РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.07.2020Справа № 910/16334/19
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Магістральне Будівництво»

до 1. Акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії «Управління магістральних Газопроводів «Прикарпаттрансгаз»

2. Акціонерного товариства «БАНК АЛЬЯНС»

про стягнення 221 290, 51 грн, визнання договору та банківських гарантій недійсними

Господарський суд міста Києва у складі судді Спичака О.М.

за участю секретаря судового засідання

Тарасюк І.М.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Мотлях О.О.

від відповідача 1: Фурман Р.В.

від відповідача 2: Педенко Л.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Магістральне Будівництво» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного Товариства «Укртрансгаз» в особі філії «Управління магістральних Газопроводів «Прикарпаттрансгаз» та Акціонерного товариства «БАНК АЛЬЯНС» про: визнання банківських гарантій №11534-19 від 14.05.2019р., №11533-19 від 14.05.2019р. та №11567-19 від 14.05.2019р. такими, що не підлягають виконанню; стягнення з відповідача 1 набутих без достатньої правової підстави грошових коштів в сумі 155 504,20 грн.; визнання недійсним кредитного договору №19-120/ЮК від 06.08.2019р.; стягнення з відповідача 2 збитків в розмірі 65 786,30 грн.

В обґрунтування позовних вимог про визнання банківських гарантій № 11534-19 від 14.05.2019, №11533-19 від 14.05.2019, №11567-19 від 14.05.2019 такими, що не підлягають виконанню, позивач посилається на те, що відповідачем-2 сплачено грошові кошти відповідачу-1 за банківськими гарантіями № 11534-19 від 14.05.2019, №11533-19 від 14.05.2019, №11567-19 від 14.05.2019 без належних на те правових підстав та в порушення порядку забезпечення зобов`язань. В свою чергу, вимоги позивача про стягнення на його користь з відповідача-1 коштів в розмірі 155 504,20 грн., набутих без достатньої правової підстави, обґрунтовані створенням позивачу зобов`язання по відшкодуванню коштів за договорами про надання банківських гарантій № 11534-19 від 14.05.2019, №11533-19 від 14.05.2019, №11567-19 від 14.05.2019, яке не виникло б у позивача за умови, що відповідач-2 діяв би правомірно під час виконання своїх зобов`язань за гарантіями. В обґрунтування вимоги про визнання недійсним договору про надання кредиту №19-120/ЮК від 06.08.2019, укладеного між позивачем та відповідачем-2, позивач зазначає, що відповідач-2 протиправними діями створив тяжкі обставини для позивача, у зв`язку з чим, позивач був змушений укласти означений договір на вкрай невигідних для себе умовах. Вимога про стягнення з відповідача-2 майнової шкоди (збитків) у розмірі 65 786,30 грн. обґрунтована, тим, що у випадку правомірних дій відповідача-2 у позивача не настали б зобов`язання з відшкодування сплачених сум за Договорами про надання банківських гарантій № 11534-19 від 14.05.2019, №11533-19 від 14.05.2019, №11567-19 від 14.05.2019, що в свою чергу не призвело б до необхідності укладення Договору про надання кредиту №19-120/ЮК від 06.08.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/16334/19 від 25.11.2019 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Магістральне Будівництво» залишено без руху.

03.12.2019 на адресу Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви (на виконання вимог ухвали суду від 25.11.2019).

Ухвалою від 19.12.2019р. відкрито провадження по справі; постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 15.01.2020р.

Відповідач 1 у відзиві проти задоволення позовних вимог надав заперечення посилаючись на те, що гарантом було правомірно сплачено суму гарантії на вимогу бенефіціара. До того ж, відповідачем 1 наголошено на безпідставності тверджень позивача щодо отримання Акціонерним товариством «Укртрансгаз» в особі філії «Управління магістральних Газопроводів «Прикарпаттрансгаз» грошових коштів в сумі 155 504,20 грн. без належної правової підстави. Також відповідачем 1 наголошено на необґрунтованості вимог позивача про визнання недійсним договору про надання кредиту.

Відповідач 2 у відзиві проти задоволення позовних вимог також надав заперечення посилаючись наявність підстав для сплати суми гарантії на підставі банківських гарантій №11534-19 від 14.05.2019, №11533-19 від 14.05.2019, №11567-19 від 14.05.2019. При цьому, вказаним учасником судового процесу вказано, що на момент сплати суми гарантій, строк їх дії не закінчився. Відповідачем 2 також вказано на безпідставність посилань позивача на укладання кредитного договору через введення позичальника в оману.

15.01.2020р. судом було відкладено підготовче засідання на 05.02.2020р.

05.02.2020р. судом було відкладено підготовче засідання на 26.02.2020р.

26.02.2020р. підготовче провадження було закрито та призначено розгляд справи по суті на 18.03.2020р.

18.03.2020р. судом було відкладено розгляд справи по суті на 15.04.2020р.

15.04.2020р. судове засідання не відбулось.

Ухвалою від 24.04.2020р. призначено розгляд справи по суті на 20.05.2020р.

20.05.2020р. у зв`язку з перебуванням судді Спичака О.М. на навчанні в Національній школі суддів України судове засідання не відбулось.

Ухвалою від 25.05.2020р. розгляд справи по суті було призначено на 17.06.2020р.

17.06.2020р. розгляд справи було відкладено на 01.07.2020р.

Представником позивача у судовому засіданні 01.07.2020р. було надано усні пояснення по суті справи, згідно змісту яких позовні вимоги підтримано в повному обсязі.

Представником відповідача 1 проти задоволення позовних вимог було надано заперечення.

Представник відповідача 2 проти задоволення позову також заперечив.

