ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2020 справа № 914/238/20

Господарський суд Львівської області у складі головуючого судді Коссака С.М. здійснив у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін та без проведення судового засідання розгляд справи

за позовом: Фізичної особи-підприємця Шалко Тетяни Євгенівної, м. Львів

до відповідача: Фізичної особи Кишинської Ярослави Миколаївни , м. Львів

про стягнення заборгованості в сумі 54 577,92 грн

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Шалко Тетяни Євгенівної до Фізичної особи Кишинської Ярослави Миколаївни про стягнення заборгованості за договором оренди нежитлового приміщення № 1 від 08.04.2018, а саме: 50 000,00 грн орендної плати, 82,70 грн оплата за водопостачання, 205,20 грн плата за водовідведення та 4 290,02 грн оплата за електричну енергію.

Виконуючи вимоги частин 6 та 7 статті 176 Господарського процесуального кодексу України, суд звернувся до відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України у Львівській області з проханням надати інформацію про зареєстроване місце проживання (перебування) Кишинської Ярослави Миколаївни . Необхідні відомості про місце проживання відповідача ( АДРЕСА_1 ) надано суду 07.02.2020.

Ухвалою суду від 17.02.2020 позов залишено без руху, позивачу встановлено строк для виправлення виявлених недоліків.

12.03.2020 від позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, яка надіслана суду 10.03.2020.

Ухвалою від 30.03.2020 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання, встановлено сторонам строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень. Зокрема, відповідачу встановлено строк у 15 календарних днів з дня отримання цієї ухвали для подання відзиву на позов.

Ухвалу про відкриття провадження у справі надіслано сторонам за їхніми юридичними адресами, зазначеними в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

02 квітня 2020 року набрав законної сили Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020, яким внесено зміни зоокрема і до Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до пункту 4 Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

28.05.2020 року представником відповідача подано через канцелярію господарського суду Львівської області клопотання за вх.№18622/20 про продовження строку для подання відзиву на позов у зв`язку з запровадженими карантинними заходами та подано заяву за вх.№18621/20 про ознайомлення з матеріалами справи та зняття копій.

09.06.2020 року відповідач скористався своїм правом на захист та представник відповідача ознайомився з матеріалами справи про що зроблено напис на заяві представником

22.06.2020 року представником відповідача подано через канцелярію суду відзив на позовну заяву (вх.№ 20214/20) з доказами надіслання позивачу.

Відповідно ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Підготовче засідання при розгляді справи у порядку спрощеного провадження не проводиться.

Перше судове засідання у справі проводиться не пізніше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. За клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Сторони у справі виконали вимоги ухвали суду від 30.03.2020, щодо подання відзиву, та інших процесуальних документів, скориставшись своїми правами та обов`язками (вчинено процесуальні дії), що передбачені ГПК України. У матеріалах справи відсутні будь які клопотання сторін про інше (про відкладення розгляду з метою подання пояснень, заперечень, доказів, доводів, міркувань чи вчинення інших процесуальних дій).

Зважаючи на вказане, суд вважає за можливе ухвалити рішення у справі.

Правова позиція позивача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем у порушення умов договору оренди від 08.04.2018 № 1 не здійснено оплати за оренду нежитлового приміщення за період з липня 2019 року по листопад 2019 рік включно, внаслідок чого існує заборгованість в розмірі 50 000 грн. Крім того, позивачем нараховано відповідачу понесені витрати по оплаті комунальних послуг за період з липня по листопад 2019 року, а саме: оплата за водопостачання - в розмірі 82грн. 70коп.; оплата за електричну енергію - в розмірі 4 290грн. 02коп.; оплата за водовідведення - в розмірі 4 290грн. 02коп.. Також просить судові витрати покласти на відповідача, з яких 2 102 грн. складає судовий збір.

Правова позиція відповідач.

Згідно поданого до суду 22.06.2020 року відзиву на позовну заяву за вх.№20214/20, відповідачем визнається факт укладення договору оренди 08 квітня 2018 року нежитлового приміщення за адресою: м. Львів, вул. Скельна, 1.

Відповідач зазначає у відзиві, що приміщення, яке є об`єктом оренди не було передане та не використовувалось ФОП Кишинською Я.М., а перерахування коштів на розрахунковий рахунок позивача відбувалось у зв»»язку з укладеним 08 квітня 2018 року ОСОБА_2 договору оренди нежитлового приміщення за адресою: м . Львів, вул. Скельна, 1.

Також відповідач стверджує, що фактом початку та відповідно припинення правовідносин є підписання акта приймання-передачі нерухомого майна як від орендаря до орендодавця, так і від орендодавця до орендаря, відтак позивачем не надано доказів передачі відповідачу майна у користування.

