ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2020 р. Справа № 924/197/20

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Музики М.В., за участю секретаря судового засідання Устінової А.П., розглянувши справу

за позовом приватного підприємства "Агрофірма "Гізівщина", с. Гізівщина Любарського району Житомирської області

до товариства з обмеженою відповідальністю "Серединецьке", с. Мокіївці Шепетівського району Хмельницької області

товариства з обмеженою відповідальністю "Агротек", м. Дніпро

про визнання припиненою поруки ПП "Агрофірма "Гізівщина" за договором поруки №2П/10АФ-15 від 30.03.2018 року, який укладений між ТОВ "Серединецьке", ТОВ "Агротек" та ПП "Агрофірма "Гізівщина",

за участю представників сторін:

позивача: Савчук Ю.М. - згідно ордеру ХМ № 1002553 від 26.02.2020р.;

відповідача 1: не з`явився

відповідача 2: Перепелиця О.С. згідно ордеру АЕ №1018072 від 10.03.2020 року (в режимі відеоконференції);

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати припиненою поруку ПП "Агрофірма "Гізівщина" за договором поруки №2П/10АФ-15 від 30.03.2018 року, який укладений між ТОВ "Серединецьке", ТОВ "Агротек" та ПП "Агрофірма "Гізівщина". Свої вимоги мотивує спливом строку поруки у зв`язку з непред`явленням кредитором вимог до поручителя.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 28.02.2020 року відкрито провадження у справі за позовом приватного підприємства "Агрофірма "Гізівщина", с. Гізівщина Любарського району Житомирської області до товариства з обмеженою відповідальністю "Серединецьке", с. Мокіївці Шепетівського району Хмельницької області, товариства з обмеженою відповідальністю "Агротек", м. Дніпро про визнання припиненою поруки ПП "Агрофірма "Гізівщина" за договором поруки №2П/10АФ-15 від 30.03.2018 року, який укладений між ТОВ "Серединецьке", ТОВ "Агротек" та ПП "Агрофірма "Гізівщина"; призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 25.05.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Повноважний представник позивача під час судового розгляду спору позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягає на їх задоволенні.

У письмовій позиції у справі від 30.06.2020 року з посиланням на позиції Верховного Суду наголошує, що термін пред`явлення вимоги не є строком дії договору поруки, а суб`єктивним правом лізингодавця звернутися до поручителя щодо виконання умов договору.

Відповідач 1 не скористався правом участі свого представника в судових засіданнях, відзиву на позов не подав; причин не вказав; повідомлений про судовий розгляд спору, що підтверджується судовими повістками від 02.03.2020 року та від 25.03.2020 року. Ухвали суду по даній справі від 23.04.2020 року, 25.05.2020 року та 15.06.2020 року повернуті відділенням поштового зв`язку по причині відсутності адресата.

Судом враховується, що ухвали суду по справі №924/197/20 надсилались на адресу відповідача, зазначену в ЄДРЮО, ФОП та ГФ; за приписами п.7 ст.120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Пунктом 5 частини 4 статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" визначено, що в Єдиному державному реєстрі містяться відомості про фізичну особу-підприємця, зокрема, місцезнаходження (місце проживання або інша адреса, за якою здійснюється зв`язок з фізичною особою - підприємцем).

Згідно з п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

За змістом правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/15442/17, від 10.09.2018 у справі № 910/23064/17, від 24.07.2018 у справі № 906/587/17, сам лише факт неотримання стороною кореспонденції, яку суд із додержанням вимог процесуального закону надсилав за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки наведене зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу.

Таким чином, з огляду на надіслання судом процесуальних документів у справі №924/197/20 на адресу відповідача, зазначену в ЄДРЮО, ФОП та ГФ, проте, їх повернення у зв`язку з відсутністю адресата, вважається, що ухвали суду у справі №924/197/20 вручені ТОВ «Серединецьке».

Представник відповідача 2 у судовому засіданні та у наданому відзиві на позов вважає позов необґрунтованим. Зазначає, що поручитель поручився за зобов`язаннями, які випливають з договору лізингу та всіх укладених додаткових угод до нього, зокрема, угоди №2 від 13.07.2016 року.

Окрім того, сторонами у договорі поруки передбачено трирічний строк пред`явлення вимоги до поручителя, що і було здійснено відповідачем 2 шляхом пред`явлення позову до господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/7638/17.

Позивач 30.06.2020 року подав клопотання з проханням продовжити строк судового розгляду справи на період дії карантинних заходів, а також під час судового розгляду спору 30.06.2020 року просить суд відкласти судове засідання.

