ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" липня 2020 р. Справа№ 910/2073/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Зубець Л.П.

Алданової С.О.

за участю представників: не викликались

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиторське підприємство «Вертикаль»

на рішення Господарського суду міста Києва, ухвалене 24.04.2020, повний текст якого складений 05.05.2020

у справі № 910/2073/20 (суддя Шкурдова Л.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиторське підприємство «Вертикаль»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 169 476,41 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача на користь позивача штрафу за несвоєчасну доставку вантажів у розмірі 169 476,41 грн.

Відповідач у поданому відзиві проти вимог заперечив з посиланням на те, що «Одеська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» повідомила, що усі вагони та вантаж були доставлені до станції призначення з простроченням не з вини залізниці. Також відповідач звернувся до суду з заявою про зменшення на підставі ст. 233 ГК України розміру штрафних санкцій на 50% до розміру 84 738,20 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.04.2020, повний текст якого складений 05.05.2020, у справі № 910/2073/20 позов задоволено частково, до стягнення з відповідача на користь позивача присуджено 84 738,20 грн. штрафу, в задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що факт порушення відповідачем правил перевезення вантажу належним чином доведений та документально підтверджений, судом перевірено та визнано обґрунтованим розгорнутий розрахунок розміру штрафу за несвоєчасну доставку вантажу залізницею, наведений позивачем у позові, проте, керуючись положеннями ст.ст. 3, 551 Цивільного кодексу України, ст. 233 Господарського кодексу України, суд реалізував надане йому право та зменшив розмір штрафних санкцій (штрафу), які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, до 84 738,20 грн., тобто на 50%.

Зменшуючи присуджені до стягнення штрафні санкції, суд першої інстанції врахував, що позивачем не надано доказів понесення ним будь-яких майнових втрат внаслідок прострочення відповідача, а відтак, застосування до відповідача штрафних санкцій у розмірі, заявленому позивачем, не може відповідати критеріям розумності та справедливості.

Не погоджуючись з рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиторське підприємство «Вертикаль» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 24.04.2020 у справі № 910/2073/20 скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог позивача про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 84 738,20 грн. та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в цій частині.

У апеляційній скарзі позивач зазначив про те, що суд першої інстанції безпідставно зменшив розмір штрафу на 50 % не з`ясувавши обставини, що мають значення для справи, та не навівши у рішенні жодного спростування аргументів позивача проти клопотання відповідача щодо зменшення розміру штрафу.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.05.2020 справа № 910/2073/20 передана на розгляд колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Зубець Л.П., Алданова С.О.

Ухвалою від 01.06.2020 колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Зубець Л.П., Алданова С.О.:

- відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиторське підприємство «Вертикаль» на рішення Господарського суду міста Києва від 24.04.2020 у справі № 910/2073/20;

- встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 17.06.2019;

- сторонам роз`яснено, що відповідно до приписів ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (ч. 1); заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2);

- учасникам роз`яснено, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

22.06.2020 до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (надійшов до суду першої інстанції 16.06.2020 - примітка суду), в якому відповідач, з посиланням на те, що:

- матеріали справи не містять доказів того, що позивач поніс збитки внаслідок затримки доставки вантажу, а відтак, позивач не довів, що йому вчиненим відповідачем правопорушенням були завдані збитки;

- для відповідача у чотири рази зріс коефіцієнт зі сплати земельного податку у 2019, з огляду на що відповідач має віддати 4,2 млрд. грн., що втричі більше, ніж в минулому році, а рівень податкового навантаження, враховуючи інші податки, зріс до 51-57 % ,

просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Крім того, у відзиві на апеляційну скаргу відповідач повідомив про те, що він у добровільному порядку виконав рішення суду першої інстанції у цій справі, на доказ чого додав до відзиву копію платіжного доручення № 2796069 від 03.06.2020.

Станом на 06.07.2020 інших відзивів, пояснень та клопотань до суду не надходило.

Частиною 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (глава 1. Апеляційне провадження Розділу IV ГПК України - прим суду).

