РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.06.2020Справа № 910/1147/20

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовомЗаступника військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України
доДержавного науково-дослідного інституту хімічних продуктів
простягнення 970 832 грн 20 коп.
Представники сторін:
від прокуратури:Шпірук М.В.
від позивача:Ковальчук І.В. - представник за довіреністю
від відповідача:не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

28.01.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Заступника військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України з вимогами до Державного науково-дослідного інституту хімічних продуктів про стягнення 970 832 грн 20 коп. штрафних санкцій за неналежне виконання умов державного контракту.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного між позивачем та відповідачем державного контракту належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо своєчасної поставки продукції та ненадання документів, у зв`язку з чим позивачем нараховано 970 832 грн 20 коп. пені.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.01.2020 задоволено самовідвід судді Балац С.В.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями позовну заяву Заступника військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України з вимогами до Державного науково-дослідного інституту хімічних продуктів про стягнення 970 832 грн 20 коп. штрафних санкцій з доданими до неї документами передано на розгляд судді Плотницькій Н.Б.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.01.2020, на підставі частини 1 статті 174 Господарського процесуального кодексу України, позовну заяву залишено без руху.

13.02.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи на підтвердження усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.03.2020 відкрито провадження у справі № 910/1147/20 та прийнято позовну заяву до розгляду, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, проводити розгляд справи у закритому судовому засіданні, підготовче засідання призначено на 02.04.2020.

31.03.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

01.04.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від Військової прокуратури Центрального регіону України надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У підготовчому засіданні 02.04.2020 судом оголошено перерву до 04.05.2020 для забезпечення процесуальних прав всіх учасників судового процесу під час дії карантинних заходів, про що сторін повідомлено ухвалою.

27.04.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли пояснення.

У підготовчому засіданні 04.05.2020 судом оголошено перерву до 04.06.2020 для забезпечення процесуальних прав всіх учасників судового процесу під час дії карантинних заходів, про що сторін повідомлено ухвалою.

У підготовчому засіданні 04.06.2020, суд, керуючись пунктом 3 частини 2 статті 185 Господарського процесуального кодексу України, постановив закрити підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 22.06.2020.

В порядку статті 120 Господарського процесуального кодексу України, ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.06.2020 суд викликав сторін у судове засідання на 22.06.2020.

16.06.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли пояснення.

Представник відповідача у судове засідання 22.06.2020 не з`явився, клопотання про відкладення судового засідання не подав, про час та дату судового засідання був повідомлений належним чином.

Судом встановлено надходження від відповідача через відділ діловодства Господарського суду міста Києва пояснень, з яких вбачається, що відповідач не заперечує проти розгляду справи за наявними в ній матеріалами.

У судове засідання 22.06.2020 з`явилися представник позивача та прокурор.

Представник позивача надав пояснення по суті справи, відповідно до яких у повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги та просить суд їх задовольнити.

Прокурор надав пояснення по суті справи, відповідно до яких у повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги та просить суд їх задовольнити.

У судовому засіданні 22.06.2020 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача та прокурора, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

25.02.2019 між Міністерством оборони України (замовник за контрактом) та Державним науково-дослідним інститутом хімічних продуктів (виконавець за договором) укладено державний контракт на поставку (закупівлю) продукції за державним оборонним замовленням № 403/1/19/5 (далі - контракт), відповідно до умов якого виконавець зобов`язується виготовити і поставити замовнику з дотриманням вимог законодавства продукцію, зазначену в специфікації продукції, що поставляється за державним оборонним замовленням, згідно з додатком № 1 (далі - специфікація), а замовник прийняти через представництво замовника № 152: 41100, м. Шостка, Сумська обл., вул. Садовий бульвар, 36 (далі - представництво замовника) та вантажоодержувача, зазначеного у специфікації, та оплатити таку продукцію.

Відповідно до пункту 2.1. контракту договірна вартість продукції на момент укладення контракту без урахування податку на додану вартість становить 43 282 096 грн 50 коп.

Згідно з пунктами 2.8., 2.9. контракту усі платіжні документи за контрактом оформлюються з дотриманням вимог законодавства. Виконавець надсилає замовнику рахунок протягом трьох календарних днів з дня затвердження вантажоодержувачем акта приймання-передачі військового майна за формою згідно з додатком 22 до Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 17.08.2017 № 440.

