотання б/н від 02.06.2020 (вх. № 6790/20) про розгляд справи за відсутності представника позивача, в якому заявник просить суд розглянути справу № 915/109/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ферозіт» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна фірма «Укрінбуд» про стягнення заборгованості за договором поставки за наявними матеріалами справи без участі представника позивача.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 09.06.2020 було закрито підготовче провадження у справі № 915/109/20, з призначенням її до судового розгляду по суті на 09 липня 2020 року о 09:30.

Станом на момент проведення судового засідання інших заяв чи клопотань як по суті справи, так і з процесуальних питань від учасників справи до суду не надходило.

Відповідач правом, передбаченим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України щодо оформлення відзиву на позовну заяву і документів, що підтверджують заперечення проти позову, не скористався.

Так, ухвалою суду від 10.02.2020 відповідачу було встановлено строк у 15 днів від дня отримання даної ухвали для надання суду відзиву.

Копія вказаної ухвали, направлена на адресу місцезнаходження відповідача, 17.02.2019 повернута за зворотною адресою відділенням поштового зв`язку з відміткою причини повернення «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення» (поштове відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором 005).

Згідно зі ст. 11 ГПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, який може бути до них застосований, суд застосовує закон, що регулює подібні відносини (аналогія закону).

Відповідно до приписів п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Судом перевірено відомості Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо адреси місцезнаходження відповідача та встановлено, що процесуальний документ надіслано зазначеній юридичній особі в порядку, визначеному чинним процесуальним законодавством.

Статтею 93 Цивільного кодексу України встановлено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Відповідно до статей 9, 14, 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» на підставі поданих юридичною особою документів у Єдиному державному реєстрі зазначаються відомості про її місцезнаходження.

Тобто, офіційне місцезнаходження повідомляється юридичною особою для забезпечення комунікації та зв`язку із нею зацікавлених осіб, у тому числі контрагентів, органів державної влади тощо.

При цьому, до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Крім того, ч. 7 ст. 120 ГПК України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже, в разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Відтак, повна відповідальність за достовірність інформації про місцезнаходження, а також щодо наслідків неотримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням покладається саме на юридичну особу.

Отже, у разі якщо копію прийнятого судового рішення (ухвали, постанови, рішення) направлено судом листом за належною поштовою адресою, тобто повідомленою суду учасником справи, і повернено підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання чи закінчення строку зберігання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про прийняте судове рішення.

Вказана правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12.03.2019 у справі № 923/1432/15.

За таких обставин можна дійти висновку, що повернення ухвали суду про відкриття провадження у справі відбулось через недотримання ним вимог законодавства щодо забезпечення отримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням (поштовою адресою), що розцінюється судом як фактична відмова від отримання адресованих йому судових рішень (ухвал). Відповідач, у разі незнаходження за своєю юридичною адресою, повинен був докласти зусиль щодо отримання поштових відправлень за цією адресою або повідомлення суду про зміну свого місцезнаходження.

Отже, з урахуванням приписів ст. 11, п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, слід вважати, що днем вручення відповідачу копії ухвали Господарського суду Миколаївської області від 10.02.2020 у справі № 915/109/19 є 17.02.2020.

Таким чином, встановлений судом строк на подання відзиву тривав до 03.03.2020 включно.

Разом із тим, ні станом на 03.03.2020, ні станом на дату розгляду справи по суті, відповідач ні відзиву на позовну заяву, ні будь-яких заяв чи клопотань з вказаного питання суду не надав.

Суд відмічає, що відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

В судове засідання 09.07.2020 учасники справи своїх представників не направили, про час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином:

- про отримання позивачем (17.06.2020 та 18.06.2020) копій ухвали Господарського суду Миколаївської області від 09.06.2020 у справі № 915/109/20 свідчать відповідні відмітки на рекомендованих повідомленнях про вручення поштового відправлення зі штрихкодовими ідентифікаторами 404, 090;

- копія ухвали Господарського суду Миколаївської області від 09.06.2020 у справі № 915/109/20 направлена на адресу місцезнаходження відповідача була повернута за зворотною адресою відділенням поштового зв`язку з відміткою причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою» (поштове відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором 082).