Відповідач відзначає той факт, що позивачем не надано доказів виставлення рахунків на сплату комунальних послуг та стверджує, що згідно банківських виписок, долучених позивачем , відповідач здійснив оплату орендної плати за липень 2019 року, що в свою чергу свідчить про безпідставність вимог позивача по сплаті орендної плати за липень 2019 року та відповідач стверджує про безпідставність вимог позивач по сплаті орендної плати за лиситопад 2019 року, оскільки відповідно до п.3.3 Договору оренди нежитлового приміщення №1 від 08 квітня 2018 року, після підписання даного Договору орендар зобов`язується сплатити орендну плату за перший та останній місяці дії договору.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Предметом позову є вимога про стягнення з відповідача заборгованості по сплаті орендної плати за період з липня по листопад 2019 року у розмірі 50 000, 00грн. та комунальних послуг за період з липня по листопад 2019 року, а саме: оплата за водопостачання - в розмірі 82грн. 70коп.; оплата за електричну енергію - в розмірі 4 290грн. 02коп.; оплата за водовідведення - в розмірі 4 290грн. 02коп.комунальних послуг за період з липня по листопад 2019 року, а саме: оплата за водопостачання - в розмірі 82грн. 70коп.; оплата за електричну енергію - в розмірі 4 290грн. 02коп.; оплата за водовідведення - в розмірі 4 290грн. 02коп. Підставою позову є обставини, якими позивач обґрунтовує факт укладення договору, факт користування нежитловим приміщенням відповідачем та несвоєчасну оплату орендної плати та комунальних послуг, внаслідок чого виникла існуюча заборгованість.

8 квітня 2018 року між Фізичною особою-підприємцем Шалко Тетяною Євгенівною (орендодавець, позивач у справі) та Фізичною особою-підприємцем КашинськоюЯрославою Миколаївною (орендар, відповідач у справі) укладено договір оренди нежитлового приміщення №1,нежитлового приміщення за адресою: м. Львів, вул. Скельна , 1.(надалі - Договір). Факт укладення цього договору згідно поданого до суду 22.06.2020 року відзиву на позовну заяву за вх.№20214/20, відповідачем визнається.

В порядку та на умовах, визначених цим Договором, орендар (позивач у справі) зобов`язується передати орендареві (відповідач у справі), у строкове платне користування нежитлове приміщення ро вулиці Скельна,1 у м. Львові, площею 63,5 кв.м., а орендар зобов`язується прийняти це майно, своєчасно сплачувати орендну плату та після припинення цього договору повернути орендоване майно орендодавцеві у належному стані. Приміщення, яке передається в оренду, являє собою «нежитлове приміщення», що знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Скельна,1. Загальна площа приміщення, що орендується становить: 63,5 м.кв. (п.п. 1.1. -1.3. Договору).

Розмір орендної плати за приміщення , що орендується складає: 10 000 грн., на місяць орендного користування за цим Договором. Орендна плата сплачується з моменту підписання даного Договору (пункт 3.1).

Згідно з пунктами 3.2. Договору орендна плата сплачується незалежено від результатів господарської діяльності орендаря щомісячно до 8 числа поточного місяця.

Відповідно до п. 3.3 Договору після підписання даного Договору орендар зобов`язується сплатити орендну плату за перший і останній місяці дії Договору, а в подальшому сплачувати щомісячно до числа обумовленого в п.3.2.

Згідно умов договору (п.2.4, 2.5) орендар повинен своєчасно і у повному обсязі вносити орендну плату не пізніше 8 числа поточного місяця та сплачувати у встановлені чинним законодавством терміни експлуатаційні платежі (тепло, водопостачання, електроенергію та інше).

Договір може бути достроково розірваний за ініціативою Орендодавця, якщо орендар не сплачує орендну плату більше 1 місяця підряд. (п. 5.2 договору).

Відповідно до п.8 Договору він вступає в силу з дня підписання і діє до 18 квітня 2020 року.

З квітня 2018 по липень 2019 відповідач належним чином користувався приміщенням, сплачував орендні платежі, що підтверджується випискою із банківського рахунку позивача за цей період. Ця обставина відповідачем не заперечується (див. відзив п.3.2.). При цьому судом враховуються його доводи про те, що стягнення орендної плати позивачем за липень 2019 року є безпідставні, оскільки згідно з п.3.2. Договору орендна плата сплачується незалежно від результатів господарської діяльності орендаря щомісячно до 8 числа поточного місяця. Відтак платіж за липень 2019 року відповідачем здійснено 03.07.2019 року (згідно наданих позивачем банківських виписок), а тому стягнення орендної плати за цей місяць у розмірі 10 000,00грн. є безпідставне.