До рахунка додаються: акт приймання-передачі; посвідчення представництва замовника про приймання продукції; видаткова накладна з печаткою вантажоодержувача та підписом посадової особи, яка отримала продукцію; повідомлення-підтвердження отримання та оприбуткування за бухгалтерським обліком матеріальних цінностей, оплачених у централізованому порядку за формою, встановленою наказом Міністра оборони України від 31.12.2016 № 757; протокол погодження договірної ціни на поставку (закупівлю) продукції за державним оборонним замовленням. На підставі зазначених документів не пізніше 5-денного терміну сторонами оформляється акт приймання-передачі продукції за контрактом, який є підставою для проведення розрахунків.

Пунктом 2.13. контракту визначено, що на підтвердження виконання зобов`язань з постави продукції, у тому числі для підтвердження цільового використання отриманої попередньої оплати, виконавець повинен надати замовнику документи, зазначені у п. 2.9. контракту.

Відповідно до пункту 3.1. контракту поставка виконавцем та приймання вантажоодержувачем продукції за контрактом здійснюється у місці поставки на підставі видаткової накладної з оформленням вантажоодержувачем акту приймання-передачі.

За умовами пункту 3.10. контракту датою виконання виконавцем зобов`язань щодо поставки продукції є дата підписання сторонами акту приймання-передачі продукції за контрактом.

Пунктом 4.1. договору сторонами погоджено, що виконавець зобов`язаний виготовити та поставити продукцію згідно з умовами контракту не пізніше строку, визначеному специфікацією, та надати замовнику документи згідно пункту 2.9. контракту.

Контракт набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2019 (пункт 10.1. контракту).

Дослідивши правову природу відносин, що склалися між сторонами, суд дійшов висновку про укладення між позивачем та відповідачем змішаного договору, в якому містяться елементи договорів підряду та поставки.

Відповідно до норм статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно зі статтею 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Частиною1 статті 846 Цивільного кодексу України унормовано, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 4 статті 265 Господарського кодексу України сторони для визначення умов договорів поставки мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим Кодексом чи законами України.

Реалізація суб`єктами господарювання товарів не господарюючим суб`єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (частина 6 статті 265 Господарського кодексу України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Нормами частини 1 статті 656 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно з частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

У відповідності до норми частини 1 статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

У відповідності до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Позовні вимоги обґрунтовані несвоєчасним виконанням відповідачем умов контракту в частині постачання продукції.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, на виконання умов укладеного між сторонами контракту на поставку (закупівлю) продукції за державним оборонним замовленням від 25.02.2019 № 403/1/19/5, відповідач поставив, а позивач прийняв продукцію відповідно до акту приймання-передачі військового майна від 19.11.2019 № 43, належним чином засвідчена копія якого наявна в матеріалах справи.

Судом встановлено, що відповідач в порушення умов державного контракту на поставку (закупівлю) продукції за державним оборонним замовленням від 25.02.2019 № 403/1/19/5 та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо своєчасної поставки продукції, зокрема, відповідачем були порушені обумовлені в контракті строки, що підтверджується наявним в матеріалах справи актом приймання-передачі військового майна від 19.11.2019 № 43 за державним контрактом.

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за державним контрактом на поставку (закупівлю) продукції за державним оборонним замовленням від 25.02.2019 № 403/1/19/5, позивачем за порушення термінів поставки продукції нараховано відповідачу пеню на підставі підпункту 1 пункту 7.2. контракту у розмірі 485 416 грн 10 коп. за період прострочення з 31.10.2019 по 18.11.2019 та пеню на підставі підпункту 2 пункту 7.2. контракту у розмірі 485 416 грн 10 коп.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 2 статті 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з нормами статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до частини 2 статті 231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Підпунктами 1, 2 пункту 7.2. контракту встановлено, що за порушення строків поставки продукції виконавець сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 відсотка від вартості (без ПДВ) непоставленої (недопоставленої) продукції, за кожний день прострочення поза встановлені контрактом строки поставки, а за прострочення понад 30 днів з виконавця додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної суми.

У разі ненадання виконавцем у зазначений у специфікації термін документів, що підтверджують поставу продукції, або неповернення замовнику різниці коштів з урахуванням індексу інфляції, що були отримані у якості попередньої оплати у строк, визначений п. 2.12., до виконавця застосовують штрафні санкції у розмірі 0,1 відсотка від вартості продукції на яку не надано звітні документи, або суми неповернутих коштів за кожен день прострочення.

Дії відповідача є порушенням умов контракту, що є підставою для застосування відповідальності (стягнення пені) відповідно до умов пункту 7.2. контракту.

