ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2020 р. Справа№ 910/1346/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Тарасенко К.В.

Іоннікової І.А.

Секретар судового засідання: Огірко А.О.

За участю представників учасників справи:

від позивача: Кривонос О.М. - відповідно до контракту про проходження військової служби у Службі безпеки України від 19.03.2020;

від відповідача: Семенчук М.А. - за довіреністю № 8 від 03.01.2020;

від третьої особи: не з`явилися.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Національного антикорупційного бюро України на рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2020 у справі № 910/1346/19 (суддя Котков О.В., м. Київ, повний текст рішення складено 11.03.2020)

за позовом Служби безпеки України, м. Київ

до Національного антикорупційного бюро України, м. Київ

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 , м. Київ

про спростування недостовірної інформації

За результатами розгляду апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Служба безпеки України (надалі - позивач/СБУ) звернулася до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Національного антикорупційного бюро України (надалі - відповідач/НАБУ) за участю у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 (надалі-третя особа/ОСОБА_1 ), в якій просила суд:

1) визнати недостовірною поширену директором НАБУ ОСОБА_1 інформацію про СБУ наступного змісту:

- "...одна із цих операцій стосувалася фіксації "кришування" грального бізнесу і до цього грального бізнесу також були причетні керівники, окремі керівники Служби безпеки України...

- "...така неприкрита діяльність, вона не може бути без "кришування" з боку найвищих посадових осіб. Якраз тоді одна із операцій була направлена на те, щоб зафіксувати на причетність до "кришування" цього бізнесу незаконного працівників Служби безпеки України, безпосередньо працівників "ІНФОРМАЦІЯ_4";

2) зобов`язати НАБУ спростувати вказану недостовірну інформацію про СБУ у спосіб найбільш подібний до способу її поширення - шляхом повідомлення директором НАБУ на офіційному публічному заході (зокрема, брифінгу) про недостовірність поширеної інформації, із запрошенням представників ЗМІ;

3) зобов`язати НАБУ в письмовому вигляді повідомити Комітет Верховної Ради України з питань запобігання і протидії корупції та членів цього Комітету - народних депутатів України, які були присутні на його засіданні 03.10.2018, а саме: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 про недостовірність вказаної інформації про СБУ, поширеної директором НАБУ (т. 1, а.с. 8-14).

Позовні вимоги, з посиланням на ст. 19, ч. 4 ст. 32 Конституції України та ст. 277 Цивільного кодексу України, мотивовані тим, що поширена директором НАБУ на сайтах телеканалів за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_1 (5 канал), ІНФОРМАЦІЯ_2 (Громадське TV), ІНФОРМАЦІЯ_3 (112 Україна) інформація ґрунтується лише на припущеннях, є недостовірною, тому підлягає спростуванню.

На думку позивача, відповідач вчинив дії, що повністю підпадають під юридичний склад правопорушення, описаного в пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи".

Короткий зміст заперечень НАБУ

Відповідач в обґрунтування заперечень на позов посилався на те, що оскаржувані висловлювання директора НАБУ є оціночними судженнями конкретної ситуації, висловлюванням власної думки, тому не може бути оцінена, як поширена інформація.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.02.2020 у справі № 910/1346/19 (суддя Котков О.В., м. Київ, повний текст рішення складено 11.03.2020) позов задоволено частково. За рішенням суду:

1. Визнано недостовірною поширену директором Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_1 інформацію про Службу безпеки України "...одна із цих операцій стосувалася фіксації "кришування" грального бізнесу і до цього грального бізнесу також були причетні керівники, окремі керівники Служби безпеки України... ".

2. Зобов`язано Національне антикорупційне бюро України спростувати вказану недостовірну інформацію про Службу безпеки України у спосіб найбільш подібний до способу її поширення - шляхом повідомлення директором Національного антикорупційного бюро України на офіційному публічному заході (зокрема, брифінгу) про недостовірність поширеної інформації, із запрошенням представників ЗМІ.

