РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.07.2020Справа № 910/11618/19

За позовом до проТовариства з обмеженою відповідальністю "Аграрно-промислова група "Південь" 1) Служби автомобільних доріг у Київській області 2) Дочірнього підприємства "Київське обласне дорожнє управління" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" стягнення 55 725, 65 грн
Суддя Підченко Ю.О. Секретар судового засідання Лемішко Д.А.
Представники сторін:
від позивача:Подолянко Т.В. - представник за довіреністю;
від відповідача-1: від відповідача-2:Гребенченко О.А. - представник за довіреністю; не з`явився.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Аграрно-промислова група "Південь" (надалі також - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Служби автомобільних доріг у Київській області (надалі також - відповідач-1) та Дочірнього підприємства "Київське обласне дорожнє управління" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (надалі також - відповідач-2) про стягнення 55 725,65 грн.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що за умовами договору про відступлення права вимоги (цесії) № 3-08-08-2018 від 08.08.2018, до нього від Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" перейшло право вимоги щодо стягнення сплаченого вказаним Товариством страхового відшкодування на користь особи, якій було спричинено шкоду внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 13.12.2014 та у якій було пошкоджено транспортний засіб "ВАЗ 21150", державний номерний знак НОМЕР_1 .

При цьому позивач, вказує на те, що означена дорожньо-транспортна пригода сталась через незадовільне утримання дороги (внаслідок ожеледиці), що було зумовлено порушенням ОСОБА_1 - т.в.о. головного механіка Рокитнянського районного Дорожнього управління правил утримання доріг, у зв`язку із чим позивач зазначає, що Дочірнє підприємство "Київське обласне дорожнє управління" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" в особі філії Рокитнянське районне дорожнє управління ДП "КИЇВСЬКЕ ОБЛАСНЕ ДОРОЖНЄ УПРАВЛІННЯ" ВАТ "ДАК АВТОМОБІЛЬНІ ДОРОГИ УКРАЇНИ", не виконало своїх обов`язків щодо забезпечення стандартів із безпеки руху на дорозі, на якій сталася дорожньо-транспортна пригода та з урахуванням вказаного, позивач просить суд стягнути з відповідача-2, як з винної особи, суму страхового відшкодування в порядку регресу, на підставі приписів статті 38.1.2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової власників наземних транспортних засобів".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.09.2019 (суддя Князьков В.В.) позовну заяву було постановлено вважати неподаною і повернуто позивачу.

Натомість відповідно до Постанови Північного апеляційного господарського суду від 21.11.2019 Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрно-промислова група "Південь" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.09.2019 у справі № 910/11618/19 - задоволено, ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.09.2019 у справі № 910/11618/19 - скасовано, а матеріали справи № 910/11618/19 повернуто до місцевого господарського суду для подальшого розгляду.

Розпорядженням В .о . керівника апарату Господарського суду міста Києва № 05-23/2965 від 05.12.2019 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи у зв`язку з відпусткою судді Князькова В.В.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу від 05.12.2019 матеріали справи № 910/11618/19 передано на розгляд судді Підченку Ю.О.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.12.2019 (суддя Підченко Ю.О.) відкрито провадження у справі № 910/11618/19, вирішено проводити розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 31.01.2020, а також зобов`язано Моторне (транспортне) страхове бюро України надати суду поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за № АІ/4247661.

24.12.2019 через загальний відділ діловодства суду від Моторного (транспортного) страхового бюро України на виконання ухвали від 12.12.2019 надійшла Інформація з єдиної централізованої бази даних МТСБУ щодо полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за № АІ/4247661.