Відповідно до приписів п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Судом перевірено відомості Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо адреси місцезнаходження відповідача та встановлено, що процесуальний документ надіслано зазначеній юридичній особі в порядку, визначеному чинним процесуальним законодавством.

За такого, відповідач вважається повідомленим про час та місце проведення судового засідання.

Враховуючи наведене та те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті за відсутності представників учасників справи.

При цьому, враховуючи тривалість розгляду справи та відсутність відзиву по суті позову, згідно ст. 165 ГПК України справу вирішено за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до змісту статей 195, 240 ГПК України, 09.07.2020 за результатами розгляду даної справи за правилами загального позовного провадження, суд підписав вступну та резолютивну частини рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, суд

В С Т А Н О В И В:

27 серпня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ферозіт» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна фірма «Укрінбуд» був укладений Договір поставки товарів № РЕ/ХМ/0138/19 (далі Договір), відповідно до предмету якого позивач, як постачальник, зобов`язався постачати і передавати у власність покупцю будівельні матеріали (у подальшому - «Товар»), для використання у господарській діяльності, а відповідач, як покупець, взяв на себе зобов`язання приймати цей «Товар» та своєчасно здійснювати його оплату на умовах даного Договору.

За умовами наведеного договору:

- асортимент «Товару», його кількість, дата поставки і ціна визначаються згідно видаткових накладних (в подальшому - «Накладні»). Ціни на кожну наступну поставку встановлюються в Накладних (п. 1.2);

- «Накладні» мають силу Протоколу узгодження ціни і є підставою для проведення розрахунків між Сторонами, вони мають також силу додатків до даного Договору і є його невід`ємною частиною (п. 1.3);

- перехід права власності на поставлену партію «Товару» відбувається в момент підписання «Накладної» (п. 2.5);

- форма оплати: передоплата в розмірі ___ відсотків від загальної вартості партії «Товару», що поставляється. Решта суми протягом 30 календарних днів від дати отримання «Товару» уповноваженою особою «Покупця» (п. 4.1);

- розрахунки за товар здійснюються шляхом перерахування суми вартості товару у безготівковому порядку в гривнях на поточний банківський рахунок Постачальника. Загальна сума договору складає суму всіх «Накладних», на підставі яких здійснюється постачання продукції у відповідності із цим договором (п. 4.2);

- у випадку порушення своїх зобов`язань за даним Договором сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України (п. 5.1);

- у випадку порушення строків передбачених даним Договором, винна сторона сплачує іншій пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки (п. 5.2);

- у випадку прострочення оплати поставленого товару більше ніж на 30 календарних днів покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 20 % від вартості неоплаченого товару (п. 5.3);

- за прострочення оплати покупець сплачує постачальнику 28% річних від простроченої суми (п. 5.4);

- договір вступає в дію з дати його підписання і діє до 31 грудня 2019 р., а в частині розрахунків, нарахування пені, штрафу, процентів річних, інфляційних втрат - до повного виконання Сторонами зобов`язань за цим Договором (п. 7.1).

Вказаний договір скріплений підписами та печатками обох сторін.

Предметом даного позову виступає майнова вимога позивача, як постачальника, про стягнення з відповідача, як покупця, заборгованості за договором поставки, а також штрафних санкцій, відсотків річних та інфляційних втрат, у зв`язку з простроченням виконання відповідачем грошового зобов`язання.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Таким чином, до предмету доказування у даній справі належать обставини існування між сторонами договірних правовідносин, здійснення позивачем поставки обумовленого договором товару та порушення відповідачем грошового зобов`язання в частині повноти та своєчасності оплати поставленого товару.