З даного приводу судом приймається до уваги, що в силу положень ч. 4 р. Х ГПК України не передбачено право суду продовжувати/не продовжувати строк судового розгляду справи, оскільки строки, встановлені ст. 195 ГПК України (строки розгляду справи по суті) продовжуються відповідно до норм ГПК України на час дії карантину.

Натомість, частина 1 статті 216 Господарського процесуального кодексу України надає право суду відкласти розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу. В свою чергу, ч. 2 ст. 202 ГПК України визначає, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання; першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Як встановлено вище, сторони належним чином повідомлені про час та місце розгляду спору, позивач та відповідач 2 з`явились в судове засідання, висловили свої позиції щодо даного спору під час судових засідань для розгляду справи по суті 15.06.2020 року та 30.06.2020 року.

Водночас, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.04.2020 у справі №910/6097/17).

Сторонам, згідно вимог Господарського процесуального кодексу України, надавалась в повному обсязі можливість щодо обґрунтування їх правової позиції по суті справи та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 р. про те, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, що кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення Європейського суду з прав людини від 07 липня 1989 р. у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням п. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 р. у справі Смірнова проти України). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи Федіна проти України від 02 вересня 2010 р., Смірнова проти України від 08 листопада 2005 р., Матіка проти Румунії від 02 листопада 2006 р., Літоселітіс проти Греції від 05 лютого 2004 р. та інші).

З огляду на обставини справи, належне повідомлення сторін про наявність судового спору та надання можливості забезпечити в повному обсязі право на захист, обов`язок дотримання принципу розумних строків вирішення спору, суд відмовляє в задоволенні клопотання позивача про відкладення розгляду спору та вважає за можливе розглянути справу №924/197/20 по суті.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

11.03.2015 р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Агротек" (лізингодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Серединецьке" (лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу №10АФ-15 (далі договір), за умовами п. 1.1 якого відповідно до умов цього договору лізингодавець зобов`язується передати на умовах фінансового лізингу у платне користування предмет лізингу (майно), а лізингоодержувач зобов`язаний прийняти майно та зобов`язується сплачувати лізингові платежі на умовах цього договору. Ціна одиниці, кількість і загальна вартість майна на момент укладення цього договору наведені в додатку №1 "Специфікація".

Пунктом 2.1 договору передбачено, що вартість майна становить гривневий еквівалент 250000,00 доларів США, що розраховується за курсом продажу долару США, встановленим у міжбанківській інформаційній системі "УкрДілінг" (http://www.udinform.com/), сформованим на 16:00 за київським часом (міжбанківський курс) на дату, що передує даті укладення цього договору (міжбанківський курс договору), та на дату укладання цього договору становить 5425000,00 грн. (вартість майна).

За п. 3.2 договору майно вважається переданим лізингоодержувачу з дати підписання акту приймання-передачі майна.

Згідно з п. 4.1 договору всі платежі за договором здійснюються в національній валюті України відповідно до умов цього договору та додатку №2 "Графік внесення лізингових платежів" до договору (графі) шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок лізингодавця, вказаний у цьому договорі.

Пунктом 4.4 договору передбачено, зокрема, що розмір, склад, терміни сплати лізингових платежів встановлюються в графіку.

За п. 4.5 договору лізингові платежі складаються з: суми, яка відшкодовує частину вартості майна, яка є гривневим еквівалентом суми, визначеної в графіку, помноженої на фіксований міжбанківський курс акту приймання-передачі; платежу як винагороди (комісії) лізингодавцю за отримане у лізинг майно, який не може бути меншою за 1 гривню, та розраховується в гривнях як різниця між сумою лізингового платежу та сумою, яка відшкодовує частину вартості майна.

У п. 5.3.1 договору лізингу зазначено, що лізингодавець має право відмовитися від договору та вимагати повернення майна від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або і повному обсязі та прострочення оплати становить більше 30 календарних днів. Вилучення майна у лізингоодержувача не звільняє останнього від обов`язку сплати всіх несплачених до дати вилучення майна лізингових платежів, передбачених договором, в тому числі несплаченої суми штрафних санкцій.

Право власності на майно переходить до лізингоодержувача за умови сплати ним всіх лізингових платежів в розмірах та у терміни, передбачені графіком, в тому числі сплати лізингодавцю всієї суми вартості майна, що у гривневому еквіваленті не менше вартості майна, зазначеного у акті приймання-передачі майна, сплати штрафних санкцій відповідно до умов договору. На підтвердження переходу права власності до лізингоодержувача сторони підписують договір купівлі-продажу (викупу) майна (п. 6.1 договору лізингу).