Суд доходить висновку, що відповідач користувався нежитловим приміщенням, в тому числі у період з квітня 2018 року по липень 2019 року (включно), оскільки сплачував орендну плату відповідно до умов Договору, про що свідчать надані позивачем банківські виписки. Відтак доводи відповідача про те, що між ним та позивачем не виникли орендні відносини не підтверджуються належними та допустимими доказами. Крім цього, факт виникнення орендних відносин у даному випадку не пов`язується з моментом підписання акту приймання-передачі майна, оскільки сторони Договору не передбачили такий обов`зок в умовах договору. Згідно з п.3.1. Договору сторони встановили, що орендна плата сплачується з моменту підписання даного Договору.

Відповідно до п. 6.1. Договору сторони встановили, що договір вступає в силу з дня підписання і діє до 18 квітня 2020 року. Отже, сторони установили момент відліку строку договору оренди (момент підписання), момент сплати орендної плати (з часу підписання договору) і цю обставину вони узгодили та виклали у договорі оренди (з урахуванням правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №. 127/14633/16-ц, провадження №14-93ц.18). Факт підписання, укладення Договору, а відтак і виникнення орендних правовідносинвідповідачем не заперечується.

Відповідно до п.5.1. Договору договір може бути достроково розірваний за ініціативою орендодавця, якщо орендар не сплачує орендну плату більше 1 (одного) місяця) підряд. Як стверджує позивач, з липня відповідач не сплачував орендну плату, відтак відповідачу було скеровано Договір №2 від 01.11.2019 року про припинення договору оренди нежитлового приміщення №1 від 08.04.2018 року, а також акт приймання-передачі нежитлового приміщення

Додатково позивачем було повторно надіслано відповідачу лист від 29.11.2019 року, в якому позивач просить прибути відповідача за адресою : м. Львів, вулиця Скельна,1 для підписання акту прийому-передачі нежитлового приміщення (докази надіслання в матеріалах справи).

Доказів повернення приміщення орендарем за актом приймання - передачі згідно Договору не надано. А тому суд доходить висновку про дію Договору протягом періоду стягнення орендних платежів. Іншого належними та допустимими доказами відповідач не заперечив. При цьому суд звертає увагу, що сторони передбачили умову про можливість (право) дострокового розірвання Договору з ініціативи орендодавця у випадку несплати орендної плати за один місяць, а не його обов`язок.

Судом встановлено факт користування нежитловим приміщення згідно укладеного договору оренди, що підтверджується проведеними платежами за оренду за період з квітня 2018 року по липень 2019 року, доказів повернення майна станом на момент спірного нарахування орендних платежів відповідачем не подано, акту здачі-приймання нежитлового приміщення не представлено, відтак сторонами не заперечується, що Відповідач оплачував орендну плату за період з квітня 2018 року по липень 2019 року, що підтверджується банківською випискою за період з 08.04.2018 року по 06.11.2019 року.

Відповідачем не надано суду доказів про те, що орендоване приміщення було повернуто у липні 2019 року, а відтак відповідач користувався приміщенням у період з липня по листопад 2019 року включно (період стягнення).

Також відповідачем не надано суду доказів оплати згідно п.3.3 Договору оренди нежитлового приміщення №1 від 08 квітня 2018 року, відповідно до якого після підписання даного Договору орендар зобов`язується сплатити орендну плату за перший та останній місяці дії договору (доказів оплати за останній місяць відповідачем на надано).

Згідно умов договору (п.2.4) орендар повинен сплачувати у встановлені чинним законодавством терміни експлуатаційні платежі (тепло, водопостачання, електроенергію та інше).

На підтвердження понесених витрат на комунальні платежі за період з липня по листопад 2019 року, позивачем подано належним чином завірені копії квитанцій про оплати, а саме: квитанція №ПН 947362 від 25.11.2019 року на суму 82,70 грн оплата за водопостачання, квитанція №ПН947364 на суму 205,20 грн. - плата за водовідведення та квитанція №ПН451 від 11 листопада на суму - 4 290,02 грн оплата за електричну енергію. Відтак, загальна сума несплачених відповідачем комунальних платежів за період з липня по листопад 2019 року становить 4 577,92грн.Однак у зазначених квитанціях про сплату комунальних платежів відсутня інформація, на підставі якої можна встановити розмір комунальних платежів за спірний період, адресу нежитлового приміщення, що перебувало в користуванні, номер договору оренди, що укладався між сторонами, рахунки, що виставлялися на оплату комунальних платежів за спірний період за вказаною адресою. Відтак встановити розмір стягнення комунальних платежів, зазначений позивачем, не є можливим.