3. Зобов`язано Національне антикорупційне бюро України в письмовому вигляді повідомити Комітет Верховної Ради України з питань запобігання і протидії корупції та членів цього Комітету - народних депутатів України, які були присутні на його засіданні 03.10.2018, а саме: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 про недостовірність вказаної інформації про Службу безпеки України, поширеної директором Національного антикорупційного бюро України.

4. В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат (т. 2, а.с. 26-36).

Рішення місцевого господарського суду, з посиланням на ст.ст. 15, 16, 91, 94, 200, 201, 277 Цивільного кодексу України, ст. 34 Господарського кодексу України та ст.ст. 5, 7, 30 Закону України «Про інформацію» мотивовано тим, що:

- з урахуванням висновку судової лінгвістичної експертизи № 056-376 від 10.12.2019 та наявних у справі доказів в сукупності, висловлювання директора НАБУ ОСОБА_1 "... одна з цих операцій стосувалася фіксації "кришування" грального бізнесу і до цього грального бізнесу також були причетні керівники, окремі керівники Служби безпеки України..." містить негативну інформацію про СБУ та його діяльність і виражено у формі фактологічного твердження;

- зазначена інформація, яка стосується позивача є недостовірною, що не відповідає дійсності та була поширена відповідачем, внаслідок чого було порушено особисті немайнові права позивача;

- відповідач, на якого було покладено тягар доказування у даній справі, не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що такі висловлювання директора відповідача про керівників та співробітників СБУ були оціночними судженнями конкретної ситуації чи висловлювання власної думки директора відповідача;

- з урахуванням висновку судової лінгвістичної експертизи № 056-376 від 10.12.2019 та наявних у справі доказів в сукупності, висловлювання директора НАБУ ОСОБА_1 "...така неприкрита діяльність, вона не може бути без "кришування" з боку найвищих посадових осіб. Якраз тоді одна з операцій була направлена на те, щоб зафіксувати причетність до "кришування" цього бізнесу незаконного працівників Служби безпеки України, безпосередньо працівників "ІНФОРМАЦІЯ_4" виражено у формі оцінного судження, тому не може бути предметом судового захисту.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із вказаним рішенням, Національне антикорупційне бюро України (надалі-скаржник) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та залишити позовну заяву без розгляду (т. 2, а.с. 39-46).

Узагальнені доводи апеляційної скарги НАБУ зводяться до того, що:

- місцевий господарський суд допустив неправильне застосування ст. 277 Цивільного кодексу України та ст. 30 Закону України "Про інформацію" , п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", оскільки відповідно до зазначених норм законодавства не є предметом судового розгляду оціночні судження, думки, переконання тощо;

- висловлювання директора НАБУ не містять інформації про вину будь - якого співробітника СБУ, а є лише оціночним судженням конкретної ситуації, висловлювання власної думки, до того ж, як і сам зазначив позивач у поданій ним же позовній заяві-припущеннями;

- з огляду на відсутність офіційного визначення терміну «кришування» у законодавстві України, то термін «кришування», висловлений на засіданні Комітету Верховної Ради України з питань запобігання і протидії корупції від 03.10.2018 в інформації стосовно діяльності керівників та співробітників позивача є думкую директора відповідача та є виключно судженням із використанням таких мовно - стилістичних засобів як гіпербола та/або алегорія;

- позивачем не доведено факту вчинення правопорушення, яке полягало саме в поширені інформації, яка відповідно до вимог закону може мати статус «недостовірної», такої, що порушує особисті немайнові права, або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі позивача повно та своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право;

- висновок експерта № 056-376 від 10.12.2019 був складений неуповноваженою особою, містить відповідь на питання, які не були визначені судом першої інстанції, не відповідає положенням ч. 4 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, є неповним та не остаточним з огляду на невідповідність вимогам законодавства та тим питанням, які були визначені судом, і, як наслідок, не може прийматися судом в цілому як належним доказ.