Відповідно до п. 7.2 договору лізингу у випадку, якщо лізингоодержувач порушить строк оплати будь-якого лізингового платежу, який встановлений в графіку, лізингоодержувач несе відповідальність перед лізингодавцем у вигляді сплати сімдесяти відсотків річних від суми простроченого лізингового платежу (відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України).

За умовами п. 8.1.1 договору лізингу договір може бути розірваний в однобічному порядку з ініціативи лізингодавця, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж (частково або в повному обсязі) та прострочення сплати становить більше 30 днів календарних днів з дня настання строку платежу, встановленого в цьому договорі (на підставі письмового повідомлення лізингодавця про розірвання договору). В цьому випадку договір вважається розірваним з моменту отримання лізингоодержувачем письмового повідомлення лізингодавця про розірвання договору.

Припинення дії договору з будь-яких підстав не звільняє сторони від виконання зобов`язань за цим договором, що мали місце під час його дії (п. 8.5 договору лізингу).

Згідно з п. 10.1 договору лізингу ціна договору становить гривневий еквівалент 314117,45 доларів США, що за міжбанківським курсом договору на дату його укладання становить 6816348,67 грн.

Строк дії договору з 11.03.2015 р. по 20.12.2017 р., але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами всіх зобов`язань за цим договором. Зазначений строк може бути змінений відповідно до умов даного договору (п. 11.1 договору).

В п. 11.2 договору зазначено, що даний договір набирає чинності з моменту його підписання та втрачає свою чинність після виконання сторонами всіх зобов`язань по ньому.

Розірвання або припинення договору, а так само відмова сторони від договору не звільняє сторони від виконання всіх зобов`язань по ньому (п. 11.3 договору).

Пунктом 12.1 договору передбачено, що специфікація, графік та акт приймання-передачі майна є невід`ємними частинами цього договору.

За умовами п. 12.4 договору всі зміни і доповнення до даного договору оформляються додаткової угодою, що підписується сторонами та є невід`ємною частиною даного договору.

У додатку №1 до договору лізингу "Специфікація майна" сторони погодили найменування майна - трактор John Deere 8335R, вартість з урахуванням ПДВ - 250000,00 доларів США.

Додатком №2 до договору лізингу "Графік внесення лізингових платежів" визначено строки платежів (останній - 20.12.2017 р.), суми, які компенсують частину вартості предмету лізингу з урахуванням ПДВ, платежі як винагорода (комісія) лізингодавцю за отримане у лізинг майно, без ПДВ, та суми чергового лізингового платежу, доларів США.

13.07.2016 р. сторони уклали до договору лізингу додаткову угоду №2 (далі - додаткова угода №2), в якій дійшли згоди внести зміни до договору фінансового лізингу №10АФ-15 від 11.03.2015 року, виклавши п. 10.2.1, 10.1. та Графік внесення лізингових платежів (Додаток № 2) у новій редакції. Зокрема, п. 10.2.1 викладено в редакції: "Платежі як винагорода (комісія) лізингодавцю за отримане у лізинг майно становлять гривневий еквівалент 83931,15 доларів США, що за міжбанківським курсом Договору на дату його укладання становить 1821305,96 гривень. Платежі як винагорода (комісія) лізингодавцю за отримане у лізинг майно у гривнях підлягають перерахунку у відповідності до п. 3.5.2 Договору"; п. 10.1 викладено в редакції: "Ціна Договору становить гривневий еквівалент 335181,15 доларів США, що за міжбанківським курсом Договору на дату його укладання становить 7273430,96 гривень (надалі - Ціна Договору)". Також викладено в новій редакції Додаток №2 (графік внесення лізингових платежів) до договору лізингу (останній платіж - 20.12.2017 р.).

Крім того, згідно з п. 2 додаткової угоди №2 сторони погодили сплату простроченої заборгованість по сплаті чергових лізингових платежів згідно Графіку внесення лізингових платежів за жовтень 2015 - червень 2016 року в розмірі 96772,15 доларів США.

Також сторони дійшли згоди внести зміни в п. 7.2 договору фінансового лізингу №10АФ-15 від 11.03.2015 року, виклавши його у такій редакції: "7.2. У випадку, якщо лізингоодержувач порушить строк оплати будь-якого лізингового платежу, який встановлений в Графіку, лізингоодержувач несе відповідальність перед лізингодавцем у вигляді сплати 365 (трьохсот шістдесяти п`яти) процентів річних від суми простроченого лізингового платежу (відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України)" (п. 4 додаткової угоди №2).

У п. 5 додаткової угоди №2 зазначено, що враховуючи зміну строків платежу за Графіком, сторони дійшли згоди подовжити строк дії договору фінансового лізингу №10АФ-15 від 11.03.2015 року до 20.12.2017 р. включно.