02.01.2020 відповідачем-2 долучено відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що ділянка автомобільної дороги, на якій внаслідок незадовільного стану дорожнього покриття сталась дорожньо-транспортна пригода, перебуває у загальнодержавній власності, а Служба автомобільних доріг у Київській області (відповідач-1) є балансоутримувачем такої дороги, та відповідно органом, який зобов`язаний забезпечувати безпечні умови руху та контролювати експлуатаційний стан дорожнього покриття, а відтак, саме на Службу автомобільних доріг у Київській області покладається обов`язок з компенсації витрат власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортні пригоди сталися з причин незадовільного експлуатаційного утримання автомобільних доріг, у зв`язку із чим відповідач-2 просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Також, 11.01.2020 на адресу суду надійшов відзив й відповідача-1 разом із клопотанням про поновлення строку для подачі відзиву. У даному відзиві відповідач-1 зазначив, що саме відповідач-2 (Дочірнє підприємство "Київське обласне дорожнє управління" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"), як виконавець робіт згідно відповідних договорів, укладених між відповідачем-1 та відповідачем-2, має нести відповідальність за належне утримання доріг, забезпечення умов безпеки руху, тому несе повну майнову та іншу відповідальність в частині відшкодування шкоди, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася з причин незадовільного експлуатаційного утримання доріг, у зв`язку із чим відповідач-1 просив суд відмовити у задоволенні позову в частині вимог до відповідача-1.

29.01.2020 позивачем через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярія) подано наступні заяви та клопотання:

- клопотання про витребування у ДП "Київське обласне дорожнє управління" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" та у Служби автомобільних доріг у Київській області документів (положень, статутів, договорів, тощо), з яких випливає обов`язок якісно виконувати експлуатаційні роботи відповідно до технічних правил з дотриманням норм і стандартів з безпеки руху, та відшкодувати в установленому законодавством порядку збитків власникам транспортних засобів;

- про залучення до участі в справі співвідповідача - Служби автомобільних доріг у Київській області;

- про залучення до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, а саме - Акціонерного товариства державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"; Філії "Рокитнянське районне дорожнє управління" ДП "Київське обласне дорожнє управління".

Безпосередньо в підготовчому судовому засіданні 31.01.2020 представник позивача звернув увагу суду на те, що ним раніше, разом із заявою про усунення недоліків, було подано уточнену позовну заяву, відповідно до якої, Служба автомобільних доріг у Київській області заявлена вже не відповідачем, а третьою особою.

Поряд із тим, у підготовчому судовому засіданні, що відбулось 31.01.2020 було вирішено задовольнити заяву відповідача-1 про поновлення строку для подачі відзиву, а також продовжено термін підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче судове засідання на 13.03.2020 про що вказано у відповідних ухвалах суду.

24.02.2020 Акціонерним товариством відповідачем-1 подано письмові заперечення на клопотання про залучення третіх осіб до участі в справі.

11.03.2020 позивачем через канцелярію було подано заяву про визнання поважними причин не подання у встановлений строк поданого раніше клопотання про витребування доказів.

В підготовчому судовому засіданні, що відбулось 13.03.2020 було вирішено задовольнити клопотання позивача про залучення до участі у справі співвідповідача - Служби автомобільних доріг у Київській області, а також вирішено відкласти підготовче засідання на 10.04.2020.

Разом із тим, судове засідання призначене на 10.04.2020 о 11:50 год не відбулося з метою попередження виникнення та запобігання поширення гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом COVID-19, з урахуванням Указу Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року "Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами та доповненнями), якою установлено з 12 березня 2020 року до 24 квітня 2020 року на усій території України карантин.

22.04.2020 Господарським судом міста Києва винесено ухвалу в порядку ст. 120 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) та призначено наступне судове засідання в справі № 910/11618/19 на 29.05.2020.

27.05.2020 відповідачем-1 через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярія) надано клопотання про застосування до позовних вимог строку позовної давності.

У судовому засіданні, що відбулось 29.05.2020 вирішено закрити підготовче провадження у справі та призначити розгляд справи по суті на 03.07.2020, про що відображено у відповідній ухвалі суду.

В судове засідання, що відбулось 03.07.2020, а також у підготовче засідання, що відбулось 29.05.2020, представник відповідчача-2 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Частиною 1 ст. 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Так, ухвали суду були надіслані за адресою відповідача-2 яка міститься у позовній заяві та у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Окрім того, процесуальні документи щодо розгляду спору у даній справі офіційно оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень - www.reyestr.court.gov.ua, та знаходяться у вільному доступі.