В судовому засіданні 01.07.2020р. на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення всіх учасників судового процесу, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

04.07.2019р. філією «Управління магістральних Газопроводів «Прикарпаттрансгаз» Акціонерного товариства «Укртрансгаз» було оприлюднено оголошення про проведення процедури відкритих торгів на веб-порталі уповноваженого органу з питань закупівель, вид предмета закупівлі: Фарбування та скління «Відновлення лако-фарбового покриття та антикорозійного покриття на переходах "земля-повітря" надземних переходів магістральних газопроводів УМГ "Прикарпаттрансгаз"» за трьома лотами:

- лот 1. Відновлення лако-фарбового покриття надземного переходу МГ "Союз" на км 2433,9 через р.Бистриця Солотвинська, в т.ч. з відновленням протикорозійного ізоляційного покриття на переході "земля-повітря" в межах обслуговування Богородчанського ЛВУМГ. Опис предмету закупівлі: лот 1. Відновлення лако-фарбового покриття надземного переходу МГ "Союз" на км 2433,9 через р.Бистриця Солотвинська, в т.ч. з відновленням протикорозійного ізоляційного покриття на переході "земля-повітря" в межах обслуговування Богородчанського ЛВУМГ;

- лот 2. Відновлення лако-фарбового покриття надземного переходу МГ "Прогрес" на км 4386 через р.Бистриця Солотвинська, в т.ч. з відновленням протикорозійного ізоляційного покриття на переході "земля-повітря" в межах обслуговування Богородчанського ЛВУМГ. Опис предмету закупівлі: лот 2. Відновлення лако-фарбового покриття надземного переходу МГ "Прогрес" на км 4386 через р.Бистриця Солотвинська, в т.ч. з відновленням протикорозійного ізоляційного покриття на переході "земля-повітря" в межах обслуговування Богородчанського ЛВУМГ;

- лот 3. Відновлення лако-фарбового покриття та заміни діелектричних прокладок на опорах надземного переходу МГ «ДУД-ІІ» км 34,18 через р. Свіча в межах обслуговування Долинського ЛВУМГ та відновлення лако-фарбового покриття надземного переходу №13 МГ "У-П-У" на км 4312,61 в т.ч. з відновленням протикорозійного покриття на переході ""земля-повітря" в межах обслуговування Закарпатського ЛВУМГ. Опис предмету закупівлі: лот 3.Відновлення лако-фарбового покриття та заміни діелектричних прокладок на опорах надземного переходу МГ «ДУД-ІІ» км 34,18 через р. Свіча в межах обслуговування Долинського ЛВУМГ та відновлення лако-фарбового покриття надземного переходу №13 МГ "У-П-У" на км 4312,61 в т.ч. з відновленням протикорозійного покриття на переході ""земля-повітря" в межах обслуговування Закарпатського ЛВУМГ.

Для участі у процедурі тендерні пропозиції було подано, в тому числі, Товариством з обмеженою відповідальністю «Магістральне Будівництво».

14.05.2019р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Магістральне Будівництво» (принципал) та Акціонерним товариством «Банк Альянс» (гарант) було укладено договори про надання гарантії №11534-19, №11533-19, №11567-69, розділом 1 яких визначено, що за заявою принципала банк надає на користь бенефіциара (Акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії «Управління магістральних Газопроводів «Прикарпаттрансгаз») гарантію, якою зобов`язується сплатити бенефіціару на письмову вимогу грошову суму у разі гарантійного випадку та дотримання умов гарантії та цього договору.

Гарантійним випадком у розмінні договорів №11534-19 від 14.05.2019р., №11533-19 від 14.05.2019р., №11567-69 від 14.05.2019р. є:

а) відкликання тендерної пропозиції принципалом після закінчення строку її подання, але до того, як сплив строк, протягом якого тендерні пропозиції вважаються чинними;

б) непідписання принципалом, який став переможцем процедури торгів, договору про закупівлю;

в) ненадання принципалом, який став переможцем процедури торгів, у строк визначений в абзаці другому частини третьої ст.17 Закону України «Про публічні закупівлі», документів, що підтверджують відсутність підстав, передбачених ст.17 Закону України «Про публічні закупівлі»;

г) ненадання принципалом, який став переможцем процедури торгів, забезпечення виконання договору про закупівлю після отримання повідомлення про намір укласти договір, якщо надання такого забезпечення передбачено тендерною документацією.

У п.1.4 договорів №11534-19 від 14.05.2019р., №11533-19 від 14.05.2019р., №11567-69 від 14.05.2019р. вказано, що гарантія діє з 15.05.2019р. по 12.09.2019р. включно.

За умовами п.3.2 договорів №11534-19 від 14.05.2019р., №11533-19 від 14.05.2019р., №11567-69 від 14.05.2019р. письмова вимога бенефіціара може бути пред`явлена лише до закінчення строку дії гарантії. Після закінчення строку гарантія безумовно втрачає силу і повинна бути повернена банку.

Банк розглядає вимогу бенефіціара із доданими до неї документами протягом 5 робочих днів з дати її отримання. Протягом одного робочого дня від дати отримання вимоги бенефіціара по гарантії, банк письмово повідомляє принципала про отримання такої вимоги та направляє її копію (разом з копіями документів, якими вона супроводжувалась, якщо подання таких документів передбачалось умовами гарантії). Принципал у строк, визначений у письмовій вимозі банку, зобов`язаний: перерахувати банку грошові кошти в сумі, зазначені гарантом та необхідній для виконання вимоги бенефіціара на оплату гарантії, на рахунок визначений банком; письмово повідомити банк про виявлені невідповідності у вимозі та у доданих до вимоги бенефіціара документах вимогам гарантії (п.п.3.5 договорів №11534-19 від 14.05.2019р., №11533-19 від 14.05.2019р., №11567-69 від 14.05.2019р.).

У п.3.8 договорів №11534-19 від 14.05.2019р., №11533-19 від 14.05.2019р., №11567-69 від 14.05.2019р. передбачено обов`язок принципала негайно, але не пізніше двох робочих днів з дня настання обставини, повідомити банк та бенефіціара про скасування чи припинення тендеру.

В якості забезпечення тендерної пропозиції за трьома лотами Товариством з обмеженою відповідальністю «Магістральне Будівництво» було надано банківські гарантії №11534-19 від 14.05.2019р., №11533-19 від 14.05.2019р. та №11567-19 від 14.05.2019р. Акціонерного товариства «Банк Альянс».