Пунктом 1 ч. 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102*100=210 200,00 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За правилом ч. 2 ст. 270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Частиною 1 статті 273 ГПК України встановлено, що апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Враховуючи те, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиторське підприємство «Вертикаль» на рішення Господарського суду міста Києва від 24.04.2020 у справі № 910/2073/20 відкрито 01.06.2020, розгляд справи в суді апеляційної інстанції розпочався, з урахуванням вихідних та святкових днів, з 17.05.2020, апеляційна скарга має бути розглянута по 30.07.2020 включно.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, з урахуванням правил ст. ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила таке.

07.02.2018 позивач як замовник та відповідач як перевізник уклали договір про надання послуг від 07.02.2018 №07244/ЦТЛ-2018 (далі Договір) (а.с. 2-26), предметом якого є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях у вагонах відповідача, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах позивача, і проведення розрахунків за ці послуги.

У п. 1.2 Договору сторони погодили, що перевезення - це послуга, в процесі якої відповідач зобов`язується доставити довірений позивачем вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а позивач зобов`язується оплатити послуги у передбаченому цим Договором порядку. Перевезення оформлюється залізничною накладною відповідно до Договору, Статуту залізниць України, затвердженого постановою КМ України від 06.04.1998 № 457 зі змінами та доповненнями, Збірника Тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, який затверджено наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 № 317, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15.04.2009 за № 340/16356, Правил перевезення вантажів, затверджених наказом міністерства транспорту України від 09.12.2002 № 873, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 29.12.2009 за № 1030/7318, Угоди про міжнародне вантажне сполучення, Конвенції про міжнародні залізничні перевезення.

Згідно з п. 8.1 Договору сторони домовились про використання електронного документообігу.

Відповідно до п. 8.5.2 Договору, оформлений ЕПД (електронний перевізний документ) вважається оригіналом Договору перевезення та має юридичну силу, як доказ у визначених законодавством випадках.

З матеріалів справи слідує та сторонами не заперечується, що на виконання умов Договору відповідач протягом серпня-вересня 2019 року доставив на адресу позивача вантажі і порожні вагони, зокрема: вантажі згідно залізничних накладних №№ 41738519, 41738535, 41738451, 41863960, 41827171, 41827189, 35404748, 35416452 (досилочна накладна), 35416320, 35416304, 35404730, 35420637, 35448281 (досилочна накладна), 35417161 (досилочна накладна), 35420546, 35420637, 35416312, 35405653, 35404805, 35404813, 35404789, 35420579, 42264481 (досилочна накладна), 35404722, 42257279, 41649542, 35356625, 35356559; порожні вагони згідно залізничних накладних №№ 41424565, 41424599, 41424607, 41424615, 41354176, 41354184, 41354192, 41324310, 41398975, 41398967, 41384983, 41384991, 41329715, 41329723, 41329749, 41329756, 41329764, 34502096, 41459504, 41421348, 41421355, 41421363, 41869538, 41793720, 41793738, 41793746, 41793753, 41793654, 41765488, 41357542, 41724998, 42064550, 42064568, 42121590, 42098095, 41948183, 41948241, 42040063, 42237933, 42247783, 41761123, 41757311, 41744731, 42304352, 42401901 (а.с. 32-108).

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач зазначає про те, що відповідачем порушено строки доставки спірних вагонів, які встановлені п. 41 Статуту залізниці України та Правилами обчислення термінів доставки вантажів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 865/5086, з огляду на що відповідач повинен сплатити позивачу встановлений законом штраф.

Відповідач у відзиві на позов проти вимог заперечив з посиланням на те, що «Одеська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» повідомила, що усі вагони та вантаж були доставлені до станції призначення з простроченням не з вини залізниці, проте жодних доказів на підтвердження вказаних обставин не надав.

Крім того, відповідач просив зменшити штраф на 50 % до розміру 84 738,20 грн.

Суд першої інстанції позовні вимоги позивача визнав законними та обґрунтованими, проте, керуючись положеннями ст.ст. 3, 551 Цивільного кодексу України, ст.233 Господарського кодексу України, реалізував надане йому право та зменшив розмір штрафних санкцій (штрафу), які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, до 84 738,20 грн., тобто на 50%.