Таким чином, оскільки відповідача-2 було належним чином повідомлено про розгляд справи та призначені судові засідання та останнім, натомість, не повідомлено про причини неявки, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача-2.

У судовому засіданні 03.07.2020 відповідно до приписів ч. 1 ст. 240 ГПК України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до вироку Рокитнянського районного суду Київської області від 10.05.2016, що був залишений без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 11.07.2016 та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.08.2017 за результатами розгляду кримінального провадження № 0000597, судом було встановлено, що 13.12.2014 об 09 год. 00 хв. на автодорозі сполученням с. Острів Рокитнянського району Київської області в напрямку смт. Рокитне за участю транспортного засобу "ВАЗ-2109", номерний знак НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 та транспортного засобу "ВАЗ 21150", державний номерний знак НОМЕР_1 , яким ОСОБА_3 , відбулась дорожньо-транспортна пригода. Згідно даного вироку, ОСОБА_2 постановлено визнати винним, за ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України та призначити покарання у вигляді двох років обмеження волі із позбавленням права керувати транспортними засобами на один рік.

При цьому судом встановлено, що відповідальність власника транспортного засобу "ВАЗ-2109", державний номерний знак НОМЕР_2 , застраховано згідно до полісу № АІ/4247661 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників них транспортних засобів в Приватному акціонерному товаристві "Київський страховий дім", строком дії з 00 год. 00 хв. 27.11.2014 до 26.11.2015.

Поряд із тим, в рамках вказаного кримінальному провадженні також було розглянуто цивільні позови ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та до Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" про відшкодування заподіяної злочином шкоди, тобто ПрАТ "Київський страховий дім" та вирішено стягнути з Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування заподіяної дорожньо-транспортною пригодою матеріальної шкоди 695,25 грн, моральної шкоди - 5000,00 грн, в рахунок відшкодування понесених судових витрат 4016,83 грн, а всього 9 712,08 грн, а окрім того - вирішено стягнути з Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування заподіяної дорожньо-транспортною пригодою матеріальної шкоди 37 873,85 грн, в рахунок відшкодування понесених судових витрат - 8 139,72 грн, а всього 46 013,57 грн.

Так, відповідно до ч. 6 ст. 75 ГПК України, обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

В матеріалах справи містяться копії платіжних доручень № 14426 від 19.09.2016, № 14425 від 19.09.2016 та № 14433 від 19.09.2016, що підтверджують факт виплати Приватним акціонерним товариством "Київський страховий дім" страхового відшкодування на суму 9 712,08 грн та на суму 46 013,57 грн на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відповідно.

Поряд із тим, судом встановлено, 08.08.2018 між між Приватним акціонерним товариством "Київський страховий дім" (за договором - Цедент) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Аграрно-промислова група "Південь" (за договором - Цесіонарій) було укладено про відступлення права вимоги (цесії) № 3-08-08-2018.

Відповідно до п. 2.1. договору про відступлення права вимоги (цесії) № 3-08-08-2018 від 08.08.2018, Цедент відступає, а Цесіонарій набуває права вимоги за основним зобов`язанням - в частині зобов`язань та на умовах, які виникли та або виникнуть в майбутньому в порядку передбаченому нормами Цивільного кодексу України, Закону України "Про страхування", Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Вартість прав вимоги дорівнює 122 592, 86 (сто двадцять дві тисячі п`ятсот дев`яносто дві) грн, 86 коп. Цесіонарій за цим Договором одержує всі права Цедента в тому числі, але не виключно, на отримання від боржника сум основного боргу, неустойки, штрафів, пені, тощо.