Згідно банківської гарантії №11567-19 від 14.05.2019р. банк-гарант безвідклично зобов`язався потягом 5 банківських днів сплатити суму гарантії в розмірі 33 945,08 грн. (лот №3), після одержання паперового оригіналу оформленої належним чином (підпис уповноваженої особи, печатка бенефіціара) першої вимоги бенефіціара, без необхідності для бенефіціара обґрунтувати свою вимогу, за умови якщо в тексті вимоги буде зазначено, що сума, яка вимагається, повинна бути сплачена у зв`язку з тим, що настала одна з таких обставин: принципал відкликав тендерну пропозицію після закінчення строку її подання , але до того, як сплив строк, протягом якого тендерні пропозиції вважаються чинними; принципал не підписав договору про закупівлю; принципал, який став переможцем процедури торгів, не надав у строк визначений в абзаці другому частини третьої ст.17 Закону України «Про публічні закупівлі», документів, що підтверджують відсутність підстав, передбачених ст.17 Закону України «Про публічні закупівлі»; принципал, який став переможцем процедури торгів, не надав забезпечення виконання договору про закупівлю після отримання повідомлення про намір укласти договір, якщо надання такого забезпечення передбачено тендерною документацією.

Строк дії гарантії №11567-19 від 14.05.2019р. закінчується 12.09.2019р. Строк дії цієї гарантії вважається закінченим, а ця банківська гарантія підлягає поверненню принципалу протягом п`яти банківських днів з дня настання однієї з таких обставин: закінчення строку дії забезпечення тендерної пропозиції, зазначеного в тендерній документації та/або укладення договору про закупівлю з учасником, який став переможцем тендеру та/або відкликання тендерної пропозиції до закінчення строку її подання та/або закінчення процедури закупівлі у разі неукладення договору про закупівлю з жодним з учасників, які подали тендерні пропозиції.

Відповідно до банківської гарантії №11534-19 від 14.05.2019р. банк-гарант безвідклично зобов`язався потягом 5 банківських днів сплатити суму гарантії в розмірі 60553,15 грн. (лот №2), після одержання паперового оригіналу оформленої належним чином (підпис уповноваженої особи, печатка бенефіціара) першої вимоги бенефіціара, без необхідності для бенефіціара обґрунтувати свою вимогу, за умови якщо в тексті вимоги буде зазначено, що сума, яка вимагається, повинна бути сплачена у зв`язку з тим, що настала одна з таких обставин: принципал відкликав тендерну пропозицію після закінчення строку її подання , але до того, як сплив строк, протягом якого тендерні пропозиції вважаються чинними; принципал не підписав договору про закупівлю; принципал, який став переможцем процедури торгів, не надав у строк визначений в абзаці другому частини третьої ст.17 Закону України «Про публічні закупівлі», документів, що підтверджують відсутність підстав, передбачених ст.17 Закону України «Про публічні закупівлі»; принципал, який став переможцем процедури торгів, не надав забезпечення виконання договору про закупівлю після отримання повідомлення про намір укласти договір, якщо надання такого забезпечення передбачено тендерною документацією.

Строк дії гарантії №11534-9 від 14.05.2019р. закінчується 12.09.2019р. Строк дії цієї гарантії вважається закінченим, а ця банківська гарантія підлягає поверненню принципалу протягом п`яти банківських днів з дня настання однієї з таких обставин: закінчення строку дії забезпечення тендерної пропозиції, зазначеного в тендерній документації та/або укладення договору про закупівлю з учасником, який став переможцем тендеру та/або відкликання тендерної пропозиції до закінчення строку її подання та/або закінчення процедури закупівлі у разі неукладення договору про закупівлю з жодним з учасників, які подали тендерні пропозиції.

За умовами банківської гарантії №11533-19 від 14.05.2019р. банк-гарант безвідклично зобов`язався потягом 5 банківських днів сплатити суму гарантії в розмірі 61005,98 грн. (лот №1), після одержання паперового оригіналу оформленої належним чином (підпис уповноваженої особи, печатка бенефіціара) першої вимоги бенефіціара, без необхідності для бенефіціара обґрунтувати свою вимогу, за умови якщо в тексті вимоги буде зазначено, що сума, яка вимагається, повинна бути сплачена у зв`язку з тим, що настала одна з таких обставин: принципал відкликав тендерну пропозицію після закінчення строку її подання , але до того, як сплив строк, протягом якого тендерні пропозиції вважаються чинними; принципал не підписав договору про закупівлю; принципал, який став переможцем процедури торгів, не надав у строк визначений в абзаці другому частини третьої ст.17 Закону України «Про публічні закупівлі», документів, що підтверджують відсутність підстав, передбачених ст.17 Закону України «Про публічні закупівлі»; принципал, який став переможцем процедури торгів, не надав забезпечення виконання договору про закупівлю після отримання повідомлення про намір укласти договір, якщо надання такого забезпечення передбачено тендерною документацією.

Строк дії гарантії №11533-19 від 14.05.2019р. закінчується 12.09.2019р. Строк дії цієї гарантії вважається закінченим, а ця банківська гарантія підлягає поверненню принципалу протягом п`яти банківських днів з дня настання однієї з таких обставин: закінчення строку дії забезпечення тендерної пропозиції, зазначеного в тендерній документації та/або укладення договору про закупівлю з учасником, який став переможцем тендеру та/або відкликання тендерної пропозиції до закінчення строку її подання та/або закінчення процедури закупівлі у разі неукладення договору про закупівлю з жодним з учасників, які подали тендерні пропозиції.

Згідно змісту протоколів №59.1-р.1 від 05.07.2019р. (лот №1), №59.1-р.2 від 05.07.2019р. (лот №2) та №59.1-р.3 (лот №3) розгляду тендерних пропозицій затверджено тендерні пропозиції Товариства з обмеженою відповідальністю «Магістральне Будівництво» по всіх лотах закупівлі та визначено позивача переможцем процедури закупівлі.

05.07.2019р. на сайті уповноваженого органу з питань закупівель були опубліковані повідомлення №59.1-д.1, №59.1-д.2 та №59.1-д.3 про намір укласти договори з Товариством з обмеженою відповідальністю «Магістральне Будівництво».

Згідно рішень тендерного комітету відповідача 1, які оформлено протоколами №59.1-р.1-вдх.1 від 16.07.2019р., №59.1-р.2-вдх.2 від 16.07.2019р. та №59.1-р.3-вдх.3 від 16.07.2019р. у зв`язку з ненаданням переможцем торгів інформації для встановлення відсутності підстав, що визначені ч.2 ст.17 Закону України «Про публічні закупівлі» та п.п.2.2.2 додатку ІІІ до тендерної документації, було відхилено тендерні пропозиції Товариства з обмеженою відповідальністю «Магістральне Будівництво».

