ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"30" червня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/988/20

Господарський суд Одеської області у складі судді Цісельського О.В.,

за участю секретаря судового засідання Тарасенко Ю.Г.,

за участю представників:

від позивача: адвокат Юсубов Е.С., ордер,

від відповідача: адвокат Дідик С.О., довіреність,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 916/988/20

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький завод кольорових металів» (69076, м. Запоріжжя, вул. Новобудов, № 9, )

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Одеський кабельний завод «Одескабель» (65102, м. Одеса, Миколаївська дорога, № 144, )

про стягнення 148 267,16 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Позиції учасників справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Запорізький завод кольорових металів» (надалі - Позивач, ТОВ «Запорізький завод кольорових металів») звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом до Публічного акціонерного товариства «Одеський кабельний завод «Одескабель» (надалі - Відповідач, ПАТ «Одеський кабельний завод «Одескабель») про стягнення з Відповідача 1 348 267,16 грн, з яких: сума основного боргу у розмірі 1 200 000,00 грн., 130 435,95 грн. сума пені та 17 831,21 грн. сума 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням ПАТ «Одеський кабельний завод «Одескабель» прийнятих на себе зобов`язань за умовами договору поставки №507 від 25.07.2017, а саме щодо сплати Відповідачем вартості поставленої Позивачем продукції, а також штрафних санкцій за порушення господарського зобов`язання.

Позивач вважає, що такі дії Відповідача суперечать узгодженим Сторонами умовам Договору та свідчать про неналежне виконання ПАТ «Одеський кабельний завод «Одескабель» своїх обов`язків з оплати поставленого Позивачем товару, з огляду на наступне.

Так, Позивач зазначає, що 25.07.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Запорізький завод кольорових металів» та Публічним акціонерним товариством «Одеський кабельний завод «Одескабель» було укладено Договір №507, за яким постачальник зобов`язувався передати у власність згідно п.1.1., а покупець зобов`язувався прийняти та оплатити продукцію.

Згідно з п. 1.2. договору ціна, загальна кількість, номенклатура, асортимент за одиницю продукції вказуються в Додатках (Специфікаціях, накладних) до цього Договору.

На виконання умов договору №507 від 25.07.2017 Позивач за видатковою накладною №582 від 22.01.2020 здійснив поставку продукції 22.01.2020 на суму 3 744 600,16 грн. Відповідно до п.3 специфікації від 22.01.2020 Відповідач повинен здійснити оплату 100% вартості товару в строк до 29.01.2020.

Сума основної заборгованості яка є несплаченою Відповідачем станом на момент подання позовної заяви становить 1 200 000,00 грн.

Водночас, як вказує Позивач, Договором поставки №507 від 25.07.2017, а саме п.7.2. передбачено, що у разі несвоєчасної оплати покупцем продукції в строки, погоджені сторонами, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період затримки оплати, від вартості неоплаченої (несвоєчасно оплаченої) продукції за кожний день порушення строків платежу. Пеня Позивачем нараховується на загальну суму простроченої оплати за весь час поки зобов`язання залишається невиконаним та складає 130 435,95 грн.

Також, Позивач нараховує у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України суму 3% річних за користування грошовими коштами, яка складає за розрахунком Позивача 17 831,21 грн.

04.05.2020 Відповідачем ПАТ «Одеський кабельний завод «Одескабель» до суду був наданий відзив на позовну заяву (вх. 11033/20), в якому Відповідач зазначив, що повністю сплатив Позивачу заборгованість за поставлену продукцію згідно видаткової накладної № 582 від 22.01.2020 та специфікації до договору, у тому числі заборгованість у сумі 1 200 000,00 грн., яка існувала на момент подачі Позивачем позову. На підтвердження вказаних обставин Відповідачем додано до відзиву на позов платіжні доручення про сплату заборгованості на загальну суму 3 744 600,16 грн.

Щодо стягнення пені та 3% річних Відповідач зазначив, що ним виявлено помилки в розрахунку Позивача, які призвели до неправильного визначення суми пені. Надавши власний розрахунок, Відповідач вважає, що загальна сума помилково нарахованої пені становить 2 360,13 грн. та в частині стягнення вказаної суми слід відмовити.