Як вбачається із додатку № 1 до договору про відступлення права вимоги (цесії) № 3-08-08-2018 від 08.08.2018, сторонами погоджено документи, за якими виникло/виникне право вимоги, що відступається за цим договором, в силу вимог чинного законодавства України, а саме - матеріали страхової справи № 712-1703 (матеріали судової справи №375/612/15-к; провадження №1-кп/375/1/16) та при цьому у вказаному додатку № 1 також визначена сума вимоги за основним зобов`язанням - 9 712,08 (грн) та 46 013,57 (грн) та поряд з із тим - зазначені документи, вказані у додатку № 1, були передані позивачеві, що підтверджується відповідним актом прийому-передачі документів від 08.08.2018, копія якого міститься в матеріалах справи.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

В силу положень ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Натомість, статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Поряд із тим, відповідно до статті 993 ЦК України виплата страхового відшкодування страхувальнику є юридичним фактом, з яким закон пов`язує виникнення у страховика у межах фактичних витрат права вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічні норми містить стаття 27 Закону України "Про страхування", за приписами якої до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача, відповідно до умов договору про відступлення права вимоги (цесії) № 3-08-08-2018 від 08.08.2018 перейшло право вимоги до особи, винної у заподіянні шкоди на загальну суму 55 725,65 грн, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, факт вчинення якої, так само як і розмір спричиненої шкоди, було встановлено судом у відповідно до вироку за результатами розгляду кримінального провадження № 0000597 (справа №375/612/15-к; провадження №1-кп/375/1/16).

Так, за приписом п. п. 38.1.2 ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової власників наземних транспортних засобів", страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до підприємства, установи, організації, що відповідає за стан дороги, якщо заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди шкода виникла з їх вини.

При цьому суд приймає до уваги приписи ст. 9 Закону України "Про дорожній рух", які визначають, що до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ним органів у сфері дорожнього руху належить: розробка програм та здійснення заходів щодо розвитку, удосконалення, ремонту та утримання у безпечному для дорожнього руху доріг, вулиць та залізничних переїздів, зон відчуження, компенсація витрат власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортні пригоди сталися з причин незадовільного експлуатаційного утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, за рішенням судових органів, забезпечення безпечних, економічних та комфортних умов дорожнього руху, забезпечення учасників дорожнього руху інформацією з питань стану аварійності та дорожнього покриття, гідрометеорологічних та інших умов; вирішення питань експлуатації автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів у надзвичайних ситуаціях, термінове усунення пошкоджень на автомобільних дорогах, вулицях, залізничних переїздах, своєчасне виявлення перешкод дорожнього руху та їх усунення а у разі неможливості невідкладне позначення дорожніми знаками, огороджувальними направляючими засобами: організація виконання встановлених вимог щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України "Про дорожній рух" власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні.

При цьому в пункті 11 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року за № 198 встановлено, що власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації зобов`язані: своєчасно і якісно виконувати експлуатаційні роботи відповідно до технічних правил з дотримання норм і стандартів з безпеки руху; постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об`єктів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, а за неможливості це зробити невідкладно позначити їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до діючих нормативів або припинити (обмежити) рух; вирішувати питання забезпечення експлуатації дорожніх об`єктів у надзвичайних ситуаціях, за несприятливих погодно-кліматичних умов, у разі деформації та пошкодження елементів дорожніх об`єктів, аварії на підземних комунікаціях і виникнення інших перешкод у дорожньому русі й разом із спеціалізованими службами організації дорожнього руху і за погодженням з Державтоінспекцією оперативно вносити зміни до порядку організації дорожнього руху; відшкодовувати в установленому законодавством порядку збитки власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок незадовільного утримання доріг, вулиць, залізничних переїздів.

Разом із тим, приписи ст. ст. 3, 15, 16 ЦК України передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду спору має бути встановлено не лише наявність підстав на які позивач посилається в обґрунтування своїх позовних вимог, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

При цьому, відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Позивачем, у свою чергу, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того факту, що відповідач-1 - Служба автомобільних доріг у Київській області є особою, на яку покладено зобов`язання щодо утримання автомобільної дороги, смт. Рокитне - с. Острів станом на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 13.12.2014.

А відтак, позивачем не доведено, що відповідач-1 є особою, що винна у заподіянні шкоди в сумі 55 725, 65 грн, яка заявлена до стягнення позивачем у даній справі.