Рішеннями тендерного комітету філії «Управління магістральних Газопроводів «Прикарпаттрансгаз» Акціонерного товариства «Укртрансгаз», які оформлені протоколами №59.1-відм від 16.07.2019р., №59.2-відм від 16.07.2019р., №59.3-відм від 16.07.2019р. відмінено закупівлі «Фарбування та скління «Відновлення лако-фарбового покриття та антикорозійного покриття на переходах "земля-повітря" надземних переходів магістральних газопроводів УМГ "Прикарпаттрансгаз"» за всіма трьома лотами.

28.07.2019р. було сформовано звіти про результати проведення процедур закупівлі за всіма трьома лотами.

29.07.2019р. Акціонерним товариством «БАНК АЛЬЯНС» було отримано вимоги №2601ВИХ-19-1983 від 19.07.2019р., №2601-ВИХ-19-1984 від 19.07.2019р., №2601ВИХ-18-1982 від 19.07.2019р. Акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії «Управління магістральних Газопроводів «Прикарпаттрансгаз» за банківськими гарантіями №11534-19 від 14.05.2019р., №11533-19 від 14.05.2019р. та №11567-19 від 14.05.2019р. Про отримання вказаних вимог банком свідчить штамп реєстрації вхідної кореспонденції Акціонерного товариства «БАНК АЛЬЯНС» у нижньому правому куті супровідного листа №511/224/2019 від 25.07.2019р. У вимогах до гаранта визначено, що тендерні пропозиції принципала були відхилені, оскільки останній не надав інформації для встановлення відсутності підстав, що визначені ч.2 ст.17 Закону України «Про публічні закупівлі» та п.п.2.2.2 додатку ІІІ до тендерної документації.

Листами №21.2/2-2192 від 30.07.2019р., №21.2/2-2193 від 30.07.2019р., №21.2/2-2194 від 30.07.2019р. Акціонерним товариством «БАНК АЛЬЯНС» було повідомлено Товариство з обмеженою відповідальністю «Магістральне Будівництво» про отримання 29.07.2019р. вимог бенефіціара про сплату гарантії у зв`язку з настанням гарантійного випадку.

Згідно платіжних доручень №2 від 06.08.2019р. на суму 33 945,08 грн., №3 від 06.08.2019р. на суму 61 005,98 грн., №4 від 06.08.2019р. на суму 60 553,15 грн. на викоанння вимог №2601ВИХ-19-1983 від 19.07.2019р., №2601-ВИХ-19-1984 від 19.07.2019р., №2601ВИХ-18-1982 від 19.07.2019р. Акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії «Управління магістральних Газопроводів «Прикарпаттрансгаз» за банківськими гарантіями №11534-19 від 14.05.2019р., №11533-19 від 14.05.2019р. та №11567-19 від 14.05.2019р. банком було перераховано на рахунок бенефіціара грошові кошти на загальну суму 155 504,21 грн.

06.08.2019р. між Акціонерним товариством «БАНК АЛЬЯНС» (кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Магістральне Будівництво» (позичальник) було укладено договір про надання кредиту №19-120/ЮК, за умовами п.1.1 якого кредитор надає позичальнику кредит в сумі 120 000 грн. на термін до 05.02.2020р. (включно) зі сплатою фіксованої процентної ставки за користування кредитом у розмірі 24% річних. Графік погашення заборгованості наведено у додатку №1 до договору.

У п.1.6 договору №19-120/ЮК від 06.08.2019р. вказано, що цільове призначення кредиту - погашення заборгованості перед Акціонерним товариством «Банк Альянс» за сплаченими кредитором вимогами №2601ВИХ-19-1983 від 19.07.2019р., №2601-ВИХ-19-1984 від 19.07.2019р., №2601ВИХ-18-1982 від 19.07.2019р. Акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії «Управління магістральних Газопроводів «Прикарпаттрансгаз» за банківськими гарантіями №11534-19 від 14.05.2019р., №11533-19 від 14.05.2019р. та №11567-19 від 14.05.2019р.

У розділі 2 договору №19-120/ЮК від 06.08.2019р. сторонами узгоджено забезпечення виконання зобов`язань позичальника.

У додатку №1 до договору №19-120/ЮК від 06.08.2019р. визначено графік погашення кредиту, згідно змісту якого кінцевим строком повернення коштів є 05.02.2020р.

Договір набирає чинності з дати його укладення та діє до повного виконання позичальником прийнятих на себе зобов`язань за договором, в тому числі, повного погашення позичальником заборгованості за кредитом, процентами, комісіями, неустойками, іншими платежами/сумами, що підлягають сплаті позичальником на користь кредитора за цим договором.

З матеріалів справи вбачається, що позичальником було частково повернуто банку кредитні кошти та сплачено проценти за користування кредитом на загальну суму 65 786,30 грн.

Наразі, за твердженнями позивача, банківські гарантії № 11534-19 від 14.05.2019, №11533-19 від 14.05.2019, №11567-19 від 14.05.2019 є такими, що не підлягають виконанню, оскільки відповідачем-2 сплачено грошові кошти відповідачу-1 за банківськими гарантіями без належних на те правових підстав та в порушення порядку забезпечення зобов`язань. Одночасно, стягнуті на користь відповідача 2 з відповідача-1 кошти в розмірі 155 504,20 грн., здійснено без достатньої правової підстави та обґрунтоване створенням позивачу зобов`язання по відшкодуванню коштів за договорами про надання банківських гарантій № 11534-19 від 14.05.2019, №11533-19 від 14.05.2019, №11567-19 від 14.05.2019, яке не виникло б у позивача за умови, що відповідач-2 діяв би правомірно під час виконання своїх зобов`язань за гарантіями. До того ж, позивачем вказано, що договір про надання кредиту №19-120/ЮК від 06.08.2019, укладено між позивачем та відповідачем-2, оскільки останній протиправними діями створив тяжкі обставини для позивача, у зв`язку з чим, позивач був змушений укласти означений договір на вкрай невигідних для себе умовах. До того ж, неправомірні дії відповідача 2 призвели до спричинення майнової шкоди (збитків) у розмірі 65 786,30 грн., як суми яка була сплачена позичальником в якості повернення банку суми кредиту та процентів за його користування.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об`єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв`язок, господарський суд вважає що позов не підлягає задоволенню. При цьому, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Частиною 2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України визначено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

У рішенні №18-рп/2004 від 01.12.2004р. Конституційного суду України (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч.1 ста.4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Конституційний суд України у вказаному рішенні зазначає, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Щодо порушеного права господарський суд зазначає, що таким слід розуміти такий стан суб`єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб`єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов`язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Установивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Одночасно, слід зазначити, що згідно ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно приписів ст.9 Конституції України, статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» і статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами зазначених документів, ратифікованих законами України.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, способи захисту за своїм призначенням можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. При цьому, метою застосування певного способу захисту є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб`єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню. Аналогічну позицію викладено у листі Верховного Суду України від 01.04.2014 р. «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України».

