ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2020р. Справа № 904/2068/20
За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Строгаз», м. Запоріжжя

До: Товариства з обмеженою відповідальністю «Уніпроменергосервіс», м. Кам`янське

Про: стягнення 3 955 093, 59 грн.

Суддя Васильєв О.Ю.

Секретар судового засідання Броян А.Р.

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача: Дондик Г.П. (адвокат);

Від відповідача: Богемська С.О. (адвокат)

СУТЬ СПОРУ:

ТОВ «Строгаз» (позивач) звернувся до суду з позовом до ТОВ «Уніпроменергосервіс» (відповідач) про стягнення 3 955 093, 59 грн. ( в т.ч.: 3 513 261, 80 грн. - основний борг; 381 269, 56 грн. - пеня; 44 806, 10 грн. - інфляційних втрат; 15 756, 13 грн. - 3% річних) заборгованості, що виникла внаслідок не виконання відповідачем взятих на себе зобов`язнань зі своєчасної оплати виконаних позивачем робіт за договором підряду №35 від 15.07.19р. (укладеним між сторонами). Окрім того - позивач просив стягнути з відповідача 15 000, 00 грн. - витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 07.05.20р. було відкрито провадження у справі № 904/2068/20 за правилами загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні на 26.05.20р.

ТОВ «Уніпроменергосервіс» (відповідач) відзив на позов не надав, однак у своєму клопотанні від 25.06.20р. просив повністю відмовити в задоволені позовних вимог, посилаючись на п.4.8. договору підряду №35 від 15.07.19р., який передбачає, що у разі затримки платежів від ПАТ «ДМК» оплата за виконані робити буде проведена відповідачем по факту зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок замовника, яким є ТОВ «Уніпроменергосервіс». Враховуючи вищезазначене , відповідач вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки ПАТ «ДМК» своєчасно не сплатило грошові кошти відповідачу за виконані роботи, а тому той не зміг вчасно розрахуватися з позивачем. В подальшому відповідач надав суду докази часткової оплати після відкриття провадження основної заборгованості в розмірі 1 800 000, 00 грн. Окрім того - відповідач у своєму клопотанні від 02.07.20р. просив суд зменшити розмір пені у зв`язку з тим, що заборгованість перед позивачем виникла внаслідок невиконання ПАТ «ДМК» своїх обов`язків перед відповідачем, як то передбачено п.4.8. договору; відповідачем було частково погашено основну заборгованість перед позивачем за договором підряду №35 від 15.07.19р.

26.06.20р. від ТОВ «Строгаз» (позивач) надійшло клопотання про зменшення розміру позовних вимог, в яких у зв`язку зі частковою оплатою відповідачем основної заборгованості за договором в розмірі 1 800 000, 00 грн.; просив стягнути з відповідача неоплачену частину основної заборгованості в розмірі 1 713 261, 80 грн.

По справі були оголошені перерви з 26.05.20р. по 09.06.20р. та 09.06.20р. по 25.06.20р.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд ,-

ВСТАНОВИВ :

15.07.19р. між ТОВ «Уніпроменергосервіс» (замовник) та ТОВ «Строгаз» (підрядник) було укладено договір підряду №35, відповідно до умов якого та специфікації №1 від 15.07.19р. до вищезазначеного договору підрядник у період липень -грудень 2019р. виконав підрядні роботи на загальну суму 5 112 047, 80 грн. ( що підтверджується відповідними актами приймання виконаних підрядних, підписаних відповідачем без зауважень, а.с.37-67 ), а замовник відповідно до п.4.1. договору зобов`язався здійснити оплату виконаних робіт поетапно (щомісячно): передплата - 360 000, 00 грн. з ПДВ (п.4.1.1. договору); частина, яка залишилася - до 10 календарних днів від дати підписання сторонами відповідних актів, на підставі наданих підрядником рахунків та податкових накладних, якщо інше не визначено специфікаціями.

Згідно п.4.8 договору : у випадку затримки платежів від ПАТ «ДМК» оплата за виконані роботи буде виконана по факту зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок замовника.

В п.9.2. договору сторони погодили, що у випадку порушення строку оплати виконаних робіт, замовник сплачує підряднику пеню в розмірі 0, 01% від несплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який нараховується пеня. (а.с.23-35).