30.03.2018 р. сторони уклали до договору лізингу додаткову угоду №3 (далі - додаткова угода №3), відповідно до якої станом на 30 березня 2018 року сторони зафіксували, що зобов`язання (в тому числі прострочене) лізингоодержувача перед лізингодавцем в еквіваленті до долара США становить 232030,69 доларів США (п. 1 додаткової угоди №3).

Згідно з п. 2 додаткової угоди №3 сторони дійшли згоди внести зміни до договору фінансового лізингу №10АФ-15 від 11.03.2015 року. Зокрема, викладено в новій редакції п. 10.2.1 договору: "Платежі як винагорода (комісія) лізингодавцю за отримане у лізинг майно становлять гривневий еквівалент 90730,47 доларів США, що за міжбанківським курсом Договору на дату його укладання становлять 1968851,20 гривень. Платежі як винагорода (комісія) лізингодавцю за отримане у лізинг майно у гривнях підлягають перерахунку у відповідності до п. 3.5.2 Договору".

Також п. 10.1 договору викладено в редакції: "Ціна Договору становить гривневий еквівалент 341980,47 доларів США, що за міжбанківським курсом Договору на дату його укладання становить 7420976,20 гривень (надалі - Ціна Договору)".

Крім того, в новій редакції викладено Графік внесення лізингових платежів (Додаток №2) (останній платіж - 20.06.2019 р.).

У п. 3 додаткової угоди №3 сторони погодили порядок сплати простроченої заборгованості по сплаті чергових лізингових платежів згідно Графіку внесення лізингових платежів за період жовтень 2015 - грудень 2017 року в розмірі 257427,44 Доларів США.

Окрім того, враховуючи зміну строків платежу за Графіком, сторони продовжили строк дії договору фінансового лізингу № 10АФ-15 від 11.03.2015 року до 20.06.2019 р. включно (п. 5 додаткової угоди №3).

29.03.2018 року зборами власників ПП «Агрофірма «Гізівщина» надано згоду на укладення ПП «Агрофірма «Гізівщина» з ТОВ «Агротек» та ТОВ «Серединецьке» трьохсторонніх договорів поруки з метою гарантування виконання ТОВ «Серединецьке» грошових зобов`язань за договорами фінансового лізингу (зі змінами та доповненнями) , в тому числі, №10АФ-15 від 11.03.2015 року.

30.03.2018р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Агротек" (лізингодавець), приватним підприємством "Агрофірма Гізівщина" (поручитель) та товариством з обмеженою відповідальністю "Серединецьке" (лізингоодержувач) укладено договір поруки №2П/10АФ-15 (далі - договір поруки), відповідно до п. 1.1 якого його предметом є зобов`язання поручителя перед лізингодавцем в повному обсязі солідарно відповідати за виконання лізингоодержувачем своїх зобов`язань перед лізингодавцем, які випливають з умов договору фінансового лізингу №10АФ-15 від 11.03.2015р., а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії договору фінансового лізингу №10АФ-15 від 11.03.2015р. (основний договір).

У п. 1.2 договору поруки сторони встановили, що зобов`язання поручителя перед лізингодавцем є безумовним і ніяких інших умов, крім передбачених цим договором та основним договором, не потребують.

Поручитель свідчить, що він ознайомлений зі змістом основного договору та обсягом зобов`язань лізингоодержувача за основним договором, повністю з ними згоден, ніяких заперечень, а також непорозумінь щодо його положень не має. Для внесення будь-яких змін та доповнень до основного договору лізингодавцю та лізингоодержувачу не потрібно отримувати згоду поручителя на внесення таких змін (п. 1.3 договору поруки).

Пунктами 2.1, 2.2, 2.3 договору поруки передбачено, що у випадках неможливості виконання лізингоодержувачем своїх зобов`язань за основним договором: - лізингодавець має право на свій розсуд пред`явити свої вимоги безпосередньо до поручителя чи лізингоодержувача або обом сторонам одночасно, повідомивши поручителя про прострочення лізингоодержувачем своїх зобов`язань за основним договором протягом 2 робочих днів з моменту прострочення лізингоодержувачем забезпеченого порукою зобов`язання; - лізингоодержувач не пізніше ніж за 3 банківських дня до моменту настання строку виконання зобов`язань за основним договором повідомляє лізингодавця та поручителя про неможливість виконання зобов`язань за основним договором. Сторони договору встановлюють, що якщо надійде вимога про погашення суми заборгованості по основному договору і поручитель не буде в змозі виконати таку вимогу лізингодавця, то лізингодавець має право задовольнити свої вимоги за рахунок майна поручителя, згідно норм чинного законодавства. Сторони договору встановлюють, що поручитель, після виконання взятих на себе зобов`язань по цьому договору, у відповідності до ст. 556 Цивільного кодексу України, набуває всіх прав лізингодавця як кредитора по виконаному ним зобов`язанню - основному договору.