Позивач підтверджує власну правову позицію такими доказами:

- Договір поставки товарів № РЕ/ХМ/0138/19 від 27.08.2019;

- видаткові накладні (№ ХМ000008004 від 29.08.2019, № ХМ000008297 від 03.09.2019, № ХМ000008765 від 12.09.2019, № ХМ000008942 від 16.09.2019, № ХМ000009080 від 18.09.2019, № ХМ000009263 від 23.09.2019, № ХМ000009308 від 25.09.2019, № ХМ000009606 від 30.09.2019, № ХМ000009605 від 30.09.2019), з довіреностями на отримання цінностей (№ 56 від 29.08.2019, № 47 від 01.09.2019);

- платіжне доручення № 8 від 11.09.2019;

- накладні на повернення від покупця (№ ХМ000000208 від 06.11.2019, № ХМ000000209 від 06.11.2019, № ХМ000000210 від 06.11.2019, № ХМ000000211 від 06.11.2019);

- претензія № 285 від 14.11.2019.

Відповідач, як було зазначено вище, відзиву на позовну заяву та будь-яких доказів на підтвердження власної правової позиції суду не надав.

Статтями 73, 74 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як слідує з положень ст. 77, 78 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до змісту ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, проаналізувавши фактичні обставини справи згідно з вимогами чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, суд встановив таке.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами регулюються положеннями чинного законодавства про поставку.

Так, згідно з приписами ч. 1 та 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За умовами ч. 1 ст. 662 та ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до статті 11 ЦК України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідності до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до приписів статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За приписами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов вищенаведеного Договору позивачем був поставлений відповідачу товар на загальну суму 318552,00 грн, що підтверджується:

1) підписаними обома сторонами без зауважень та заперечень видатковими накладними:

- № ХМ000008004 від 29.08.2019 на суму 208245,00 грн;

- № ХМ000008297 від 03.09.2019 на суму 8815,40 грн;

- № ХМ000008765 від 12.09.2019 на суму 28728,00 грн;

- № ХМ000008942 від 16.09.2019 на суму 8815,40 грн;

- № ХМ000009080 від 18.09.2019 на суму 12105,00 грн;

- № ХМ000009263 від 23.09.2019 на суму 8815,40 грн;

- № ХМ000009308 від 25.09.2019 на суму 17217,00 грн;

- № ХМ000009605 від 30.09.2019 на суму 16324,80 грн;

- № ХМ000009606 від 30.09.2019 на суму 9486,00 грн;

2) довіреностями на отримання цінностей:

- № 56 від 29.08.2019 зі строком дії до 29.09.2019;

- № 47 від 01.09.2019 зі строком дії до 30.09.2019.

Відповідач, в свою чергу, здійснив часткову оплату отриманого товару на суму 8815,40 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 8 від 11.09.2019.

У подальшому, між сторонами було оформлено 4 накладні на повернення товару від покупця на загальну суму 54628,00 грн, зокрема:

- № ХМ000000208 від 06.11.2019 на суму 36449,00 грн;

- № ХМ000000209 від 06.11.2019 на суму 3176,00 грн;

- № ХМ000000210 від 06.11.2019 на суму 12267,00 грн;

- № ХМ000000211 від 06.11.2019 на суму 2736,00 грн.

З урахуванням наведеного, за даними позивача, заборгованість останнього до Договором № РЕ/ХМ/0138/19 від 27.08.2019 становить 255108,60 грн.

З метою досудового врегулювання спору 14.11.2019 позивач оформив на адресу відповідача претензію № 285, в якій вимагав заборгованість в сумі 255108,60 перерахувати на поточний рахунок постачальника в термін до 22.11.2019. За даними позивача, відповіді на вказану претензію від відповідача не було отримано. Разом із тим, суд відмічає, що матеріали справи не містять доказів направлення вищевказаної претензії на адресу відповідача.

Таким чином, відповідно до наданих суду позивачем доказів та вищезазначених обставин, що не спростовані відповідачем, останній не виконав свого обов`язку по оплаті товару в сумі 255108,60 грн, що і спонукало позивача звернутися до господарського суду з відповідним позовом.

Відповідно до частини 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до частин 3 та 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

За таких обставин обов`язок доведення факту належної оплати за отриманий товар закон покладає на покупця.

