РІШЕННЯ

Іменем України

08 липня 2020 року м. Чернігівсправа № 927/139/20

Господарський суд Чернігівської області у складі: головуючого судді Федоренко Ю.В., секретаря судового засідання Сиворакши Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження матеріали справи

За первісним позовом Міністерства оборони України

До відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Боюр-Постач»

Предмет спору: про стягнення 46 407 540,60 грн.

За зустрічним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Боюр-Постач»

До відповідача: Міністерства оборони України

Предмет спору: про визнання договору недійсним.

Представники сторін:

від позивача за первісним позовом (відповідач за зустрічним): Кривошея Д.А., представник.

Від відповідача за первісним позовом (позивач за зустрічним): Петрикей І.А., адвокат.

Міністерством оборони України подано позов до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Боюр-Постач про стягнення 46407540,60 грн штрафних санкцій, а саме 33465198,60 грн пені та 12942342,00 грн штрафу.

У строк для подання відзиву ТОВ «Боюр-Постач» подано зустрічну позовну заяву в якій просить суд визнати недійсним договір від 11.03.2019 № 286/1/19/8 про постачання для державних потреб нафти і дистилятів, укладеного між Міністерством оборони України та ТОВ Боюр-Постач.

Дії суду щодо розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 02.03.2020 первісний позов судом прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд даної справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 24.03.2020 прийнято зустрічний позов ТОВ «Боюр-Постач» до відповідача Міністерства оборони України про визнання недійсним договору від 11.03.2019 № 286/1/19/8 до спільного розгляду з первісним позовом.

Ухвалою суду від 02.04.2020 з метою недопущення розповсюдження коронавірусу COVID-19, для убезпечення від ризику життя та здоров`я людей, зокрема, представників учасників справи та працівників суду, враховуючи приписи постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020р. "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2020 р. №215 ) та розпорядження міського голови "Про додаткові заходи спрямовані на запобігання розповсюдженню коронавірусу на території міста Чернігова" від 16.03.2020 № 32-р", відкладено підготовче засідання, призначене на 02.04.2020.

Ухвалою суду від 08.05.2020 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, підготовче засідання призначено на 21.05.2020, а ухвалою від 08.05.2020 закрито підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 03.06. 2020 р.

Протокольною ухвалою суду від 03.06.2020 у судовому засіданні оголошено перерву до 07.07.2020 та зобов`язано позивача за первісним позовом надати суду докази про дату отримання ТОВ «Боюр-Постач» листа про розірвання договору, а відповідача за первісним позовом зобов`язано надати копію статуту, який був чинном на дату укладення оспорюваного договору.

У судовому засіданні 08.07.2020 судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Позиції учасників справи.

Первісний позов обгрунтовано порушенням ТОВ «Боюр-Постач» умов договору від 11.03.2019 №286/1/19/8 про постачання для державних потреб нафти і дистилянтів, що є підставою для застовування штрафних санкцій.

Заперечуючи первісний позов ТОВ «Боюр-Постач» посилається на оспорення факту дійсності самого договору про що ним подано зустрічний позов; розірванням договору в односторонньому порядку Міністерством оборони України листом від 26.04.2019 в зв`язку з чим вважає, що з вказаної дати припинились правовідносини між сторонами включаючи і право на нарахування штрафних санкцій; зазначає, що позовна заява не містить інформації про період нарахування пені.

Зустрічний позов обгрунтовано сумнівами у тому, чи підписаний договір директором товариства; відсутності схвалення договору з боку товариства та його вищого органу; недотриманням вимог ч.2 та 3 ст.203 ЦК України зв`язку з чим він підлягає визнанню недійсним.

Міністерство оборони України зустрічний позов не визнало. Зазначає, що оспорений договір укладено у відповідності до вимог чинного законодавства, з боку ТОВ «Боюр-Постач» договір підписано уповноваженою особою, спірний договір уже був предметом розгляду у справі №910/5094/19 і на момент її розгляду ТОВ «Боюр-Постач» заперечувало щодо визнання договору недійсним та у останнього не виникало сумнівів щодо його підписання.

Фактичні обставини справи.

ТОВ «Боюр-Постач» є юридичною особою, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 12.02.2019. Керівником товариства станом на 12.02.2019 зазначено Башилова О.Ю.

Згідно з ст.1 статуту ТОВ «Боюр-Постач», затвердженого загальними зборами учасників від 13.11.2017 протокол №1, цей статут визначає загальні правові та економічні основи організації та діяльності, зокрема, правовий статус, порядок створення і діяльності органів управління і контролю, їх компетенцію, та регулює інші питання діяльності ТОВ «Боюр-Постач».