Згідно з п. 6.1 договору усі повідомлення за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином у випадку, якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур`єром, телеграфом, або вручені особисто за зазначеними адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення або дата поштового штемпеля відділу зв`язку одержувача.

У п. 6.2 договору сторони зазначили, що він вступає в силу з моменту його підписання сторонами. Порука припиняється, якщо лізингодавець протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання за основним договором не пред`явить вимоги до поручителя.

Сторони договору встановлюють, що у тому разі, якщо без згоди поручителя до основного договору вносяться зміни, що тягнуть за собою збільшення відповідальності поручителя, обсяг відповідальності поручителя залишається без змін (попереднім) (п. 6.3 договору поруки).

Згідно з п. 6.7 договору договір відображає повне розуміння сторонами предмета цього договору та інших питань, зазначених у цьому договорі.

За умовами п. 6.9 договору поруки сторони погодили обов`язковість скріплення договору та всіх пов`язаних з ним документів відповідними печатками сторін.

Договір поруки підписаний представниками сторін, скріплених відтисками їхніх печаток.

Позивач, вважаючи, що порука припинена з підстав, викладених у позовній заяві, звернувся з даним позовом до суду.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, виходячи із змісту статей 526, 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Будь-які забезпечувальні зобов`язання, що випливають з основного зобов`язання, не повинні припиняти свою дію у разі, якщо основне зобов`язання залишилося невиконаним.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Частиною 1 ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Отже, порука є спеціальним заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання, чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобов`язання.

Судом з матеріалів справи встановлено, що 30.03.2018 року між сторонами у справі укладено договір поруки №2П/10АФ-15, за умовами якого позивач поручився перед відповідачем 2 за належне виконання відповідачем 1 умов договору фінансового лізингу №10АФ-15 від 11.03.2015 року, а також всіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії договору фінансового лізингу.

У статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на момент укладення спірного договору) визначено підстави припинення договору поруки.

Зокрема, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов`язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника.

Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: 1) підвищення суми кредиту або розміру процентів, пені, штрафів, тощо; 2) відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; 3) установлення (збільшення розміру) неустойки; 4) встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення; 5) включення опосередковано обтяжливих умов відповідальності поручителя, зокрема, шляхом скорочення термінів повернення кредитів, тощо (відповідна правова позиція викладена, зокрема у постановах Верховного Суду України від 24.06.2015 у справі № 6-701цс15, від 23.12.2014 № 3-196гс14, від 20.02.2013 № 6-172цс12, від 21.05.2012 № 6-18цс11, від 10.10.2012 № 6-112цс12).

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачами 13.07.2016 року та 30.03.3018 року укладено додаткові угоди №2 та №3 до договору фінансового лізингу №10АФ-15 від 11.03.2016 року, якими змінено графік сплати лізингових платежів, а також ціну договору, що становила у редакції договору фінансового лізингу від 11.03.2015 року 314117,45 дол. США (6816348,67 грн.), в редакції додаткової угоди №2 335181,15 дол. США (7273430,96 грн.), в редакції додаткової угоди №3 341980,47 дол. США (7420976,20 грн.), тобто, такими угодами збільшено обсяг основного зобов`язання.

Натомість, учасниками справи не надано, а судом не отримано доказів обізнаності позивача із умовами додаткових угод, оскільки угоди №№2, 3 є двосторонніми та укладеними за участі лише відповідачів, а умови договору поруки не містять посилань на додаткові угоди №2 та №3.

Аналогічно із п. 1.1. та 1.3. договору поруки випливає, що поручитель обізнаний із умовами договору фінансового лізингу, а також солідарно відповідає за зобов`язаннями, які потенційно можуть виникнути із укладених в подальшому додаткових угод до такого договору. Доводи відповідача 2 про обізнаність із змінами у зв`язку з укладенням договору поруки після укладення додаткової угоди №2, а також посилання на протокол загальних зборів позивача не можуть свідчити про взяття останнім на себе зобов`язань з поруки на умовах додаткових угод до договору фінансового лізингу.

Частиною 3 ст. 6 ЦК України встановлено, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

На підставі наведеного положення закону сторони у п. 6.3. договору поруки врегулювали, що у тому разі, якщо без згоди поручителя до основного договору вносяться зміни, що тягнуть за собою збільшення відповідальності поручителя, обсяг відповідальності поручителя залишається без змін (попереднім).