Відповідач доказів належного виконання своїх зобов`язань за договором та сплати коштів у повному обсязі за поставлений товар не представив, не надав суду належні докази, які свідчать про відсутність заборгованості перед кредитором за договірними зобов`язаннями, відповідно доводи позивача не спростував.

Отже, за висновками суду в спірних правовідносинах відповідачем дійсно порушені норми та приписи чинного законодавства в частині своєчасності оплати за поставлений товар за договором поставки товарів № РЕ/ХМ/0138/19 від 27.08.2019, у зв`язку з чим позивач цілком правомірно звернувся до господарського суду з відповідним позовом.

Судом перевірено розрахунок основної заборгованості та встановлено, що позивачем суму основної заборгованості в розмірі 255108,60 грн зазначено вірно.

За такого, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, матеріалами справи підтверджені та підлягають задоволенню.

Стосовно заявленої позивачем до стягнення суми пені в розмірі 22403,60 грн, суд зазначає таке.

За приписами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Приписами ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Як уже було наведено, у відповідності до п. 5.2 Договору, сторони погодили, що у випадку порушенні строків передбачених даним Договором, винна сторона сплачує іншій пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки.

Таким чином, на підставі вищевказаних норм та положень договору позивач цілком правомірно нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню.

Так, позивачем розрахунок пені на загальну суму 22403,60 грн, з урахуванням динаміки формування суми боргу за договором, здійснено за періоди:

1) з 29.09.2019 по 12.10.2019 на суму заборгованості 208245,00 грн (період прострочення 14 днів) на суму 2635,87 грн;

2) з 13.10.2019 по 16.10.2019 на суму заборгованості 236973,00 грн (період прострочення 4 дні) на суму 857,00 грн;

3) з 17.10.2019 по 18.10.2019 на суму заборгованості 245788,40 грн (період прострочення 2 дні) на суму 444,44 грн;

4) з 19.10.2019 по 23.10.2019 на суму заборгованості 257893,40 грн (період прострочення 5 днів) на суму 1165,82 грн;

5) з 24.10.2019 по 25.10.2019 на суму заборгованості 266708,80 грн (період прострочення 2 дні) на суму 467,65 грн;

6) з 26.10.2019 по 30.10.2019 на суму заборгованості 283925,80 грн (період прострочення 5 днів) на суму 1205,71 грн;

7) з 31.10.2019 по 05.11.2019 на суму заборгованості 309736,60 грн (період прострочення 6 днів) на суму 1578,38 грн;

8) з 06.11.2019 по 13.01.2020 на суму заборгованості 255108,60 грн (період прострочення 69 днів) на суму 14048,73 грн.

Водночас, перевіривши розрахунки позивача, судом встановлено, що при нарахуванні пені, зокрема за два перші періоди не були враховані вимоги ч. 5 ст. 254 ЦК України, відповідно до яких, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Так, з урахуванням ч.5 ст.254 ЦК України та п. 5.2 Договору, днем прострочення виконання грошового зобов`язання на суму заборгованості 208245,00 грн слід вважати 01.10.2019, оскільки 28.09.2019 (строк виконання), припадає на суботу, а перший за ним робочий день це 30.09.2019. Аналогічно, днем прострочення виконання грошового зобов`язання на суму заборгованості 236973,00 грн слід вважати 16.10.2019, оскільки 13.10.2019 (строк виконання), припадає на суботу, а перший за ним робочий день (з урахуванням святкового дня 14 жовтня) це 15.10.2019.

Судом здійснено перерахунок розміру пені за допомогою програми Законодавство та встановлено, що обґрунтованою сумою нарахування пені, враховуючи вищевказані зауваження щодо періодів нарахування має бути:

1) з 01.10.2019 по 12.10.2019 на суму заборгованості 208245,00 грн (період прострочення 12 днів) на суму 2259,32 грн;

2) з 15.10.2019 по 16.10.2019 на суму заборгованості 236973,00 грн (період прострочення 1 день) на суму 214,25 грн.

Нарахування пені по решті періодів позивачем проведено вірно.

Таким чином, обґрунтованою сумою нарахування пені до стягнення з відповідача є 21384,30 грн.