11.03.2019 між Міністерством оборони України (Замовник) та ТОВ «Боюр-Постач» (Постачальник) укладено договір №286/1/19/8 про постачання для державних потреб нафти і дистилянтів (далі за текстом Договір).

У відповідності до п.1.1 Договору Постачальник зобов`язався поставити у 2019 році нафти і дистилянтів (09130000-9) (паливо дизельне) (лот-1 (09134200-9) дизельне паливо (паливо дизельне ДП-Л-Євро5-ВО (ДТ-Л-К%, сорт С) (далі продукція) для потреб Міністерства оборони України згідно специфікації, а Замовник забезпечити приймання продукції та її оплату в асортименті, кількості, у строки і за цінами згідно з нижченаведеною специфікацією, зокрема: строк/термін постачання -25.04.2019 включно, загальною вартістю 184 890 600 грн.

Пунктами 6.2.1 та 6.2.5 Договору встановлено право замовника на дострокове розірвання договору, відповідальність Постачальника за порушення строків поставки встановлена п.7.3.2 Договору.

З боку ТОВ «Боюр-Постач» Договір підписано Башиловим О.Ю., який на час його підписання був директором товариства.

Листом від 26.04.2019 №286/6/3040 Міністерство оборони України повідомило ТОВ «Боюр-Постач» про розірвання Договору в односторонньому порядку відповідно до п.6.2.5.

26.09.2019 Міністерство оборони України направило ТОВ «Боюр-Постач» претензію на суму 41 045 713,20 грн, яку вмотивонано порушенням умов Договору Постачальником.

Претензію повернуто без вручення адресату за закінченням терміну зберігання, що підтверджується довідкою листоноші на а.с.26.

Оцінка аргументів та нормативно-правове обґрунтування.

Обставинами, які є предметом доказування у справі за первісним позовом є наявність чи відсутність підстав для стягнення з ТОВ «Боюр-Постач» заявлених до стягнення штрафних санкцій; за зустрічним позовом відповідність укладеного між сторонами договору вимогам чинного законодавства та наявності чи відсутності підстав для визнання його недійсним.

Як встановлено частиною 1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 Цивільного кодексу України).

Частина 1 статті 628 Цивільного кодексу України встановлює, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з наданої суду копії Договору його підписано уповноваженими особами з боку Міністерства оборони України (замовник) та ТОВ «Боюр-Постач» (Постачальник), тобто Договір є укладеним.

Факт укладення між сторонами вказаного Договору підтверджується і рішенням Господарського суду м. Києва від 23.09.2019 у справі №910/5094/19 за позовом ТОВ «Газтрим» до відповідачів: ТОВ «Боюр-Постач» та Міністерства оборони України про визнання недійсним договору від 11.03.2019 №286/1/19/8, яке набрало законної сили. Вказаним рішенням у позові про визнання недійсним договору від 11.03.2019 №286/1/19/8, укладеного між ТОВ «Боюр-Постач» та Міністерством оборони України, відмовлено повністю. Як вбачається з тексту вказаного судовго рішення, на думку позивача дії сторін під час укладення договору не були спрямовані на реальне настання правочину, а волевиявлення учасників правочину не відповідали їх внутрішній волі.

За своєю правовою природою укладений між стронами договір є договором поставки до якого застосовуються положення ст.712 Цивільного кодексу України

Згідно з ч.1 та 2 вказаної вище статті за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У пункті 1.1 Договору сторонами було узгоджено строк/термін постачання дизельного палива в загальній кількості 6780,0 тон на загальну суму 184 890 600,00 грн у строк до 25.04.2019 включно.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження виконання ТОВ «Боюр-Постач» зобов`язання по поставці дизельного палива, сторони підтверджують, що постачання не було виконане. Отже, ТОВ «Боюр-Постач» було порушено умови договору.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки (п.1, 3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України).

Як встановлено ч.1 ст.651 та ч.2 ст.653 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

У пункті 6.2.1 Договору сторонами погоджено, що Замовник має право розірвати Договір у разі невиконання зобов`язань Постачальником, повідомивши про це його у строк 5 робочих днів; а п.6.2.5 Договору Замовнику надано право в односторонньому порядку розірвати Договір у разі порушення Постачальником строків постачання продукції.