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини наголосив, що зазначена норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені у правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції та надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ акцентував, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Таким чином, виходячи зі змісту ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України, ст.20 Господарського кодексу України застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб`єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством - ефективність), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Судом вище було встановлено, що 14.05.2019р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Магістральне Будівництво» (принципал) та Акціонерним товариством «Банк Альянс» (гарант) було укладено договори про надання гарантії №11534-19, №11533-19, №11567-69, розділом 1 яких визначено, що за заявою принципала банк надаає на користь бенефіциара (Акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії «Управління магістральних Газопроводів «Прикарпаттрансгаз») гарантію, якою зобов`язується сплатити бенефіціару на письмову вимогу грошову суму у разі гарантійного випадку та дотримання умов гарантії та цього договору.

Гарантійним випадком у розмінні договорів №11534-19 від 14.05.2019р., №11533-19 від 14.05.2019р., №11567-69 від 14.05.2019р. є:

а) відкликання тендерної пропозиції принципалом після закінчення строку її подання, але до того, як сплив строк, протягом якого тендерні пропозиції вважаються чинними;

б) непідписання принципалом, який став переможцем процедури торгів, договору про закупівлю;

в) ненадання принципалом, який став переможцем процедури торгів, у строк визначений в абзаці другому частини третьої ст.17 Закону України «Про публічні закупівлі», документів, що підтверджують відсутність підстав, передбачених ст.17 Закону України «Про публічні закупівлі»;

г) ненадання принципалом, який став переможцем процедури торгів, забезпечення виконання договору про закупівлю після отримання повідомлення про намір укласти договір, якщо надання такого забезпечення передбачено тендерною документацією.

У п.1.4 договорів №11534-19 від 14.05.2019р., №11533-19 від 14.05.2019р., №11567-69 від 14.05.2019р. вказано, що гарантія діє з 15.05.2019р. по 12,09.2019р. включно.

За умовами п.3.2 договорів №11534-19 від 14.05.2019р., №11533-19 від 14.05.2019р., №11567-69 від 14.05.2019р. письмова вимога бенефіціара може бути пред`явлена лише до закінчення строку дії гарантії. Після закінчення строку гарантія безумовно втрачає силу і повинна бути повернена банку.

Банк розглядає вимогу бенефіціара із доданими до неї документами протягом 5 робочих днів з дати її отримання. Протягом одного робочого дня від дати отримання вимоги бенефіціара по гарантії, банк письмово повідомляє принципала про отримання такої вимоги та направляє її копію (разом з копіями документів, якими вона супроводжувалась, якщо подання таких документів передбачалось умовами гарантії). Принципал у строк, визначений у письмовій вимозі банку, зобов`язаний: перерахувати банку грошові кошти в сумі, зазначені гарантом та необхідній для виконання вимоги бенефіціара на оплату гарантії, на рахунок визначений банком; письмово повідомити банк про виявлені невідповідності у вимозі та у доданих до вимоги бенефіціара документах вимогам гарантії (п.п.3.5 договорів №11534-19 від 14.05.2019р., №11533-19 від 14.05.2019р., №11567-69 від 14.05.2019р.).

У п.3.8 договорів №11534-19 від 14.05.2019р., №11533-19 від 14.05.2019р., №11567-69 від 14.05.2019р. передбачено обов`язок принципала негайно, але не пізніше двох робочих днів з дня настання обставини, повідомити банк та бенефіціара про скасування чи припинення тендеру.

В якості забезпечення тендерної пропозиції за трьома лотами Товариством з обмеженою відповідальністю «Магістральне Будівництво» було надано банківські гарантії №11534-19 від 14.05.2019р., №11533-19 від 14.05.2019р. та №11567-19 від 14.05.2019р. Акціонерного товариства «Банк Альянс».

Згідно банківської гарантії №11567-19 від 14.05.2019р. банк-гарант безвідклично зобов`язався потягом 5 банківських днів сплатити суму гарантії в розмірі 33 945,08 грн. (лот №3), після одержання паперового оригіналу оформленої належним чином (підпис уповноваженої особи, печатка бенефіціара) першої вимоги бенефіціара, без необхідності для бенефіціара обґрунтувати свою вимогу, за умови якщо в тексті вимоги буде зазначено, що сума, яка вимагається, повинна бути сплачена у зв`язку з тим, що настала одна з таких обставин: принципал відкликав тендерну пропозицію після закінчення строку її подання , але до того, як сплив строк, протягом якого тендерні пропозиції вважаються чинними; принципал не підписав договору про закупівлю; принципал, який став переможцем процедури торгів, не надав у строк визначений в абзаці другому частини третьої ст.17 Закону України «Про публічні закупівлі», документів, що підтверджують відсутність підстав, передбачених ст.17 Закону України «Про публічні закупівлі»; принципал, який став переможцем процедури торгів, не надав забезпечення виконання договору про закупівлю після отримання повідомлення про намір укласти договір, якщо надання такого забезпечення передбачено тендерною документацією.

Відповідно до банківської гарантії №11534-19 від 14.05.2019р. банк-гарант безвідклично зобов`язався потягом 5 банківських днів сплатити суму гарантії в розмірі 60553,15 грн. (лот №2), після одержання паперового оригіналу оформленої належним чином (підпис уповноваженої особи, печатка бенефіціара) першої вимоги бенефіціара, без необхідності для бенефіціара обґрунтувати свою вимогу, за умови якщо в тексті вимоги буде зазначено, що сума, яка вимагається, повинна бути сплачена у зв`язку з тим, що настала одна з таких обставин: принципал відкликав тендерну пропозицію після закінчення строку її подання , але до того, як сплив строк, протягом якого тендерні пропозиції вважаються чинними; принципал не підписав договору про закупівлю; принципал, який став переможцем процедури торгів, не надав у строк визначений в абзаці другому частини третьої ст.17 Закону України «Про публічні закупівлі», документів, що підтверджують відсутність підстав, передбачених ст.17 Закону України «Про публічні закупівлі»; принципал, який став переможцем процедури торгів, не надав забезпечення виконання договору про закупівлю після отримання повідомлення про намір укласти договір, якщо надання такого забезпечення передбачено тендерною документацією.