За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів зазначає, що, як вбачається з апеляційної скарги у цій справі, рішення суду першої інстанції позивачем оскаржується лише в частині зменшення розміру штрафних санкцій (штрафу), які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, до 84 738,20 грн., тобто на 50%, а відтак, враховуючи, що рішення в частині визнання обґрунтованими вимог про стягнення штрафу в сумі 169 476,41 грн. не оскаржується, згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України в цій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не переглядається.

Колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення в частині задоволення вимог про стягнення штрафу в сумі 169 476,41 грн.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

За правилами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Судом першої інстанції встановлено і матеріалами справи підтверджено, що відповідачем прострочено виконання зобов`язання з доставки вантажів

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.

У силу ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно зі ст. 23 Закону України «Про залізничний транспорт», у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань за договором про організацію перевезень вантажів перевізники несуть відповідальність за неповну і несвоєчасну подачу вагонів і контейнерів для виконання плану перевезень, а вантажовідправники - за невикористання наданих транспортних засобів у порядку та розмірах, що визначаються Статутом залізниць України. Перевізники також несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт прострочення відповідачем обов`язку з доставки вантажів, є підстави для застосування встановленої законодавством відповідальності.

Відповідно до пункту 116 Статуту залізниць України, за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі:

10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби;

20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби;

30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб.

Зазначений штраф не сплачується, якщо вантаж не було вивезено одержувачем із станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу або якщо в цей же термін одержувач не розкредитує перевізні документи на вантаж, що прибув.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції як про наявність правових підстав для стягнення з відповідача штрафу за порушення термінів доставки вантажу, так і про правильність розрахунку позивача вказаних позовних вимог.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій на 50% (а.с. 136-138) колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з приписами ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

У обґрунтування поданого клопотання відповідач послався на те, що матеріли справи не містять доказів понесення позивачем збитків внаслідок затримки вантажу.

Крім того, відповідач послався на те, що для нього у чотири рази зріс коефіцієнт зі сплати земельного податку у 2019, з огляду на що відповідач має віддати 4,2 млрд. грн., що втричі більше, ніж в минулому році, а рівень податкового навантаження, враховуючи інші податки, зріс до 51-57 %.

Свій висновок про можливість зменшення розміру штрафу, суд першої інстанції обґрунтував тим, що матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків в результаті дій відповідача, відсутністю доказів негативних наслідків та збитків від несвоєчасної поставки.

З матеріалів справи слідує, що відповідач виконав (хоча і з простроченням) свої зобов`язання з перевезення вантажу.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним заходів до виконання зобов`язання.

При цьому колегія суддів вважає, що стягнення з відповідача саме 50 % від заявленої до стягнення суми штрафу компенсує негативні наслідки, пов`язані з порушенням відповідачем строків перевезення вантажу, в той час як стягнення з відповідача штрафу у повному обсязі не є співмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобов`язання.

Щодо посилань позивача на те, що підставою для відмови у задоволенні заяви про зменшення присудженого до стягнення штрафу є те, що відповідач систематично неналежним чином виконує взяті на себе зобов`язання щодо своєчасної доставки вантажів та порожніх вагонів за Договором, що підтверджуються судовими рішеннями, якими задоволені позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача сум штрафів, передбачених ст. 116 Статуту залізниць України, колегія суддів зазначає про те, що вказані обставини не виключають можливість зменшення судом суми штрафних санкцій.

Таким чином, суд першої інстанції інстанцій правомірно скористався наданим ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України правом щодо зменшення розміру штрафу, забезпечивши баланс інтересів сторін.

Наведеним спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не обґрунтовано рішення щодо зменшення розміру заявленої позивачем до стягнення неустойки.

З огляду на викладені вище обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для зменшення на підставі ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України розміру присуджених до стягнення штрафних санкцій на 50% - до розміру 84 738,20 грн.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиторське підприємство «Вертикаль» задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду міста Києва від 24.04.2020 у справі № 910/2073/20 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам, матеріалам справи і залишається без змін, оскільки підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по справі за звернення з апеляційною скаргою покладаються на позивача.

Керуючись ст. 267-270, 273, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиторське підприємство «Вертикаль» на рішення Господарського суду міста Києва від 24.04.2020 у справі № 910/2073/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.04.2020 у справі № 910/2073/20 залишити без змін.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/2073/20.

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді Л.П. Зубець

С.О. Алданова