В даному контексті, на переконання суду, п. 1.3. договору поруки врегульовує питання змін та доповнень, які не стосуються збільшення основного зобов`язання, оскільки останнє вирішено у п. 6.3. договору.

Відтак, сторони договору поруки, скориставшись ст. 6 ЦК України, передбачили, що збільшення обсягу основного зобов`язання без згоди поручителя матиме наслідком те, що відповідальність поручителя залишиться без змін, а саме, в обсязі зобов`язання, із яким він обізнаний та за який поручився.

Оскільки відсутні докази обізнаності поручителя із додатковими угодами №№2 та 3 до договору фінансового лізингу, поручитель, відповідно до п. 6.3. договору поруки, відповідає за зобов`язаннями відповідача 1 в обсязі, визначеному договором фінансового лізингу №10АФ-15 від 11.03.2015 року без внесених змін.

Із договору фінансового лізингу №10АФ-15 від 11.03.3015 року та графіку внесення лізингових платежів вбачається, що відповідач 1 взяв на себе зобов`язання зі сплати платежів по лізингу до 20.12.2017 року.

Відповідно до п. 6.2. договору поруки, він вступає в силу з моменту його підписання сторонами. Порука припиняється, якщо лізингодавець протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання за основним договором не пред`явить вимоги до поручителя. Вказаним пунктом, на думку суду, сторони погодили саме строк дії поруки, оскільки ст. 559 ЦК України також визначає строк поруки як період від дня настання строку виконання основного зобов`язання та пов`язує пред`явлення вимоги до поручителя в межах такого строку. Зазначеним спростовуються доводи позивача щодо того, що термін пред`явлення вимоги не є строком дії договору поруки, а суб`єктивним правом лізингодавця звернутися до поручителя щодо виконання умов договору лізингу.

Таким чином, сторони у договорі поруки за взаємною згодою передбачили інший строк для пред`явлення вимоги до поручителя, ніж той, який існував у редакції ст. 559 ЦК України станом на момент укладення договору поруки, що також не суперечить законодавству. Аналогічна позиція в частині можливості визначення будь-якого строку для пред`явлення вимоги кредитора до поручителя в договорі поруки викладена в постанові ВСУ у справі №6-6цс14 від 17.09.2014 року та постанові ВСУ від 03 лютого 2016 року у справі № 6-18цс16; постанові ВС від 20.01.2020 року у справі №924/490/19.

З викладеного вище доводи позивача щодо застосування шестимісячного строку пред`явлення вимоги кредитора до поручителя, визначеного ст. 559 ЦК України в редакції, чинній на момент укладення договору поруки, є необґрунтованими.

Строк пред`явлення кредитором вимог до поручителів про повернення заборгованості за платежами, які боржник зобов`язаний згідно з умовами договору вносити періодично, має обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК порука за кожним із зобов`язань, визначених періодичними платежами, припиняється зі спливом шестимісячного строку погашення кожного чергового платежу. Пред`явлення кредитором вимоги до поручителя більш ніж через 6 місяців після настання строку виконання частини основного зобов`язання, визначеної періодичним платежем, є підставою для відмови у задоволенні такої вимоги через припинення поруки за відповідною частиною основного зобов`язання (пункт 84 постанови ВП ВC від 19 червня 2019 року у справі №523/8249/14-ц).

Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постанові від 20 квітня 2016 року у справі №6-2662цс15 та постанові ВП ВС від 03.07.2019 року у справі №1519/2-3165/11).

Як зазначалось вище, сторонами у договорі поруки визначено трирічний строк для пред`явлення вимоги до поручителя за простроченими зобов`язаннями по кожному із періодичних платежів, а пропуск такого строку є безумовною підставою для припинення поруки, що передбачено і в ст. 559 ЦК України, в п. 6.2. договору поруки, а також викладено у судовій практиці ВП ВС. Оскільки останній платіж повинен бути здійснений у строк по 20.12.2017 року, то трирічний строк пред`явлення вимоги кредитора до поручителя, сплив якого є підставою для припинення поруки, встановлений до 20.12.2020 року та на даний час не сплив. Окрім того, відповідач 2 у серпні 2019 року звернувся до суду з позовом про стягнення, в тому числі, з позивача в даній справі, заборгованості за договором фінансового лізингу.

Водночас, сплив строку звернення кредитора до поручителя за окремими платежами не свідчить про припинення поруки в цілому.

Надані позивачем позиції Верховного Суду не спростовують вищевикладеного.