Таким чином, позивачем не доведено того, що відповідачем-1 було порушено права позивача, за захистом яких він звернувся до суду із даним позовом, а тому в позові, в частині вимог позивача до відповідача-1 слід відмовити.

Натомість щодо вимог позивача до відповідача-2 суд зазначає наступне.

В матеріалах справи міститься копія протоколу серії АБ2№187381 про адміністративне правопорушення складеного 15.12.2014, зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_5 13.12.2014 порушив правила утримання автомобільної дороги, смт. Рокитне - с. Острів, що спричинило утворення ожеледиці на дорожньому покритті внаслідок відсутності оброблення противосковзковим Матеріалом.

При цьому, позивач вказує на те, що ОСОБА_5 перебував на посаді т.в.о. головного механіка Рокитнянського районного Дорожнього управління ДП "Київське обласне дорожнє управління" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України", у зв`язку із чим позивач просить суд стягнути з відповідача-2 страхове відшкодування на суму 55 725, 65 грн в порядку регресу.

Між тим, судом встановлено, що 27.12.2013 між Службою автомобільних доріг у Київській області, як замовником, та Дочірнім підприємством "Київське обласне дорожнє управління" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія України", як виконавцем, було укладено договір № 51Д-14 (Лот 1 - щодо утримання доріг протяжністю 2 911,1 км) та № 51М-14 (Лот 2 - щодо утримання доріг протяжністю 5 703,2 км), згідно умов яких (п. 1.2. вказаних договорів) Виконавець надає послуги з поточного дрібного ремонту та експлуатаційного утримання автомобільних доріг державного значення (територіальні) загального користування у Київській області в межах виділених фінансових ресурсів та вимог Законів України "Про автомобільні дороги" та "Про дорожній рух" і діючих нормативних документів, що регламентують правила ремонту та утримання доріг загального користування у Київській області з дати підписання даних договіорів і до 31.12.2014.

Тобто, за змістом вказаних договорів № 51Д-14 та № 51М-14 від 27.12.2013, відповідальність за належне надання послуг з експлуатаційного утримання автомобільних доріг державного значення загального користування у Київській області покладалась на відповідача-2 - Дочірнє підприємство "Київське обласне дорожнє управління" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія України".

При цьому положеннями зазначених вище договорів № 51Д-14 та № 51М-14 від 27.12.2013 визначались, зокрема, наступні зобов`язання Виконавця:

6.3.1. Забезпечити безперервне надання послуг у строки, встановлені цим Договором;

6.3.2. Забезпечити надання послуг, якість яких відповідає умовам, установленим розділом II цього Договору;

6.3.3.1. Вживати необхідні заходи щодо запобігання аварій на автомобільних дорогах та транспортних спорудах, сезонних деформаціях і ліквідації наслідків стихійного лиха з визначенням обсягів послуг спільно з представником відділу якості, технічного контролю та нових технологій Замовника або комісійно;

6.3.3.2. При наданні послуг з експлуатаційного утримання автомобільних доріг, споруд на них насамперед здійснювати заходи щодо забезпечення безпеки руху транспортних засобів, пішоходів, охорони навколишнього середовища і природних ресурсів;»

Розділом цих Договорів «VII. Відповідальність сторін» за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цими договорами була також передбачена відповідальність сторін.

Зокрема, пунктом 7.4. цих договорів встановлено, що Виконавець несе відповідальність:

- за відшкодування збитків, заподіяних фізичним або юридичним особам при виникненні дорожньо-транспортних пригод з вини Виконавця, пов`язаних з незадовільними дорожніми умовами, визначається згідно з чинним законодавством,

- за незабезпечення безпеки дорожнього руху згідно діючих нормативів при наданні послуг, якщо ці порушення виникли з вини Виконавця або Субпідрядника та призвели до дорожньо-транспортних пригод;

- за ненадання або неналежне надання послуг з поточного дрібного ремонту та експлуатаційного утримання.»

Також пунктом 7.5. означених договорів сторони обумовили, що Виконавець бере на себе зобов`язання з врегулювання спорів при виникненні ДТП, розгляду справ у судових органах спільно із Замовником та відшкодовує завдані збитки (у разі рішення суду).