Норми права та мотиви суду

Згідно із частиною першою статті 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

За частиною першою статті 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

За положеннями статті 51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Відповідно до статті 52 ЦК України ФОП відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

За змістом статей 51, 52, 598-609 ЦК України, статей 202-208 ГК України, частини восьмої статті 4 Закону України від 15 травня 2003 року "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" у випадку припинення підприємницької діяльності ФОП (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Отже, позивач, звертаючись до господарського суду, обґрунтовано визначив належність спору до господарської юрисдикції відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як ФОП не припинились (з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 13 лютого 2019 року у справі №910/8729/18, провадження №12-294гс18).

Згідно Витягу з ЄДРЮО, ФО та ГФ від 31.01.20р. станом на момент звернення до суду державна реєстрація ФОП Кишинської Я.М. припинена за її рішенням 27.11.2019р.

Між сторонами у справі виникло цивільно-правове зобов`язання за договором найму (оренди) в силу статті 11 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічне положення передбачено частиною 1 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України: суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Одним із основних обов`язків орендаря у зобов`язанні з оренди майна є своєчасне та у повному обсязі внесення орендної плати.

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу положень статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 759 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Відповідно до статті 761 цього Кодексу право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Статтею 762 ЦК України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Відповідно до ст. 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Орендна плата встановлюється у грошовій формі. Залежно від специфіки виробничої діяльності орендаря орендна плата за згодою сторін може встановлюватися в натуральній або грошово-натуральній формі. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Враховуючи зазначене, позовні вимоги в частині стягнення 40 000,00 грн. заборгованості з орендної плати за період серпень, вересень, жовтень, листопад 2019 року є обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення. У задоволені позову про стягнення 10 000, 00грн. орендної плати за липень 2019 року слід відмовити.

Згідно умов договору (п.2.4) орендар повинен сплачувати у встановлені чинним законодавством терміни експлуатаційні платежі (тепло, водопостачання, електроенергію та інше).

Як зазначено вище, на підтвердження понесених витрат на комунальні платежі за період з липня по листопад 2019 року, позивачем подано належним чином завірені копії квитанцій про оплати. Відтак, загальна сума несплачених відповідачем комунальних платежів, на думку позивача, за період з липня по листопад 2019 року становить 4 577,92грн.

Однак у зазначених квитанціях про сплату комунальних платежів відсутня інформація, на підставі якої можна встановити розмір комунальних платежів за спірний період, адресу нежитлового приміщення, що перебувало в користуванні, номер договору оренди, що укладався між сторонами, рахунки, що виставлялися на оплату комунальних платежів за спірний період за вказаною адресою. Відтак встановити розмір стягнення комунальних платежів, зазначений позивачем, не є можливим.

Враховуючи наведене вище, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення 4 577,92грн. за комунальні послуги.

Частиною 1 статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.76 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що відповідач не спростував доводів позовної заяви, а суд не виявив на підставі наявних документів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, відтак вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме стягнути з відповідача40 000,00 грн. основного боргу. В задоволенні решти вимог відмовити.

Судові витрати.

Відповідно до ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір в сумі 2102,00 грн.

Відтак, на відповідача покладається 1 540,55грн.витрат на оплату судового збору.

Слід зазначити, що відповідачем при поданні відзиву на позовну заяву, додано до нього попередній (орієнтований) розрахунок сум судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести і зв`язку із розглядом справи, відповідно до якого понесені витрати відповідача у зв`язку із розглядом справи становлять 4204,00грн.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.126 ГПК України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови поверненнятощо визначаються в договорі про наданняправової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складністьсправи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та іншіістотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Судом встановлено, що всупереч зазначеним нормам законодавства представником відповідача - адвокатом до матеріалів справи не додано договору про надання правничої допомоги, відтак суд доходить до висновку про неможливість встановлення та стягнення суми правничої допомоги адвоката.

Керуючись статтями 10, 12, 20, 73, 76, 79, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 ГПК України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Кишинської Ярослави Миколаївни ( АДРЕСА_1 ) на користь фізичної особи-підприємця Шалко Тетяни Євгенівни ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) 40 000,00 грн. основного боргу та 1 540,55грн відшкодування витрат на оплату судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

5. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду в порядку, встановленому розділом IV ГПК України.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається - http://court.gov.ua/fair/sud5015, а також у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою - http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя С.М. Коссак