УХВАЛА

м. Київ

30.06.2020Справа № 910/8964/20

За заявою Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт"

про забезпечення позову

у справі № 910/8964/20

за позовом Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт"

до Приватного акціонерного товариства "Завод "Кузня на Рибальському"

про розірвання договору та стягнення грошових коштів

Суддя Удалова О.Г.

Секретар судового засідання Дьогтяр О.О.

за участі представників сторін:

від заявника (позивача) Рябченко В.О. (адвокат за довіреністю Д-062/2020 від 20.01.2020)

Шендріков Д.О. (адвокат за довіреністю Д-064/2020 від 20.01.2020)

інші учасники справи, не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державна компанія з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт" (далі - позивач) звернулась до Господарського суду м. Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Завод "Кузня на Рибальському" (далі - відповідач) про розірвання договору комісії від 13.08.2018 № USE-20.4-109-D/K-18, укладеного між сторонами, а також стягнення збитків у сумі 38 768 143,38 грн та витрат у сумі 3 800,00 грн. Крім того, позивач просив суд покласти на відповідача судовий збір у розмірі 584 732,15 грн.

Ухвалою суду від 26.06.2020 було відкрито провадження у справі № 910/8964/20.

Одночасно з позовом було подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача в межах суми 39 356 675,53 грн.

В обґрунтування вказаної заяви позивач зазначив, що його позовні вимоги полягають у стягненні з боржника грошових коштів, а саме стягнення збитків та витрат за невиконання обов`язку з передачі виробів за договором, який не був виконаний боржником. Позивач звертався до боржника з претензіями, проте відповіді на них не отримав, боржник грошові кошти заявнику не повернув, не повідомив заявнику про причини порушення ним договору, не просив відстрочити виконання договору в частині передачі виробів заявнику, а також не просив встановити умови, на яких боржник міг би повернути кошти, отримані ним від позивача як попередня оплата за договором. Вказані обставини, на переконання позивача, безумовно свідчать про складне матеріальне становище та фінансові труднощі боржника.

Крім того, позивач вказував, що згідно з відомостями, розміщеними в Єдиному державному реєстрі судових рішень, існує значна кількість судових справ за позовами до боржника про стягнення з останнього грошових коштів у значних розмірі, зокрема, у справі № 910/2394/20 заявлено позов на суму 163 258 338,89 грн; у справі № 910/13530/19 заявлено позов на суму 5 275 866,37 грн; у справі № 640/23874/19 заявлено позов на суму 9 379 459,94 грн; у справі № 910/15202/19 заявлено позов на суму 2 178 480,89 грн; у справі № 910/2733/20 заявлено позов на суму 896 698,82 грн; у справі № 910/1149/20 заявлено позов на суму 791 945,43 грн; у справі № 910/17353/18 заявлено позов на суму 668 339,17 грн; у справі № 910/8739/19 заявлено позов на суму 525 659,71 грн; у справі № 910/17687/19 заявлено позов на суму 203 234,55 грн. Поряд з наведеним, згідно з рішенням Господарського суду м. Києва від 30.07.2019 у справі № 910/5203/19 за позовом до боржника про стягнення 15 696 622,43 грн вимоги позивача задоволено частково, вирішено стягнути з боржника 6 235 449,34 грн.

Позивач також вказав, що за даними пошукового аналітичного інтернет-сервісу https://уоucоntrol.соm.uа/, станом на 01.05.2020 боржник має податковий борг у сумі 9 989 450 грн. Водночас за інформацією, розміщеною на веб-сайті Державної фіскальної служби України, станом на 11.06.2020 платник податків ПрАТ "Завод "Кузня на Рибальському" (боржник) має податковий боргу, у зв`язку з чим відповідно до п. 88.2 ст. 88 Податкового кодексу України у органів державної податкової служби виникло право податкової застави на майно такого платника. Окрім того, 18.05.2020 боржником подано інформацію про наявність заборгованості з заробітної плати в сумі 9 655 700,00 грн.

Зважаючи на викладене, позивач вважає, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, які належать боржнику, є ефективним, адекватним заходом, що може запобігти порушенню в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів заявника, а також повинен забезпечити реальне виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні рішення у випадку задоволення позову.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 26.06.2020 вищевказану заяву про забезпечення позову призначено до розгляду в судовому засіданні 30.06.2020, викликано у судове засідання представника позивача (заявника).

30.06.2020 у судовому засіданні представники заявника (позивача) подану ним заяву про забезпечення позову підтримали вважали її обґрунтованою, просили суд заяву задовольнити.

Розглянувши вищевказану заяву позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що вказана заява задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Положеннями ст. 136 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Поряд з цим, за приписами ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Проте, судом встановлено, що заява про забезпечення позову не містить обґрунтованих доводів щодо реальних, існуючих обставин, які вказують на ймовірну складність або неможливість виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, так само як і не містить документального обґрунтування наявності фактичних обставин, які свідчать про загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Суд зазначає, що Рішенням Конституційного Суду України у справі № 3-рп/2003р від 30.01.2003 визначено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є, зокрема, забезпечення права кожному на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Отже, вирішуючи питання щодо забезпечення позову суд зобов`язаний виходити з інтересів позивача і вимог Конституції України щодо обов`язковості виконання рішень суду та вживати всі необхідні дії для забезпечення виконання рішення.

При цьому вирішуючи питання забезпечення позову на стадії відкриття провадження у справі суд, не вдаючись до оцінки підставності позову та вирогідності його задоволення, має лише керуватися власним уявленням про те, чи може невжиття відповідних заходів забезпечення позову утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду, у разі задоволення позову.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Тобто забезпечення позову не може ґрунтуватись лише на припущеннях заявника щодо дій відповідача у майбутньому, посиланням на суттєвість завданих відповідачем збитків та небажання останнього добровільно сплачувати заборгованість.

У порушення наведених вимог закону позивачем в обґрунтування поданої ним заяви не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження наявності підстав для забезпечення позову, а обставини, наведені позивачем в обґрунтування заяви про забезпечення позову, не є такими, що в розумінні ст. 136 Господарського процесуального кодексу України свідчать про можливе істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або позбавлення позивача можливості ефективно захистити його порушені чи оспорювані права та інтереси, за захистом яких він звернувся до суду, у разі невжиття таких заходів забезпечення позову про які просить позивач.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необґрунтованість поданої позивачем заяви про забезпечення позову та відсутність підстав для її задоволення.

Керуючись ст.ст. 74, 136, 137, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт" про забезпечення позову.

Ухвала підписана та набрала законної сили 03.07.2020. Ухвала підлягає оскарженню в порядку, встановленому чинним законодавством України.

Суддя О.Г. Удалова