За умовами банківської гарантії №11533-19 від 14.05.2019р. банк-гарант безвідклично зобов`язався потягом 5 банківських днів сплатити суму гарантії в розмірі 61005,98 грн. (лот №1), після одержання паперового оригіналу оформленої належним чином (підпис уповноваженої особи, печатка бенефіціара) першої вимоги бенефіціара, без необхідності для бенефіціара обґрунтувати свою вимогу, за умови якщо в тексті вимоги буде зазначено, що сума, яка вимагається, повинна бути сплачена у зв`язку з тим, що настала одна з таких обставин: принципал відкликав тендерну пропозицію після закінчення строку її подання , але до того, як сплив строк, протягом якого тендерні пропозиції вважаються чинними; принципал не підписав договору про закупівлю; принципал, який став переможцем процедури торгів, не надав у строк визначений в абзаці другому частини третьої ст.17 Закону України «Про публічні закупівлі», документів, що підтверджують відсутність підстав, передбачених ст.17 Закону України «Про публічні закупівлі»; принципал, який став переможцем процедури торгів, не надав забезпечення виконання договору про закупівлю після отримання повідомлення про намір укласти договір, якщо надання такого забезпечення передбачено тендерною документацією.

29.07.2019р. Акціонерним товариством «БАНК АЛЬЯНС» було отримано вимоги №2601ВИХ-19-1983 від 19.07.2019р., №2601-ВИХ-19-1984 від 19.07.2019р., №2601ВИХ-18-1982 від 19.07.2019р. Акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії «Управління магістральних Газопроводів «Прикарпаттрансгаз» за банківськими гарантіями №11534-19 від 14.05.2019р., №11533-19 від 14.05.2019р. та №11567-19 від 14.05.2019р. Про отримання вказаних вимог банком свідчить штамп реєстрації вхідної кореспонденції Акціонерного товариства «БАНК АЛЬЯНС» у нижньому правому куті супровідного листа №511/224/2019 від 25.07.2019р. У вимогах до гаранта визначено, що тендерні пропозиції принципала були відхилені, оскільки останній не надав інформації для встановлення відсутності підстав, що визначені ч.2 ст.17 Закону України «Про публічні закупівлі» та п.п.2.2.2 додатку ІІІ до тендерної документації.

Згідно платіжних доручень №2 від 06.08.2019р. на суму 33 945,08 грн., №3 від 06.08.2019р. на суму 61 005,98 грн., №4 від 06.08.2019р. на суму 60 553,15 грн. на викоанння вимог №2601ВИХ-19-1983 від 19.07.2019р., №2601-ВИХ-19-1984 від 19.07.2019р., №2601ВИХ-18-1982 від 19.07.2019р. Акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії «Управління магістральних Газопроводів «Прикарпаттрансгаз» за банківськими гарантіями №11534-19 від 14.05.2019р., №11533-19 від 14.05.2019р. та №11567-19 від 14.05.2019р. банком було перераховано на рахунок бенефіціара грошові кошти на загальну суму 155 504,21 грн.

Тобто, з наведеного полягає, що станом на момент звернення позивача до суду з розглядуваним позовом, зокрема, з вимогами про визнання банківських гарантій №11534-19 від 14.05.2019р., №11533-19 від 14.05.2019р. та №11567-19 від 14.05.2019р. такими, що не підлягають виконанню, останні фактично вже було виконано банком шляхом сплати суми гарантій на рахунок бенефіціара.

Суд звертає увагу позивача на те, що під ефективністю судового захисту розуміється спроможність судового рішення (за наслідками його виконання) призвести до усунення невизначеності у праві позивача та відновити права та законні інтереси особи, на захист яких було подано відповідний позов.

З матеріалів справи вбачається, що фактично між сторонами виник спір стосовно виникнення у гаранта обов`язку сплатити суму гарантії на рахунок бенефіціара та, як наслідок, виникнення зворотної вимоги до принципала.

Тобто, у даному випадку визнання банківських гарантій №11534-19 від 14.05.2019р., №11533-19 від 14.05.2019р. та №11567-19 від 14.05.2019р. такими, що не підлягають виконанню не є ефективним способом захисту прав принципала, які на його думку порушені, та ніяким чином не відновить його прав, зокрема майнового становища, що існувало до моменту задоволення зворотної вимоги гаранта.

При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно зі статтею 200 Господарського кодексу України гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні. Зобов`язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони. Гарант має право висунути управненій стороні лише ті претензії, висунення яких допускається гарантійним листом. Зобов`язана сторона не має права висунути гаранту заперечення, які вона могла б висунути управненій стороні, якщо її договір з гарантом не містить зобов`язання гаранта внести до гарантійного листа застереження щодо висунення таких заперечень. До відносин банківської гарантії в частині, не врегульованій цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 560 Цивільного кодексу України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

За положеннями статті 563 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією.

Гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії (частина 1 статті 565 Цивільного кодексу України).

Статтею 569 Цивільного кодексу України унормовано, що гарант має право на зворотну вимогу (регрес) до боржника в межах суми, сплаченої ним за гарантією кредиторові, якщо інше не встановлено договором між гарантом і боржником. Гарант не має права на зворотну вимогу (регрес) до боржника у разі, якщо сума, сплачена гарантом кредиторові, не відповідає умовам гарантії, якщо інше не встановлено договором між гарантом і боржником.

Керуючись наведеними вище приписами чинного законодавства та виходячи з фактичних обставин справи, суд зазначає, що права законні інтереси принципала, яким було сплачено грошові кошти на зворотну вимогу гаранта, який, на думку позивача, перерахував суму банківських гарантій без відповідної правової підстав бенефіциру, підлягають захисту саме шляхом подання позову про стягнення з банку-гаранта, у даному випадку Акціонерного товариства «БАНК АЛЬЯНС» коштів, які були сплачені Товариством з обмеженою відповідальністю «Магістральне Будівництво» на його рахунок на виконання зворотної вимоги.