З всього зазначеного, оскільки позивачем не доведено пропуск відповідачем 2 трирічного терміну з дня настання строку виконання зобов`язання за договором фінансового лізингу для звернення із вимогою до поручителя, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову приватного підприємства "Агрофірма "Гізівщина", с. Гізівщина Любарського району Житомирської області до товариства з обмеженою відповідальністю "Серединецьке", с. Мокіївці Шепетівського району Хмельницької області товариства з обмеженою відповідальністю "Агротек", м. Дніпро про визнання припиненою поруки ПП "Агрофірма "Гізівщина" за договором поруки №2П/10АФ-15 від 30.03.2018 року, який укладений між ТОВ "Серединецьке", ТОВ "Агротек" та ПП "Агрофірма "Гізівщина".

Витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача у зв`язку з відмовою в позові.

Окрім того, відповідач 2 у відзиві на позов просить суд стягнути з позивача 57000,00 грн. понесених останнім витрат на правову допомогу.

Статтею 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконання робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В матеріалах справи наявний договір №1/05-18 про надання правової (правничої) допомоги від 17.05.2018 року, який укладений між адвокатським бюро «Талоконова Кирила» (бюро) та ТОВ «Агротек» (клієнт), за умовами якого бюро приймає доручення клієнта та бере на себе зобов`язання надати клієнту правову допомогу щодо надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань; складання звернень (заяв, скарг, пропозицій) та інших документів правового характеру; складання процесуальних документів (заперечень, клопотань, претензій, позовних заяв, апеляційних та касаційних скарг, заяв про вжиття заходів забезпечення позову та інших документів відповідно до вимог процесуального законодавства); представництва та захисту інтересів клієнта в будь-яких органах державної влади, на підприємствах, установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, а також в судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного, кримінального та конституційного судочинства, провадження в справах про адміністративні правопорушення, органах виконавчої служби, органах Національної поліції України, прокуратури, органах Державної фіскальної служби та усіх інших правоохоронних органах, органах Державної реєстраційної служби України, Міністерства юстиції України тощо з будь-яких питань; будь-яких інших питань правового характеру.

У п. 3.1. договору №1/05-18 про надання правової (правничої) допомоги від 17.05.2018 року передбачено, що розмір гонорару, який клієнт сплачує бюро за надану в межах цього договору правничу (правову) допомогу, визначається сторонами окремою додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною цього договору. Така додаткова угода може бути викладена у формі додатку до договору, який набуває чинності з дня його підписання уповноваженими представниками сторін.

Договір №1/05-18 про надання правової (правничої) допомоги від 17.05.2018 року укладено терміном на 3 роки (п. 4.2. договору).

27.02.2020 року між адвокатським бюро «Талоконова Кирила» та ТОВ «Агротек» укладено додаткову угоду №15 до договору про надання правничої (правової) допомоги №1/05-18 від 17.05.2018 року (розрахунок вартості послуг з надання правничої (правової) допомоги), якою визначено порядок оплати правничої (правової) допомоги, а саме підготовки відзиву на позовну заяву приватного підприємства «Агрофірма «Гізівщина» вих. №26/02-20/П-АФГ-10АФ15 від 26.02.2020 року та інших процесуальних документів у справі №924/197/20 за позовом приватного підприємства "Агрофірма "Гізівщина", с. Гізівщина Любарського району Житомирської області до товариства з обмеженою відповідальністю "Серединецьке", с. Мокіївці Шепетівського району Хмельницької області товариства з обмеженою відповідальністю "Агротек", м. Дніпро про визнання припиненою поруки ПП "Агрофірма "Гізівщина" за договором поруки №2П/10АФ-15 від 30.03.2018 року. У п. 2 додаткової угоди погоджено, що вартість послуг складає 57000,00 грн., з яких: ознайомлення з матеріалами справи №924/197/20, попереднє опрацювання матеріалів позовної заяви ПП «Агрофірма «Гізівщина» вих. №26/02-20/П-АФГ-10АФ15 від 26.02.2020 року та додатків до неї (6 годин) 9000,00 грн.; вивчення законодавства та судової практики з аналогічних справ, в т.ч. судової практики, наведеної в позовній заяві ПП «Агрофірма «Гізівщина» вих. №26/02-20/П-АФГ-10АФ15 від 26.02.2020 року (10 годин) 15000,00 грн.; опрацювання законодавчої бази з питань, які порушені в позовній заяві ПП «Агрофірма «Гізівщина» вих. №26/02-20/П-АФГ-10АФ15 від 26.02.2020 року, підготовка правової позиції, формування доказової бази, безпосередній збір доказів, тощо (8 годин) 12000,00 грн.; підготовка відзиву на позовну заяву ПП «Агрофірма «Гізівщина» вих. №26/02-20/П-АФГ-10АФ15 від 26.02.2020 року по справі №924/197/20 (12 годин) 18000,00 грн.; підготовка клопотання в порядку ст. 175 ГПК України про відмову у відкритті провадження у справі (2 години) - 3000,00 грн.