Однак відповідач в порушення прийнятих на себе зобов`язань виконані позивачем роботи у повному обсязі не оплатив (сплачено лише 1 598 786, 00 грн.) ; у зв`язку з чим ( згідно наданого позивачем розрахунку) за відповідачем станом на 31.03.20р. рахувалась заборгованість за вищезазначеним договором у розмірі 3 513 261, 80 грн. Окрім того - позивач відповідно до п.9.2. договору та приписів ст. 625 ЦК України нарахував відповідачу: 381 269, 56 грн. - пені; 44 806, 10 грн. - інфляційних втрат; 15 756, 13 грн. - 3% річних.

На час прийняття рішення у справі сторонами було надано докази часткового погашення відповідачем основної заборгованості за договором підряду після відкриття провадження у справі в розмірі 1 800 000, 00 грн. В той же час , доказів сплати іншої частини основної заборгованості в розмірі 1 713 261, 80 грн., пені, інфляційних втрат та 3% річних відповідач не надав.

Згідно із приписами ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України : за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ч.3-4 ст. 13 ГПК України : кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до приписів ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо: 1) спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства; 2) відсутній предмет спору; 3) суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 2, 4, 5 частини першої статті 175 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною другою статті 175 цього Кодексу; 4) позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом; 5) після відкриття провадження у справі між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до міжнародного комерційного арбітражу або третейського суду, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана; 6) настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва; 7) сторони уклали мирову угоду і вона затверджена судом. Якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Положення статті 233 Господарського кодексу України, що кореспондується з положеннями ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, встановлює, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може, з урахуванням інтересів боржника, зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

При цьому, відповідно до п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26 грудня 2011 року N 18 встановлено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. У зазначеній нормі ГПК йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені), а тому вона не може застосовуватися у вирішенні спорів, пов`язаних з відшкодуванням сум збитків та шкоди (стаття 22, глава 82 Цивільного кодексу України). Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв`язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України. У резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню. Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Враховуючи вищевикладене суд , суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача: 1 713 261, 80 грн. - основної заборгованості за договором; 44 806, 10 грн. - інфляційних втрат та 15 756, 13 грн. - 3% річних; в задоволенні частини позовних вимог про стягнення з відповідача 1 800 000, 00 грн. - основної заборгованості за договором - суд вважає за необхідне закрити провадження у справі - за відсутністю предмету спору ( оскільки відповідачем після відкриття провадження у справі було сплачено частину основної заборгованості). Одночасно, суд вважає за можливе ( з урахуванням клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, доданих до заяви доказів на її обґрунтування; часткового погашення відповідачем основної заборгованості за договором в розмірі 1 800 000, 00 грн. , ступені вини відповідача ) зменшити розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача, до 10 000, 00 грн.

В той же час, заперечення відповідач відносно того, що заборгованість перед позивачем виникла виключно внаслідок невиконання ПАТ «ДМК» своїх обов`язків перед відповідачем , що в свою чергу є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог ; суд оцінює критично (оскільки невиконання контрагентом своїх зобов`язань не звільняє відповідача від зобов`язань за договором ) .

Також, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат в розмірі 15 000,00 грн. на послуги адвоката , суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.126 Господарського процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути не співрозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Позивачем в обґрунтування понесення ним витрат на оплату послуг адвоката надано договір-доручення про надання правової допомоги №24/01/20ЗФ від 24.01.20р., додаток №1 до нього, платіжне доручення №21 від 14.04.20р. про сплату на користь адвокатського об`єднання «Мітрак» 15 000, 00 грн. (а.с.105-113).

Враховуючи вищезазначене та відсутність будь-яких заперечень відповідача стосовно розміру адвокатських витрат , понесених позивачем , ці витрати підлягають стягненню з відповідача .

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 13, 74, 231, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України, господарський суд , -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2.Стягнути з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Уніпроменергосервіс» ( 51931, м. Кам`янське , вул. Сачка, б.17, кв. 51; ) на користь позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Строгаз» ( 69124, м. Запоріжжя, вул. Дорошенка, буд.6-А, кв.71; ): 1 713 261, 80 грн. - основної заборгованості за договором; 10 000, 00 грн. - пені; 44 806, 10 грн. - інфляційних втрат; 15 756, 13 грн. - 3% річних; 59 326, 39 грн. - витрат на сплату судового збору та 15 000, 00 грн. - витрат на професійну правничу допомогу.

Видати відповідний наказ після набрання рішенням чинності.

3. Закрити провадження в частині стягнення з відповідача 1 800 000, 00 грн. основної заборгованості за договором підряду №35 від 15.07.19р.

Відповідно до вимог ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно до вимог ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення . Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду , зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення .

Відповідно до вимог ст. 257 ГПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції .

Повне рішення складено 06.07.2020р.

Суддя О.Ю.Васильєв