Крім того, Відповідач у відзиві на позов просив закрити провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з останнього на користь позивача 1 200 000,00 грн. суми основного боргу у зв`язку з відсутністю предмета спору.

09.06.2020 Відповідачем до суду надано заяву (вх. №14742/20) про зменшення розміру пені, в якій Відповідач, посилаючись на ч. 1 ст. 233 ГПК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України, просив зменшити розмір заявленої Позивачем пені у сумі 128 075,81 грн. на 100%.

В обґрунтування вказаної заяви Відповідач зазначає, що ним повністю виконано перед Позивачем зобов`язання з оплати отриманого товару за договором. Крім того, Відповідач здійснив повний розрахунок з Позивачем до моменту, коли дізнався про звернення Позивача із позовом до суду, що, на думку Відповідача, свідчить про добровільне та добросовісне виконання Відповідачем своїх зобов`язань.

Також, Відповідач вважає, що розмір заявленої Позивачем пені є досить значним, не відповідає наслідкам поведінки Відповідача та перевищує розмір збитків Позивача. Водночас, як вказує Відповідач, Позивачем не надано буд-яких доказів понесених збитків у зв`язку з несвоєчасною оплатою суми боргу та відсутні будь-які докази щодо негативних наслідків для Позивача внаслідок прострочення сплати Відповідачем боргу.

У додаткових поясненнях до заяви про зменшення розміру пені (вх. № 15882/20 від 19.06.2020) Відповідач зазначив, що повністю та безумовно визнає свою заборгованість перед Позивачем за Договором поставки № 507 від 25.07.2017 за поставлений товар та повністю оплатив зазначену суму заборгованості у сумі 1 200 000,00 грн. Таким чином, як стверджує Відповідач, зазначена поведінка та дії останнього свідчать про вжиття ним заходів для повного виконання своїх зобов`язань за договором.

25.06.2020 Позивачем до суду надані заперечення (вх. № 16564/20) проти заяви про зменшення розміру пені, в яких він зазначає, що штрафні санкції не перевищують суми основного грошового зобов`язання, а є набагато меншими та складають 3,4% від загальної вартості договору. Щодо ступеня виконання зобов`язань Позивач вказав, що ПАТ «Одеський кабельний завод «Одескабель» повинно було здійснити 100% оплату до 29.01.2020, проте здійснювало оплату частинами у великий проміжок часу, а саме протягом 66 днів.

Крім того, Позивач зазначив, що Відповідачем не надано будь-яких пояснень з приводу причин неналежного виконання зобов`язань та доказів тяжкого фінансового становища, до того ж штрафни санкції були обумовлені сторонами під час укладання договору страхування. Отже, на думку Позивача, відсутні будь-які підстави для зменшення штрафних санкцій.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

2. Процесуальні питання, вирішені судом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.04.2020 позовна заява вх.№1026/20 була передана на розгляд судді Цісельському О.В.

13.04.2020 ухвалою Господарського суду Одеської області прийнято позовну заяву (вх.№1026/20) до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу №916/988/20 розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

04.05.2020 від Відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить закрити провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення на користь ТОВ «Запорізький завод кольорових металів» 1 200 000,00 грн. суми основного боргу у зв`язку з відсутністю предмета спору, та до якого, зокрема, було додано копії платіжних доручень в якості доказів сплати суми основного боргу за договором поставки №507 від 25.07.2017.

05.05.2020 ухвалою Господарського суду Одеської області відкладено підготовче судове засідання у справі № 916/988/20 на 26.05.2020 о 12:20 год. у зв`язку з неявкою учасників справи та враховуючи клопотання учасників справи про відкладення судового засідання, задоволено клопотання Позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції та доручено забезпечити проведення відеоконференції у підготовчому судовому засіданні Господарському суду Запорізької області.

26.05.2020 ухвалою суду закрито провадження по справі № 916/988/20 в частині позовних вимог щодо стягнення з ПАТ «Одеський кабельний завод «Одескабель» на користь ТОВ «Запорізький завод кольорових металів» суми основного боргу в розмірі 1 200 000,00 грн.