В матеріалах справи наявний лист Міністерства оборони України від 26.04.2019 №286/6/3040 про розірвання Договору в односторонньому порядку відповідно до п.6.2.5 Договору. Представники сторін у судовому засіданні підтвердили, що вказаний лист направлявся Постачальнику та було отримано останнім. Однак, доказів на підтвердження дати отримання вказаного листа, які були витребувані ухвалами суду від 21.05.2020 та протокольною ухвалою від 25.06.2020, суду не було надано.

При вирішенні питання про дату отримання ТОВ «Боюр-Постач» листа про розірвання Договору суд застосовує наказ Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958 яким затверджено Нормативи і нормативні строки пересилання поштових відправлень (зареєстровані в Міністерстві юстиції України 28.01.2014 за №

16/5005/7743/2012), відповідно до розділу ІІ, пп.2 п.1 яких нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв`язку (без урахування вихідних днів об`єктів поштового зв`язку): у межах області та між обласними центрами України (у тому числі для міст Києва, Сімферополя, Севастополя) - Д+3, пріоритетної - Д+2; де Д - день подання поштового відправлення до пересилання в об`єкті поштового зв`язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання; 1, 2, 3, 4, 5 - кількість днів, протягом яких пересилається поштове відправлення.

Враховуючи вказані нормативні строки пересилання поштових відправлень та те, що 28.04.2019 є вихідним днем неділею, положення ст.79 ГПК України, цілком вірогідним є отримання ТОВ «Боюр-Постач» листа про розірвання договору 30.04.2019.

Отже, 30.04.2019 зобов`язання сторін за Договором припинилось в зв`язку з розірвання Договору Замовником в односторонньому порядку.

Судом відхиляються заперечення первісного позову з підстав розірвання Договору 26.04.2019- дати підписання листа представником Замовника про його розірвання, оскільки це суперечить п.6.2.1 Договору яким встановлено, що про розірвання Договору Замовник повідомляє Постачальника у строк 5 робочих днів, у матеріалах справи відсутні докази про вручення листа про розірвання Договору ТОВ «Боюр-Постач» 26.04.2019.

Згідно з ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 7.3.2 Договору сторонами встановлено, що за порушення строків постачання продукції Постачальник сплачує Замовнику пеню у розмірі 0,1 відсотка вартості продукції, з якої допущено прострочення виконання за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів з Постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної вартості.

У судовому засідання представник Міністерства оборони України повідомив, що пеню було розраховано за період прострочення з 26.04.2019.

За період прострочення постачання обумовленої Договором продукції з 26.04. по 29.04.2019 на користь Міністерства оборони України судом стягується пеня у розмірі 739 562,40 грн.

В іншій частині вимог первісного позову про стягнення 32 725 636,20 грн пені та 12 942 342 грн штрафу судом відмовлено в зв`язку з розірванням Замовником Договору у односторонньому порядку відповідно до п.6.2.1 та 6.2.5 Договору з 30.04.2019 та припиненням зобов`язань сторін.

Умови п.6.2.5 Договору про те, що застосування оперативно-господарських санкцій не позбавляє Замовника права вимагати від Постачальника сплати штрафних санкцій за неналежне виконання договору, не можуть розумітись як можливість стягнення штрафних санкцій за період після розірвання договору, тобто з 30.04.2019.

Щодо зустрічного позову суд зазначає наступне.

Як зазначає позивач за зустрічним позовом, підставою для визнання Договору недійсним є невідповідність договору ст.215, ч.2 та 3 ст. 203 Цивільного кодексу України, ст.ст.44, 46 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю».

Відповідно до ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 2 та 3 ст.203 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з ч.2 ст.44, ч.1 ст.46 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», який набув чинності 17.06.2018, рішення про надання згоди на вчинення правочину, якщо вартість майна, робіт або послуг, що є предметом такого правочину, перевищує 50 відсотків вартості чистих активів товариства відповідно до останньої затвердженої фінансової звітності, приймаються виключно загальними зборами учасників, якщо інше не передбачено статутом товариства. Значний правочин, правочин із заінтересованістю, вчинений з порушенням порядку прийняття рішення про надання згоди на його вчинення, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки товариства лише у разі подальшого схвалення правочину товариством у порядку, встановленому для прийняття рішення про надання згоди на його вчинення.

Обгрунтовуючи зустрічний позов ТОВ «Боюр-Постач» вказує на те, що предмет оспорюваного договору перевищує 50% вартості чистих активів товариства і не було схвалення вищого органу товариста та самого товариства укладеного Договору.