Проте, у даному випадку позивачем вимог про стягнення з Акціонерного товариства «БАНК АЛЬЯНС» грошових коштів набутих без достатньої правової підстави в сумі 155 504,20 грн. не заявлено.

Саме у даному спорі підлягають дослідженню обставини наявності чи відсутності виникнення відповідного обов`язку - гарантійного випадку (порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією).

Тобто, в контексті наведеного суд також зазначає, що фактично у розглядуваному позові вимога про визнання банківських гарантій такими, що не підлягають виконанню є вимогою про встановлення факту, проте, ніяким чином не ефективним способом захисту прав позивача.

За таких обставин, з огляду на викладене вище у сукупності, враховуючи всі фактичні обставини справи, господарський суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Магістральне Будівництво» до Акціонерного Товариства «Укртрансгаз» в особі філії «Управління магістральних Газопроводів «Прикарпаттрансгаз» та Акціонерного товариства «БАНК АЛЬЯНС» в частині визнання банківських гарантій №11534-19 від 14.05.2019р., №11533-19 від 14.05.2019р. та №11567-19 від 14.05.2019р. такими, що не підлягають виконанню.

Щодо вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Магістральне Будівництво» до Акціонерного Товариства «Укртрансгаз» в особі філії «Управління магістральних Газопроводів «Прикарпаттрансгаз» про стягнення набутих без достатньої правової підстави грошових коштів в сумі 155 504,20 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Проте, як було встановлено судом, згідно платіжних доручень №2 від 06.08.2019р. на суму 33 945,08 грн., №3 від 06.08.2019р. на суму 61 005,98 грн., №4 від 06.08.2019р. на суму 60 553,15 грн. на викоанння вимог №2601ВИХ-19-1983 від 19.07.2019р., №2601-ВИХ-19-1984 від 19.07.2019р., №2601ВИХ-18-1982 від 19.07.2019р. Акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії «Управління магістральних Газопроводів «Прикарпаттрансгаз» за банківськими гарантіями №11534-19 від 14.05.2019р., №11533-19 від 14.05.2019р. та №11567-19 від 14.05.2019р. банком було перераховано на рахунок бенефіціара грошові кошти на загальну суму 155 504,21 грн.

Тобто, грошові кошти в сумі 155 504,21 грн. відповідачем 1 було отримано саме від відповідача 2, проте, ніяким чином не від позивача, що фактично унеможливлює стягнення вказаних коштів на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Магістральне Будівництво» як таких, що набуті Акціонерним товариством «Укртрансгаз» в особі філії «Управління магістральних Газопроводів «Прикарпаттрансгаз» без належної правової підстави.

Отже, з огляду на наведене, суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Магістральне Будівництво» до Акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії «Управління магістральних Газопроводів «Прикарпаттрансгаз» в частині стягнення набутих без достатньої правової підстави грошових коштів в сумі 155 504,20 грн.

Виходячи з принципів повного та всебічного з`ясування всіх обставин справи, суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Магістральне Будівництво» в частині визнання недійсним кредитного договору №19-120/ЮК від 06.08.2019р., як того, що укладений під впливом тяжкої для особи обставини і на вкрай невідних умовах. При цьому, суд виходить з наступного.

06.08.2019р. між Акціонерним товариством «БАНК АЛЬЯНС» (кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Магістральне Будівництво» (позичальник) було укладено договір про надання кредиту №19-120/ЮК, за умовами п.1.1 якого кредитор надає позичальнику кредит в сумі 120 000 грн. на термін до 05.02.2020р. (включно) зі сплатою фіксованої процентної ставки за користування кредитом у розмірі 24% річних. Графік погашення заборгованості наведено у додатку №1 до договору.

У п.1.6 договору №19-120/ЮК від 06.08.2019р. вказано, що цільове призначення кредиту - погашення заборгованості перед Акціонерним товариством «Банк Альянс» за сплаченими кредитором вимогами №2601ВИХ-19-1983 від 19.07.2019р., №2601-ВИХ-19-1984 від 19.07.2019р., №2601ВИХ-18-1982 від 19.07.2019р. Акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії «Управління магістральних Газопроводів «Прикарпаттрансгаз» за банківськими гарантіями №11534-19 від 14.05.2019р., №11533-19 від 14.05.2019р. та №11567-19 від 14.05.2019р.

У розділі 2 договору №19-120/ЮК від 06.08.2019р. сторонами узгоджено забезпечення виконання зобов`язань позичальника.

У додатку №1 до договору №19-120/ЮК від 06.08.2019р. визначено графік погашення кредиту, згідно змісту якого кінцевим строком повернення коштів є 05.02.2020р.

Договір набирає чинності з дати його укладення та діє до повного виконання позичальником прийнятих на себе зобов`язань за договором, в тому числі, повного погашення позичальником заборгованості за кредитом, процентами, комісіями, неустойками, іншими платежами/сумами, що підлягають сплаті позичальником на користь кредитора за цим договором.

Відповідно до ст.628 Цивільного кодексу України, ст.180 Господарського кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписом ст.638 Цивільного кодексу України, ст.180 Господарського кодексу України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

При цьому, за змістом п.3 ст.180 Господарського кодексу України при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Враховуючи, що позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору про надання кредиту №19-120/ЮК від 06.08.2019р., господарським судом було встановлено, що сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, а отже, спірний правочин є укладеним.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 Цивільного кодексу України).

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України).

За приписом ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Пунктом 2.1. Постанови №11 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» визначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

За приписами ч.1 ст.207 Господарського кодексу України господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

За приписами ч.1 ст.233 Цивільного кодексу України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

У своїх постановах від 02.08.2018 у справі №918/341/16, від 14.02.2018 у справі №910/8862/17, від 06.03.2018 у справі №910/8866/17, від 16.01.2020р. по справі №922/1362/17 Верховний Суд неодноразово наголошував, що для застосування статті 233 Цивільного кодексу України має бути причинно-наслідковий зв`язок між тяжкими обставинами та укладеним правочином (його укладання саме з метою усунення обставин).