В судовому засіданні 26.05.2020 оголошено протокольно перерву до 09.06.2020 о 12:00 год., про що повідомлено Відповідача в порядку ст. 120 ГПК України.

09.06.2020 Відповідачем подано до господарського суду заяву про зменшення розміру пені (вх. №14742/20), в якій Відповідач з позовними вимогами погоджується повністю, визнає їх, проте просить зменшити розмір заявленої Позивачем пені.

09.06.2020 судом проголошено протокольну ухвалу про продовження строку підготовчого провадження за ініціативою суду на 30 днів та оголошено перерву в судовому засіданні до 30.06.2020 об 11:20 год., про що ухвалою суду від 09.06.2020 повідомлено ПАТ «Одеський кабельний завод «Одескабель».

В судовому засіданні 30.06.2020 представник Позивача повністю підтримав позовні вимог, просив суд їх задовольнити та відмовити в задоволенні заяви Відповідача про зменшення розміру пені з підстав її необґрунтованості та недоведеності.

Представник відповідача в судовому засіданні повністю визнав позовні вимоги, просив суд задовольнити заяву Відповідача та зменшити розмір нарахованої Позивачем пені до 100%.

Згідно ч. 3, 4 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 191, 192 цього Кодексу.

В судовому засіданні, 30.06.2020 року Господарським судом відповідно до ч.1 ст.240 ГПК України проголошена вступна та резолютивна частини рішення.

3. Обставини, встановлені судом під час розгляду справи.

25.07.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Запорізький завод кольорових металів» та Публічним акціонерним товариством «Одеський кабельний завод «Одескабель» укладено Договір поставки № 507.

Відповідно до п.1.1. договору постачальник зобов`язується передати у власність, а покупець прийняти та оплатити продукцію відповідно до додатків до цього договору: двосторонніх специфікацій до договору та/або накладних постачальника.

Згідно з п.1.2. договору ціна, загальна кількість, номенклатура, асортимент за одиницю продукції вказуються в додатках (специфікаціях, накладних) до цього договору.

Пунктом 1.3. договору передбачено, що сторонами може бути укладено як одну, так і більшу кількість специфікацій до договору. Кожна наступна специфікація після першої регулює окрему поставку продукції в межах цього договору й не скасовує та не змінює попередні специфікації ні повністю, ні частково, якщо тільки інше не вказано в ній.

Відповідно до п.5.1. покупець зобов`язується оплатити постачальнику продукцію на умовах попередньої оплати 100% до моменту відвантаження продукції, якщо інший порядок оплати не погоджено сторонами в специфікації.

Як передбачено п.7.2. договору у разі несвоєчасної оплати покупцем продукції в строки, погоджені сторонами, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період затримки оплати, від вартості неоплаченої (несвоєчасно оплаченої) продукції за кожний день порушення строків платежу. При цьому пеня нараховується за весь час поки зобов`язання покупця по оплаті продукції залишається невиконаним. Пеня на суму попередньої оплати (авансового платежу), якщо продукція не була отримана покупцем, не нараховується.

Даний договір вважається дійсним після його підписання уповноваженими представниками сторін. Договір набуває чинності з дати його підписання і діє до 31.12.2018 року, а в частині поставки, оплати отриманої продукції - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. (п.10.1. договору № 507 від 25.07.2017).

30.012.2019 сторони уклали додаткову угоду №2 до договору поставки, якою внесли зміни до в п.10.1 договору та зазначили строк дії договору до 31.12.2020.

Так, в п.1. додатку №30 до договору (специфікації) від 22.01.2020 встановлено найменування продукції «Катанка мідна 0 8 мм. ТУ У 13614181.001-98, кількість та вартість поставки продукції ПДВ (20%), яка складає 3 744 600,16 грн.

Термін поставки товару 23.01.2020 включно. Відповідно до п.3 специфікації умови оплати: відстрочка до 29.01.2020.

На виконання умов договору Позивач поставив Відповідачу товар за видатковою накладною № 582 від 22.01.2020 на загальну суму 3 744 600,16 грн., який отримав заступник начальника відділу ПАТ «Одеський кабельний завод «Одескабель» Боровський Я.С., що діяв на підставі довіреності № 77 від 21.01.2020.