З огляду на що, суд відмовляє позивачу в стягненні з відповідача пені в сумі 1019,30 грн.

Щодо заявлених до стягнення сум інфляційних втрат в розмірі 1403,19 грн та процентів річних у розмірі 20750,12 грн суд зазначає таке.

За приписами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні та проценти, що сплачуються відповідно до ст. 625 ЦК України, складають зміст додаткових вимог, оскільки законодавець опосередковано визнає їх мірами відповідальності (відповідальність за порушення грошового зобов`язання).

Як інфляційні нарахування на суму боргу, так і сплата трьох відсотків річних від простроченої суми, не мають характеру штрафних санкцій, а виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора у зв`язку зі знеціненням коштів внаслідок інфляційних процесів та компенсації користування цими коштами.

Ст. 625 Цивільного кодексу України застосовується до всіх грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов`язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов`язання.

На підставі ст. 625 ЦК України позивач цілком правомірно нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних.

Перевіривши розрахунки позивача в частині нарахування інфляційних втрат в загальному розмірі 1403,19 грн, який заявляє позивач, зокрема: за період жовтня 2019 року на суму заборгованості 236973,00 грн в розмірі 1658,81 грн та за період з листопада по грудень 2019 року на суму заборгованості 255108,60 грн в розмірі -255,62 грн (з урахуванням дефляції), суд встановив, що відповідні нарахування позивачем проведено вірно, а, отже в цій частині позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Позивачем, також, нараховано відповідачу до стягнення 28 % річних в сумі 20750,12 грн. Перевіривши наданий розрахунок суд встановив, що відповідне нарахування позивачем здійснено з помилками, аналогічними тим, яких позивач припустився при нарахуванні пені.

Судом здійснено перерахунок розміру пені за допомогою програми Законодавство та встановлено, що обґрунтованою сумою нарахування пені, враховуючи зауваження щодо періодів нарахування має бути:

1) з 01.10.2019 по 12.10.2019 на суму заборгованості 208245,00 грн (період прострочення 12 днів) на суму 1917,00 грн;

2) з 15.10.2019 по 16.10.2019 на суму заборгованості 236973,00 грн (період прострочення 1 день) на суму 181,79 грн.

Таким чином, обґрунтованою сумою нарахування 28 % річних до стягнення з відповідача є 19885,27 грн.

З огляду на що, суд відмовляє позивачу в стягненні з відповідача відсотків річних в сумі 864,85 грн.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми та обставини, розглянувши даний спір із застосуванням норм матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, згідно з наданими доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 238 ГПК України, у резолютивній частині рішення зазначаються, зокрема відомості про розподіл судових витрат.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог з відповідача належить стягнути на користь позивача (пропорційно до розміру задоволених позовних вимог) 5231,90 грн ((348803,08 / 350687,23) * 100 %= 99,46 %; 99,46 % * 5260,31 = 5231,90) судового збору.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, 165, 219, 220, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна фірма «Укрінбуд» (54055, м. Миколаїв, вул. 2-А Слобідська, буд. 73, кв. 2; ідентифікаційний код 40092605) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ферозіт» (48100, Тернопільська обл., Теребовлянський район, м. Теребовля, вул. Шевченка, буд. 171; ідентифікаційний код 37961273) 255108,60 грн основного боргу, 51021,72 грн штрафу, 21384,30 грн пені, 19885,27 грн 28% річних, 1403,19 грн інфляційних втрат, а всього 348803,08 грн, а також 5231,90 грн судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 1019,30 грн та 28 % річних в розмірі 864,85 грн відмовити позивачу.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Сторони та інші учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Ферозіт» (48100, Тернопільська обл., Теребовлянський район, м. Теребовля, вул. Шевченка, буд. 171; ідентифікаційний код 37961273);

Відповідач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна фірма «Укрінбуд» (54055, м. Миколаїв, вул. 2-А Слобідська, буд. 73, кв. 2; ідентифікаційний код 40092605).

Повне рішення складено та підписано судом 10.07.2020.

Суддя О.Г. Смородінова