Також у постанові від 25.07.2018 у справі № 487/7703/15-ц Верховний Суд зазначив, що для того щоб правочин було визнано недійсним з підстав, передбачених статтею 233 Цивільного кодексу України, позивачу у сукупності необхідно довести наявність таких підстав: 1) наявність в особи, що вчиняє правочин, тяжких обставин: хвороба, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини; 2) правочин повинен бути вчинений саме для усунення та/або зменшення тяжких обставин; 3) правочин повинен бути вчинений особою добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки; 4) особа повинна усвідомлювати свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини. Крім того, необхідним критерієм для визнання правочину недійсним з передбачених вище підстав, є доведення у судовому засіданні нерозривного причинно-наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину, який вчиняється виключно для усунення та/або зменшення тяжких обставин, тобто основний акцент необхідно зробити на об`єктивній та суб`єктивній стороні. Тобто, внаслідок вчинення такого правочину особа отримує можливість усунути тяжку обставину, яка змусила її це зробити.

Наразі, суд зазначає, що згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23 червня 1993 р.).

Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до ст.2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.33 Рішення віл 27.10.1993р. Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів»).

У п.26 рішення від 15.05.2008р. Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

Проте, всупереч наведеного вище, позивачем не було доведено суду наявності сукупності обставин, що були б достатніми для визнання кредитного договору недійсним на підставі ст.233 Цивільного кодексу України.

Зокрема, заявником не надано суду доказів наявності в Товариства з обмеженою відповідальністю «Магістральне Будівництво» тяжких обставин, що потягли потребу в укладанні кредитного договору. За висновками суду, наявність зворотної вимоги гаранта до принципала (позивача у даному випадку) в сумі 155 504,20 грн. не є тяжкою обставиною у розумінні ст.233 Цивільного кодексу України. Жодних доказів того, що неукладання правочину могло призвести до тяжких обставин, як то банкрутство позивача чи інше, Товариством з обмеженою відповідальністю «Магістральне Будівництво» також не надано.

Отже, за висновками суду, твердження позивача про наявність підстав для визнання недійсним договору №19-120/ЮК від 06.08.2019р. як такого, що вчинений особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, є юридично неспроможними та такими, що позбавлені належного доказового обґрунтування, внаслідок чого позовні вимоги в цій частині підлягають залишенню без задоволення.

Оцінюючи всі наявні в матеріалах справи докази, суд також дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Магістральне Будівництво» до Акціонерного товариства «БАНК АЛЬЯНС» про стягнення збитків в розмірі 65 786,30 грн. При цьому, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Таким чином, з урахуванням вимог вказаної статті, відшкодування збитків є видом господарських санкцій, під якими розуміються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування котрих для нього настають несприятливі економічні наслідки. Одночасно, для учасника господарських відносин, який потерпів від правопорушення, відшкодування збитків є способом захисту його прав та законних інтересів.

За приписом ст.22 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування збитків, які їй було завдано в результаті порушення її цивільного права.

Збитками є:

- втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

- доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Одночасно, відповідно до ст.225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відшкодування збитків є наслідком порушення зобов`язання. За таких обставин, можливість використовувати відшкодування збитків як засіб захисту порушених прав виникає у юридичних осіб із самого факту невиконання обов`язку, порушення цивільних прав.

Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника і збитками, вина боржника.

Збитки - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки і збитків, що настали, при якому протиправність є причиною, а збитки- наслідком.

Відсутність хоча б одного з перелічених елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним взятих на себе зобов`язань.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

За таких обставин, приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, позивачем при зверненні до суду з вимогами про стягнення збитків повинно бути доведено наявність протиправної поведінки відповідача 2, збитки, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та збитками.

Судом було встановлено, що 06.08.2019р. між Акціонерним товариством «БАНК АЛЬЯНС» (кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Магістральне Будівництво» (позичальник) було укладено договір про надання кредиту №19-120/ЮК, за умовами п.1.1 якого кредитор надає позичальнику кредит в сумі 120 000 грн. на термін до 05.02.2020р. (включно) зі сплатою фіксованої процентної ставки за користування кредитом у розмірі 24% річних. Графік погашення заборгованості наведено у додатку №1 до договору.

Позичальником було частково повернуто банку кредитні кошти та сплачено проценти за користування кредитом на загальну суму 65 786,30 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №870 від 09.10.2019р., №871 від 09.10.2019р., №725 від 09.09.2019р., №724 від 09.09.2019р., №965 від 06.11.2019р., №964 від 06.11.2019р.

Судом вказувалось, що збитками є зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом, які є наслідком протиправної поведінки іншої особи.

Проте, у даному випадку грошові кошти в сумі 65 786,30 грн. не є збитками у розумінні норм чинного цивільного законодавства, оскільки фактично їх частина в розмірі 60 000 грн. є поверненням банку суми кредиту, тобто, коштів, які було надано відповідачем 2 позивачу у строкове платне користування, а інша частина в сумі 5 786,30 грн. є правомірно отриманою банком платою за користування кредитом (проценти).

Тобто, у суду відсутні підстави вважати, що означені грошові кошти є збитками у розумінні ст.22 Цивільного кодексу України та ст.225 Господарського кодексу України.

Суд зазначає, що наявність також складової відшкодування збитків, як саме збитки, спричинені позивачу, унеможливлює задоволення відповідного позову. До того ж, з огляду на відсутність такої складової, суд не вбачає за доцільне надання оцінки доводам позивача щодо наявності інших складових.

Крім того, суд вважає за необхідне зауважити, що фактично позивачем було використано кредитні кошти, отримані у відповідача 2 на погашення зворотної вимоги гаранта.

Тобто, відновлення майнового права позивача, у даному випадку повинно здійснюватись саме шляхом подання позову про стягнення з Акціонерного товариства «БАНК АЛЬЯНС» грошових коштів набутих за зворотною вимогою гаранта без достатньої правової підстави.

За таких обставин, суд залишає позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Магістральне Будівництво» до Акціонерного товариства «БАНК АЛЬЯНС» про стягнення збитків в розмірі 65 786,30 грн. без задоволення.

Надаючи оцінку іншим доводам сторін судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.3 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v. UKRAINE) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того,

вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від

27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019 Верховного Суду по справах №910/13407/17 та №915/370/16.

З огляду на вищевикладене, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу (в тому числі, і щодо розміру матеріальної шкоди)залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду щодо відмови в задоволенні позову.

Згідно ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір залишається за позивачем.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст.241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно ч.1 ст.256 та п.п.17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. З урахуванням п.4 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), вказаний строк продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст складено та підписано 10.07.2020р.

Суддя Спичак О.М.