Несплата Відповідачем суми основного боргу по договору поставки №507 від 25.07.2017 стало підставою для звернення позивача до суду для захисту його прав та охоронюваних законом інтересів.

Під час розгляду справи Відповідачем надано докази погашення основної заборгованості за вищевказаним договором, що підтверджується копіями платіжних доручень та визнано Позивачем під час судового розгляду справи.

4.Норми права та мотиви, з яких виходить господарський суд при прийнятті рішення.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст. ст. 174, 181 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акту, що регулює господарську діяльність, з акту управління господарською діяльністю, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

З положень ст. 509 ЦК України вбачається, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та закону, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу статті 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

Пунктом 1 ст.691 Цивільного Кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Положеннями ч.1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з положеннями статті 193 Господарського кодексу України, статей 526, 527, Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов`язання.

Згідно із статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст. 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

В силу приписів частини 5 статті 694 Цивільного кодексу України якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати. Договором купівлі-продажу може бути передбачений обов`язок покупця сплачувати проценти на суму, що відповідає ціні товару, проданого в кредит, починаючи від дня передання товару продавцем.

Згідно ч.2 ст.4 Господарського кодексу України особливості регулювання майнових відносин суб`єктів господарювання визначаються цим кодексом. Згідно зі статтями 230, 231 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, яку відповідач зобов`язаний сплатити за невиконання чи неналежне виконання господарського зобов`язання. Якщо розмір штрафних санкцій не визначено, санкції застосовуються у розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 546 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до п.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України передбачено можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, що стягується з боржника за порушення зобов`язання, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Статтею 233 Господарського кодексу України передбачено, що: у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу; якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до частин 1, 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

5. Висновки господарського суду за результатами вирішення спору.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Так, укладений між сторонами по справі договір поставки є підставою для виникнення у сторін за цим договором господарських зобов`язань відповідно до ст.ст. 173, 174 ГК України (ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України), і згідно ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання його сторонами.

Дослідивши обставини та зібрані у справі докази, судом встановлено, що Позивач на виконання умов договору здійснив поставку товару, що підтверджується видатковою накладною, довіреністю, товаро-транспортною накладною та не заперечується Відповідачем.

В свою чергу, отримання Відповідачем поставленого товару є підставою виникнення у Відповідача зобов`язання оплатити поставлений товар відповідно до умов договору, а також чинного законодавства на підставі видаткової накладної.

Як свідчать матеріали справи, Відповідач взяті на себе договірні зобов`язання зі своєчасної оплати поставленого позивачем товару належним чином не виконав, а виконав з порушенням умов договору (додатків (специфікацій) до договору) щодо проведення розрахунків.

Отже, з огляду на викладене, враховуючи укладення між сторонами договору поставки, відпуск Позивачем на виконання його умов Відповідачу продукції, її отримання Відповідачем та не проведення при цьому всіх належних розрахунків і платежів, суд прийшов до висновку, що вимоги Позивача про стягнення з відповідача 1 200 000,00 грн. основного боргу на момент пред`явлення позову були обґрунтованими.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, Відповідачем було вжито заходів, спрямованих на врегулювання господарського спору та повністю сплачено суму основного боргу у розмірі 1 200 000,00 грн., що стало підставою для закриття судом провадження по справі в частині стягнення основного боргу у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Крім того, п.7.2. договору сторони погодили, що у разі несвоєчасної оплати покупцем продукції в строки, погоджені сторонами, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період затримки оплати, від вартості неоплаченої (несвоєчасно оплаченої) продукції за кожний день порушення строків платежу. При цьому пеня нараховується за весь час поки зобов`язання покупця по оплаті продукції залишається невиконаним. Пеня на суму попередньої оплати (авансового платежу), якщо продукція не була отримана покупцем, не нараховується.

Формулювання ст. 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК і ст. 230 ГК.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування 3 % річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, нарахування, передбачені ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями відповідальності Відповідача, а становлять особливий компенсаційний вид відповідальності, що відрізняється від штрафної, яка полягає, наприклад, у стягненні пені чи штрафу.