Згідно п. 6.1. додаткової угоди правова допомога вважається наданою після підписання акту приймання-передачі наданої правової допомоги, який підписується сторонами та скріплюється печатками.

10 березня 2020 року бюро та клієнт підписали акт приймання-передачі наданої правничої (правової) допомоги по договору №1/05-18 про надання правової (правничої) допомоги від 17.05.2018 року (додаткова угода №15), за умовами якого бюро надано, а клієнтом прийнято наступні послуги: ознайомлення з матеріалами справи №924/197/20, попереднє опрацювання матеріалів позовної заяви ПП «Агрофірма «Гізівщина» вих. №26/02-20/П-АФГ-10АФ15 від 26.02.2020 року та додатків до неї - 6 годин; вивчення законодавства та судової практики з аналогічних справ, в т.ч. судової практики, наведеної в позовній заяві ПП «Агрофірма «Гізівщина» вих. №26/02-20/П-АФГ-10АФ15 від 26.02.2020 року - 10 годин; опрацювання законодавчої бази з питань, які порушені в позовній заяві ПП «Агрофірма «Гізівщина» вих. №26/02-20/П-АФГ-10АФ15 від 26.02.2020 року, підготовка правової позиції, формування доказової бази, безпосередній збір доказів, тощо - 8 годин; підготовка відзиву на позовну заяву ПП «Агрофірма «Гізівщина» вих. №26/02-20/П-АФГ-10АФ15 від 26.02.2020 року по справі №924/197/20 - 12 годин; підготовка клопотання в порядку ст. 175 ГПК України про відмову у відкритті провадження у справі - 2 години.

Даний акт є підставою для взаєморозрахунків між сторонами.

Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019р. по справі №922/445/19 дійшла висновку, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами. Позиція щодо відшкодування витрат на адвокатські послуги, виходячи з принципів реальності, розумності та співмірності викладена у постанові Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 904/8308/17, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24 жовтня 2019 року у справі №905/1795/18, додатковій постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11 червня 2018 року у справі№923/567/17.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та вимог статей 28, 29, 30 Правил Адвокатської етики, затвердженої звітно-виборним З`їздом адвокатів України 09.04.2017 р., гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення, тощо, визначаються в договорі про надання правничої (правової) допомоги.

Відповідачем 2 та адвокатом встановлено та погоджено розмір витрат на правову допомогу в межах справи №924/197/20, про що складено та підписано додаткову угоду №15 від 27.02.2020 року та акт приймання-передачі, який є підставою для розрахунків.

Відтак, враховуючи надані докази понесення витрат на правову допомогу, положення європейських стандартів, зокрема п. 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно шляхів полегшення доступу до правосуддя №R(81) 7, в якому передбачено, що, за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла, відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом, суд приходить до висновку про обґрунтованість суми понесених відповідачем 2 витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 57000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 20, 126, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

в задоволенні позову приватного підприємства "Агрофірма "Гізівщина", с. Гізівщина Любарського району Житомирської області до товариства з обмеженою відповідальністю "Серединецьке", с. Мокіївці Шепетівського району Хмельницької області товариства з обмеженою відповідальністю "Агротек", м. Дніпро про визнання припиненою поруки ПП "Агрофірма "Гізівщина" за договором поруки №2П/10АФ-15 від 30.03.2018 року, який укладений між ТОВ "Серединецьке", ТОВ "Агротек" та ПП "Агрофірма "Гізівщина", відмовити.

Стягнути з приватного підприємства Агрофірма Гізівщина (13130, Житомирська область, Любарський район, с. Гізівщина, вул. Шкільна, 1, код 34403368) на користь товариства з обмеженою відповідальністю Агротек (49083, м. Дніпро, вул. Собінова, 1, код 32232765) 57000,00 грн. (п`ятдесят сім тисяч грн. 00 коп.) витрат на правову допомогу адвоката.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03.07.2020 року

Суддя М.В. Музика

Веб-адреса рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua/.

Віддрук. у 4 прим.: 1 - до справи; 2 - позивачу (13130, Житомирська область, Любарський район, с. Гізівщина, вул. Шкільна, 1) - рек. з пов. про вручення; 3 - відповідачу 1 (30440, Хмельницька область, Шепетівський район, с. Мокіївці, вул. Дорожня, буд. 4) - рек. з пов. про вручення; 4 - відповідачу 2 (49083, м. Дніпро, вул. Собінова, 1) - рек. з пов. про вручення