З вищевикладеного випливає, що на підставі означених вище договорів, які були, відповідач-2 прийняв на себе зобов`язання щодо утримання автомобільних шляхів державного значення загального користування у Київській області в період з 27.03.2013 по 31.12.2014.

Статтями 525, 526 ЦК України, що кореспондуються за змістом з положеннями ст. 193 Господарського кодексу України, передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Разом із тим, відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. (ст. 78 ГПК України).

При цьому згідно приписів ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як зазначалося вище частина 1 ст. 22 ЦК України визначає, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

При цьому в даному випадку потрібна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення, а саме:

1) порушення зобов`язання;

2) збитків;

3) причинного зв`язку між порушенням зобов`язання та збитками;

4) вини.

Поряд із тим, у разі застосування приписів ст. 1166 ЦК України, підлягає доведенню склад правопорушення (у випадку стягнення шкоди), а саме:

а) наявність шкоди;

б) протиправна поведінка заподіювача шкоди;

в) причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача.

Відтак, у з огляду на характер спірних правовідносин, у даній справі підлягає встановленню факт протиправної поведінки відповідача-2, а саме - неналежне виконання взятих на себе зобов`язань щодо експлуатаційного утримання дороги сполученням с. Острів - с.м.т. Рокитне Рокитнянського району Київської області, внаслідок якої була утворена ожеледиця на дорожньому покритті 13.12.2014, що у свою чергу, свідчитиме наявність вини відповідача-2 у заподіяні шкоди, що була спричинена внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Натомість, зі змісту наданого позивачем до позовної заяви протоколу серії АБ2№187381 про адміністративне правопорушення складеного 15.12.2014, не вбачається за можливе встановити той факт, що 13.12.2014 ОСОБА_5 перебував на посаді т.в.о. головного механіка Рокитнянського районного Дорожнього управління ДП "Київське обласне дорожнє управління" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України", як на те вказує позивач.

Так само суду не надано доказів на підтвердження того факту, що ОСОБА_5 перебував у будь-яких трудових відносинах з відповідачем-2 станом на 13.12.2014 та при цьому виконував обов`язки щодо утримання дорожнього покриття на автошляху сполученням с. Острів - смт. Рокитне Рокитнянського району Київської області.

А відтак, не вбачається за можливе встановити, той факт, що утворення ожеледиці на дорожньому покритті означеного автошляху 13.12.2014 було спричинене неналежним виконанням відповідачем-2 взятих на себе зобов`язань щодо експлуатаційного утримання дорожнього покриття.

Жодних інших доказів на підтвердження протиправної поведінки (бездіяльності) відповідача-2, що зумовила спричинення шкоди, заявленої до стягнення позивачем у даній справі суду не надано.

За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Натомість суду не надано доказів на підтвердження того факту, що саме відповідач-2 є особою, внаслідок протиправної бездіяльності якого 13.12.2014 сталася дорожньо-транспортна пригода та внаслідок якої було спричинено шкоду на загальну суму 55 725, 65 грн, про стягнення якої в порядку регресу звернувся із даним позовом позивача.

Крім того, положеннями ст. 256 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Оскільки суд дійшов висновку, що право або охоронюваний законом інтерес позивача відповідачами не порушено, тоді в задоволенні позовних вимог слід відмовити через їх необгрунтованість, строк позовної давності в такому випадку не застосовується.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача-2 матеріальної шкоди в порядку регресу в сумі 55 725, 65 грн є необґрунтованими, у зв`язку із чим позов у даній частині вимог не підлягає задоволенню.

Відповідно до положень статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 232, 233, 237, п. 2. ч. 5. ст. 238, ст. ст. 240, 241, ч. 1 ст. 256, 288, Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрно-промислова група "Південь" до Служби автомобільних доріг у Київській області відмовити повністю.

2. У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрно-промислова група "Південь" до Дочірнього підприємства "Київське обласне дорожнє управління" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Зазначені строки обчислюються з урахуванням ч. 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 08.07.2020 року.

Суддя Ю.О. Підченко