Згідно з представленими розрахунками Позивачем відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України було нараховано Відповідачу 17 831,21 грн. 3% річних за період прострочки платежів з 30.01.2020 по 03.04.2020, з урахуванням здійснених Відповідачем в цей період сплат.

Розглянувши позовні вимоги в частині стягнення 3% річних, перевіривши методику та періоди їх нарахування, суд вважає, що останні підставні, відповідають фактичним обставинам справи, є арифметично вірними, а, відтак, підлягають задоволенню у визначеному Позивачем розмірі 17 831,21 грн.

Крім того, як вбачається з матеріалів позовної заяви, Позивачем при зверненні до суду з даним позовом було включено до ціни позову вимоги щодо стягнення з Відповідача 130 435,95 грн. пені, нарахованої за несвоєчасне виконання зобов`язання по оплаті товару згідно п. 7.2. договору поставки №507 від 25.07.2017 за період з 30.01.2020 по 03.04.2020.

Дослідивши та перевіривши здійснений Позивачем розрахунок суми пені в розмірі 130 435,95 грн., суд вважає його арифметично помилковим, оскільки, при підрахунку Позивачем суми пені, ним при визначенні періодів нарахування пені не вірно визначено період прострочення, оскільки вірним є період з 31.01.2020 по 12.03.2020. Крім того, при визначенні суми пені за період 02.04.2020-03.04.2020 Позивачем не враховано сплату заборгованості Відповідачем 03.04.2020 в сумі 200 000 грн., отже сума пені за 02.04.2020 з суми заборгованості 1 400 000,00 грн. склала 765,03 грн., а сума пені за 03.04.2020 з суми заборгованості 1 200 000,00 грн. склала 655,74 грн. У зв`язку з цим судом здійснено самостійно перерахунок нарахованої пені, яка за розрахунком суду складає 128 075,82 грн.

При цьому суд зазначає, що пункт 7.2. договору поставки №507 від 25.07.2017 не оспорюється Відповідачем, в зв`язку з чим в силу вимог статті 204 ЦК України презюмується правомірність вказаного правочину, а, відтак, сплата пені є його договірним зобов`язанням.

Водночас, Відповідачем відповідно до положень статті 83 ГПК України було заявлено клопотання від 09.06.2020 в якому Відповідач посилаючись на положення ст. 233 ГПК України та ст. 551ЦК України, визнання Відповідачем позову, повну оплату суми основного боргу, відсутність доказів, які б свідчили про понесення Позивачем збитків, у зв`язку з простроченням оплати заборгованості, яка мала не тривалий характер, просить суд зменшити розмір пені, нарахованої Позивачем за невиконання Відповідачем зобов`язань за договором поставки №507 від 25.07.2017 на 100%.

Розглянувши зазначене клопотання, суд приходить до висновку про наявність підстав для зменшення пені з огляду на наступне.

Підпунктом 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" визначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо; крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв`язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України; у резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню.

Зі змісту ст. 233 ГПК України, ст.ст. 551, 614 ЦК України випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, з розміром збитків кредитора, а також повинен врахувати інші інтереси сторін.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Таким чином, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Зокрема, враховуючи майновий стан та інтереси обох сторін, статус Відповідача у справі, наслідки порушення зобов`язання, беручи до уваги засади справедливості, добросовісності, розумності як складові елементи загального конституційного принципу верховенства права, закріплені у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч.ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України, зважаючи на правову природу пені та її основне призначення, суд, реалізовуючи свої дискреційні повноваження, зазначає, що наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Суд, дослідивши матеріали справи, враховуючи приписи чинного законодавства та обставини справи, нетривале прострочення Відповідача у виконанні зобов`язання, повну оплату отриманого товару та визнання позову Відповідачем, майновий стан сторін, стан розрахунків підприємства - Відповідача, приймаючи до уваги відсутність доказів, які б свідчили про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання Позивачу збитків саме в результаті порушення Відповідачем умов договору поставки №507 від 25.07.2017, відсутність в діях Відповідача прямого умислу, спрямованого на порушення зобов`язання, ступінь виконання Відповідачем своїх зобов`язань, а також те, що прострочка оплати заборгованості носила нетривалий характер, стягнення на користь Позивача суми процентів річних, яка в певній мірі компенсує знецінення несплачених коштів Відповідачем, тобто враховуючи, що при зменшенні розміру пені Позивач, на думку суду, не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому стані, дотримуючись принципу збалансованості інтересів сторін, господарський суд дійшов висновку про наявність підстав, передбачених ч. 1 ст. 233 ГК України, для часткового зменшення нарахованої позивачем пені до 25 000,00 грн.

Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню з Відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України).

Аналогічний висновок щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд, викладений також у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі №917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 13.05.2019 у справі №904/4071/18, від 22.04.2019 у справі №925/1549/17, №924/754/18 від 18.06.2019, №912/1703/18 від 27.03.2019.

Доводи позивача про те, що штрафні санкції не перевищують суму основного грошового зобов`язання а є набагато меншими від загальної вартості контракту, та те, що Відповідач здійснював оплату частинам у великий проміжок часу, а саме протягом 66 днів та не надав пояснень щодо причин невиконання зобов`язань, не приймаються судом до уваги, оскільки ці обставини не є єдиними підставами для зменшення розміру пені, а оцінені судом в сукупності з іншими.

Разом з цим, зменшуючи розмір пені до 25 000,00 грн., суд врахував принцип збалансованості майнових інтересів обох сторін, а також те, що приймаючи рішення про зменшення пені, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому вона має обов`язковий для учасників правовідносин характер.

Поряд з тим господарський суд вважає за необхідне зазначити, що зменшення розміру пені до 100% фактично нівелює інститут цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що у свою чергу, може розцінюватись як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.02.2020 року у справі №918/116/19.

Таким чином, на переконання суду, з нарахованих Позивачем 130 435,95 грн. підлягає стягненню з Відповідача пеня в сумі 25 000,00 грн.

Відтак, у позові на суму 105 435,95 грн. пені слід відмовити у зв`язку з її зменшенням судом.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

За таких обставин, виходячи з вищевикладеного, позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький завод кольорових металів» до ПАТ «Одеський кабельний завод «Одескабель» про стягнення 148 267,16 грн. підлягає частковому задоволенню.

Стосовно інших доводів та висновків, суд вважає, що на такі не слід давати детальної відповіді, з урахуванням мотивів, за яких суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Згідно п.2 ч.1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, частиною 9 вказаної статті визначено, що у випадку якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

В той же час згідно ч. 1 ст. 130 ГПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Крім того, згідно статті 7 ЗУ "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду. У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

В даному випадку враховуючи висновок суду про підставність позовних вимог, доведення даного спору до суду з вини Відповідача, суд вважає, що витрати, пов`язані з розглядом справи в суді (сплата судового збору), котрі поніс Позивач, слід відшкодувати йому у відповідності до п. 2 ч. 1, ч. 9 ст. 129 ГПК України за рахунок Публічного акціонерного товариства «Одеський кабельний завод «Одескабель» у розмірі 50 відсотків сплаченого позивачем при поданні позовної заяви до суду судового збору (з врахуванням закриття провадження по справі в частині стягнення суми основної заборгованості в розмірі 1 200 000,00 грн. у зв`язку з відсутністю предмета спору), що становить 1 112,01 грн., у зв`язку із визнанням позову Відповідачем до початку розгляду справи по суті.

Керуючись ст.ст.2, 13, 76, 86, 129, 130, ч.3 ст.185, ст.ст. 191, 232, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ :

1. Позов - задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Одеський кабельний завод «Одескабель» (65102, м. Одеса, Миколаївська дорога, № 144, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький завод кольорових металів» (69076, м. Запоріжжя, вул. Новобудов, № 9, ) пеню в розмірі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) грн., 3% річних в розмірі 17 831 (сімнадцять тисяч вісімсот тридцять одну) грн. 21 коп. та витрати на оплату судового збору в розмірі 1 112 (одна тисяча сто дванадцять) грн. 01 коп.

3. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.241 ГПК України.

Наказ видати в порядку ст.327 ГПК України.

Повний текст рішення складено 10 липня 2020 р.

Суддя О.В. Цісельський