Судом встановлено, що позивачем правомірно нараховано відповідачу пеню на підставі підпункту 1 пункту 7.2. контракту у розмірі 485 416 грн 10 коп.

Стосовно нарахування пені згідно підпункту 2 пункту 7.2. контракту судом встановлено наступне.

Так, відповідно до підпункту 2 пункту 7.2. контракту у разі ненадання виконавцем у зазначений у специфікації термін документів, що підтверджують поставку продукції, або неповернення замовнику різниці коштів з урахуванням індексу інфляції, що були отримані у якості попередньої оплати у строк, визначений п. 2.12., до виконавця застосовують штрафні санкції у розмірі 0,1 відсотка від вартості продукції на яку не надано звітні документи, або суми неповернутих коштів за кожен день прострочення.

З аналізу пункту 7.2. контракту вбачається, що замовник має право на стягнення пені, по-перше, за порушення строків поставки продукції, а по-друге, за ненадання виконавцем у зазначений у специфікації термін документів, що підтверджують поставку продукції.

Суд зазначає, що документи, що підтверджують поставку продукції надаються виконавцю одночасно із продукцією, що поставляється.

Тобто, з вищенаведеного слідує, що позивач нараховує пеню (один вид штрафних санкцій) за порушення одного й того самого зобов`язання, оскільки передання документів, які підтверджують поставку продукції є невід`ємною частиною поставки продукції та оформлюються під час вчинення дій про прийманню-передачі продукції. Так, у зв`язку із простроченням виконавцем термінів постачання продукції автоматично виникає прострочення передачі документів, що підтверджують поставку продукції, оскільки вказані документи не можуть бути надані замовнику до поставки продукції в силу їх правової природи.

Статтею 61 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Згідно з приписами статті 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За таких обставин, суд вважає неправомірним нарахування пені на підставі підпункту 2 пункту 7.2. контракту, а отже позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 485 416 грн 10 коп. пені за ненадання виконавцем у зазначений у специфікації термін документів, що підтверджують поставку продукції визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

З огляду на вищенаведене та встановленням факту невиконання відповідачем обов`язку щодо своєчасної поставки продукції за державним контрактом на поставку (закупівлю) продукції за державним оборонним замовленням від 25.02.2019 № 403/1/19/5, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені на підставі підпункту 1 пункту 7.2. контракту підлягають задоволенню у розмірі 485 416 грн 10 коп.

Крім того, відповідач просить суд зменшити розмір штрафних санкцій, обґрунтовуючи це відсутністю збитків у позивача, а також іншими обставинами, що мають значення при прийнятті судом такого рішення.

Згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання; майновий стан сторін, які беруть участь в зобов`язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Таким чином, наявність обставин, які мають істотне значення при вирішенні питання про зменшення розміру санкцій, вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації.

Разом з тим суд зазначає, що для застосування вищевказаних правових норм щодо зменшення розміру неустойки, відповідач повинен довести наявність тих обставин, з якими законодавець пов`язує можливість такого зменшення.

В той час відповідачем не доведено належними та допустимими доказами у розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України наявності обставин, зокрема, тяжкого фінансового становища відповідача, відсутності завдання збитків іншим учасникам господарських відносин, на підставі яких суд би міг дійти висновку щодо наявності підстав з якими законодавець пов`язує можливість такого зменшення, а відтак, клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки не підлягає задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтею 74, статтями 76-79, статтею 86, статтею 123, статтею 129, статтями 232-233, статтями 237-238, статтею 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного науково-дослідного інституту хімічних продуктів (Садовий бульвар, 59, м. Шостка, Сумська обл., 41100, ідентифікаційний код 14015318) на користь Міністерства оборони України (проспект Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168, ідентифікаційний код 00034022) пеню у розмірі 485 416 (чотириста вісімдесят п`ять тисяч чотириста шістнадцять) грн 10 коп.

3. Стягнути з Державного науково-дослідного інституту хімічних продуктів (Садовий бульвар, 59, м. Шостка, Сумська обл., 41100, ідентифікаційний код 14015318) на користь Військової прокуратури Центрального регіону України (вул. Петра Болбочана, 8, м. Київ, 01014, ідентифікаційний код 38347014) судовий збір у розмірі 7 281 (сім тисяч двісті вісімдесят одна) грн 24 коп.

4. В іншій частині позову про стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 485 416 грн 10 коп. відмовити.

5. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено: 01.07.2020

Суддя Н.Б.Плотницька