УХВАЛА

07 липня 2020 року

м. Київ

Справа № 909/1345/14

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду:

Чумака Ю. Я.,

перевіривши матеріали касаційної скарги та доповнення до неї Гаражного кооперативу "Соколи"

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 16.01.2020 і постанову Західного апеляційного господарського суду від 03.06.2020, додаткову постанову Західного апеляційного господарського суду від 22.06.2020 у справі

за позовом Першого заступника прокурора Івано-Франківської області,

до: 1) Вовчинецької сільської ради,

2) Акціонерного товариства відкритого типу "Родон",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача 1) Івано-Франківська міська рада,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: 2) Гаражний кооператив "Соколи",

3) Товариство з обмеженою відповідальностю "Х-Адванс",

4) Товариство з обмеженою відповідальністю "М.С."ЯК БЛАГО",

про скасування рішення Вовчинецької сільської ради від 07.02.08 про затвердження технічної документації із землеустрою та передачу земельної ділянки площею 6,3201 га по вул. Вовчинецькій 225, с.Вовчинець Івано-Франківської міської ради в оренду АТВТ "Родон"; скасування рішення Вовчинецької сільської ради від 29.02.08, яким погоджено звіт про експертну оцінку земельної ділянки площею 6,3201 га по вул.Вовчинецькій,225, с. Вовчинець Івано-Франківської міської ради; визнання недійсним договору оренди землі від 13.02.08 укладеного між Вовчинецькою сільською радою та АТВТ "Родон"; визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 07.03.08 укладеного між Вовчинецькою сільською радою та АТВТ "Родон"; визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 090030118, виданий АТВТ "Родон" 04.06.08,

ВСТАНОВИВ:

18.06.2020 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга Гаражного кооперативу "Соколи" на рішення Господарського суду Тернопільської області від 16.01.2020 і постанову Західного апеляційного господарського суду від 03.06.2020 у справі № 909/1345/14, подана 15.06.2020.

У подальшому на адресу Суду надійшло доповнення до касаційної скарги, в яких Гаражний кооператив "Соколи" просить скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 16.01.2020 і постанову Західного апеляційного господарського суду від 03.06.2020, додаткову постанову Західного апеляційного господарського суду від 22.06.2020 у справі № 909/1345/14.

Перевіривши матеріали касаційної скарги та доповнення до неї, Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не відповідає вимогам статті 290 Господарського процесуального кодексу України з огляду на таке.

Статтею 290 Господарського процесуального кодексу України передбачені вимоги до форми і змісту касаційної скарги.

Відповідно до абзацу 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

Приписами частини 3 статті 311 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

Таким чином, із огляду на зміст наведених вимог процесуального закону при касаційному оскарженні судових рішень з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу, касаційна скарга має містити:

пункт 1) - формулювання висновку щодо застосування норми права із зазначенням цієї норми права з викладенням правовідносин, у яких ця норма права застосована, а також покликання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких правовідносинах;

пункт 2) - обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, із зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та мотивів такого обґрунтування відступлення;

пункт 3) - зазначення норми права щодо якої відсутній висновок її застосування із конкретизацією правовідносин, в яких цей висновок відсутній.

У разі оскарження судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, касаційна скарга має містити зазначення обставин, наведених у частинах 1, 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 300 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

У касаційній скарзі скаржник посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, проте не зазначає конкретної норми права, щодо якої, на його думку, відсутній висновок її застосування із конкретизацією правовідносин, в яких цей висновок відсутній.

Також скаржник зазначив про те, що судами першої та апеляційної інстанції помилково не застосовано до спірних правовідносин висновки Верховного Суду, а саме: у постановах Верховного Суду України: від 12.09.2012 у справі № 6-71цс12, від 12.09.2012 у справі № 6-71цс125, від 11.03.2015 у справі № 6-22цс15, від 20.04.2016 у справі № 6-2824цс15, від 25.05.2016 у справі № 6-605цс16 від 25.05.2016; постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі №2-3007/11, постанові Верховного Суду від 10.10.2018 у справі № 362/884/16-ц, проте не зазначив конкретних норм права, які, на думку скаржника, помилково не застосували суди.

Разом з тим касаційна скарга та доповнення до неї хоча і містять посилання на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права (203, 215, 764 Цивільного кодексу України, статей 19, 21, 95, 116, 122, 124, 125, 126, 127, 128, 134, 140, 149, 152, 155, 193 Земельного кодексу України, статті 33 Закону України ?Про оренду землі?) та порушення норм процесуального права (статті 244, пунктів 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України), однак їх зміст не відповідає вимогам пункту 5 частини 2 статті 290 Господарського процесуального кодексу України, оскільки не зазначено відповідну підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої статтею 287 Господарського процесуального кодексу України підстави (підстав).

Таким чином, скаржнику слід виконати вимоги пункту 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України та зазначити конкретну підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстав (підстави).

Згідно з частиною 2 статті 292 Господарського процесуального кодексу України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Відповідно до частини 2 статті 174 Господарського процесуального кодексу України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ураховуючи зазначене, касаційну скаргу та доповнення до неї Гаражного кооперативу "Соколи" необхідно залишити без руху із наданням скаржникові строку на приведення касаційної скарги у відповідність до вимог пункту 5 частини 2 статті 290 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 174, 234, 235, 287, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу та доповнення до неї Гаражного кооперативу "Соколи" на рішення Господарського суду Тернопільської області від 16.01.2020 і постанову Західного апеляційного господарського суду від 03.06.2020, додаткову постанову Західного апеляційного господарського суду від 22.06.2020 у справі № 909/1345/14 залишити без руху та надати скаржнику строк для усунення недоліків до 22.07.2020, але строк виконання цієї ухвали не може перевищувати десяти днів з дня вручення її скаржникові.

2. У разі невиконання вимог Суду, касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута скаржнику без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Ю. Я. Чумак