На підтвердження своїх пояснень ТОВ «Боюр-Постач» суду надано фінансовий звіт товариства станом на 01.01.2019 за яким чистий прибуток ТОВ «Боюр-Постач» за 2018 рік складав 56,9 тис. грн.

Відповідно до п.2, 3 глави VІІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» визнано таким, що втратив чинність, Закон України "Про господарські товариства" (Відомості Верховної Ради України, 1991 р., N 49, ст. 682 із наступними змінами) у частині, що стосується товариств з обмеженою відповідальністю та товариств з додатковою відповідальністю.

Протягом року з дня набрання чинності цим Законом положення статуту товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю, що не відповідають цьому Закону, є чинними в частині, що відповідає законодавству станом на день набрання чинності цим Законом. Цей пункт не застосовується після внесення змін до статуту товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю.

Наведену норму потрібно тлумачити так, що протягом року з дня набрання чинності Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" товариства можуть здійснювати свою діяльність на підставі положень статуту в редакції, яка діє на момент набрання чинності цим Законом, за умови, що положення такого статуту відповідають чинному на той момент законодавству, зокрема, Закону України "Про господарські товариства". Якщо протягом "перехідного періоду" (одного року з дня набрання чинності законом) товариство вносить зміни до статуту, така редакція статуту товариства після внесення змін повинна відповідати Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю".

Вказана вище правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.09.2019 у справі №922/3010/18 і застосовується судом при вирішенні спору.

Пунктами 11.1,11.5,11.6.9 статуту ТОВ «Боюр-Постач», затвердженого протоколом загальних зборів учасників №1 від 13.11.2017, визначено, що виконавчим органом Товариства, що здійснює поточне керівництво діяльністю Товариства, є дирекція Товариства. Дирекцію очолює директор.

Директор керує поточними справами Товариства та в межах, визначених цим Статутом, має право без довіреності виконувати дії від імені Товариства, підписувати правочини, угоди, договори, видавати довіреності, представляти інтереси Товариства в державних установах та організаціях, у відносинах з іншими підприємствами, установами, організаціями різних форм власності та фізичними особами.

Директор укладає та підписує від імені Товариства правочини, угоди та договори з українськими чи іноземними юридичними або фізичними особами.

Статтею 10 вказаного Статуту до компетенції загальних зборів учасників не віднесено затвердження договорів, які укладені на суму, що перевищує вказану у статуті товариства.

Вказані положення статуту ТОВ «Боюр-Постач» відповідають положенням чинної на час набрання Законом України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» статті 59 Закону України «Про господарські товариства», яка застосовується судом у відповідності до пункту 3 глави VІІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю». При цьому судом враховано, що Договір між сторонами укладено 11.03.2019, тобто під час "перехідного періоду" (одного року з дня набрання чинності Законом України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю»).

За таких обставин суд приходить до висновку, що директор ТОВ «Боюр-Постач» Башилов О.Ю. на дату укладення спірного Договору мав необхідний обсяг повноважень для його укладення і цей Договір не підлягав затвердженню загальними зборами учасників ТОВ «Боюр-Постач».

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Позивачем за зустрічним позовом не доведено, що укладений Договір не відповідає приписам ч.2 та 3 ст.203 ЦК України.

Відповідно до ч.1 та 2 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову про визнання недійсним договору від 11.03.2019 №286/1/19/8 про постачання для державних потреб нафти і дистилянтів, укладеного між Міністерством оборони України та Товариством з обмеженою відповідальністю «Боюр-Постач».

Щодо судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п.2 ч.1 ст.129 ГПК України).

За первісним позовом судові витрати покладаються на сторони пропорційни задоволеним позовним вимогам. За зустрічним позовом судові витрати у справі покладаються на позивача за зустрічним позовом.

Керуючись ст.129, 232-233, 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Первісний позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Боюр-Постач», вул. Князя Чорного, 4, м. Чернігів, , на користь Міністерства оборони України, пр-т Повітрофлотський, 6, , 739 562,40 грн пені та 11 093,44 грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В решті позову про стягнення 32 725 636,20 грн пені та 12 942 342 грн штрафу відмовити.

У задоволенні зустрічного позову про визнання недійсним договору від 11.03.2019 №286/1/19/8 про постачання для державних потреб нафти і дистилянтів, укладеного між Міністерством оборони України та Товариством з обмеженою відповідальністю «Боюр-Постач», відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в строк і в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду у строки визначені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено 08.07.2020.

Суддя Ю.В.Федоренко