Скаржник вважає, що думка директора НАБУ, яка була висловлена на засіданні Комітету Верховної Ради України з питань запобігання і протидії корупції від 03.10.2018 з приводу певних подій, містить його (директора відповідача) власні бачення та міркування з приводу того, хто, на його думку, причетний до грального бізнесу і не можуть бути оцінені як поширена ним інформація у розумінні Закону України «Про інформацію», оскільки є його власними думками та оціночними судженнями.

Місцевим господарським судом залишено поза увагою той факт, що позовна заява підписана особою, яка не мала права її підписувати, чим порушено вимоги ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 58 Господарського процесуального кодексу України, а тому наявні, на думку скаржника, підстави відповідно до ч. 1 ст. 226 та п. 4 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2020 у справі № 910/1346/19.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

01.04.2020 від позивача через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому СБУ просило суд залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2020 у справі № 910/1346/19 - без змін.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу НАБУ вказував на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підстави для його скасування - відсутні.

Зокрема, заперечення позивача у відзиві на апеляційну скаргу відповідача зводяться до того, що висновок експерта, як доказ, є документ в цілому, а тому такий висновок не може прийматися судом лише в певній його частині; ч. 6 ст. 98 Господарського процесуального кодексу України не визначає обов`язковість наявності свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта, і, відповідно, при складанні висновку експерта не вимагається обов`язкове присвоєння кваліфікації судовому експерту; позовну заяву підписано уповноваженою особою, оскільки підпунктом 11 пункту 16-1 розділу ХV перехідних положень Конституції України визначено, що представництво органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах виключно прокурорами або адвокатами здійснюється з 01.01.2020 року та провадження у даній справі відкрито ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.03.2019.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.03.2020 апеляційну скаргу НАБУ у справі № 910/1346/19 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді: Разіної Т.І., суддів: Тарасенко К.В., Іоннікової І.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.03.2020 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/1346/19; розгляд апеляційної скарги НАБУ на рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2020 у справі № 910/1346/19 призначено на 21.05.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.05.2020 у справі № 910/1346/19 відкладено розгляд апеляційної скарги Національного антикорупційного бюро України на рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2020 у справі № 910/1346/19 на 30.06.2020.

Позиція представників сторін у справі. Явка сторін.

Представник скаржника у судовому засіданні 30.06.2020 вимоги апеляційної скарги підтримав, з викладених у ній підстав та просив апеляційну скаргу задовольнити. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2020 у справі № 910/1346/19 скасувати та залишити позовну заяву СБУ без розгляду.

30.06.2020 представник позивача у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги заперечував, з підстав викладених у відзиві на неї та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2020 у справі № 910/1346/19 - без змін, як таке що прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_1 (третя особа) у судове засідання 30.06.2020 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином, що підтверджується наявними у матеріалах справи повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Заяв/клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги від третьої особи через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду не надходило.

Відповідно до частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на те, що ОСОБА_1 (третя особа) був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання у даній справі, явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони (стаття 42 Господарського процесуального кодексу України), зважаючи на відсутність від третьої особи клопотань/заяв про відкладення розгляду справи з поданням відповідних доказів, а також враховуючи положення частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності третьої особи.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як убачається з матеріалів справи, 03.10.2018 під час засідання Комітету Верховної Ради України з питань запобігання і протидії корупції, у присутності членів цього Комітету - народних депутатів України ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_24 , ОСОБА_22 та представників засобів масової інформації, директор Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_1 повідомив інформацію про Службу безпеки України, а саме:

- "...одна із цих операцій стосувалася фіксації "кришування" грального бізнесу і до цього грального бізнесу також були причетні керівники, окремі керівники Служби безпеки України...;

- "...така неприкрита діяльність, вона не може бути без "кришування" з боку найвищих посадових осіб. Якраз тоді одна із операцій була направлена на те, щоб зафіксувати на причетність до "кришування" цього бізнесу незаконного працівників Служби безпеки України, безпосередньо працівників "ІНФОРМАЦІЯ_4" (т. 1, а.с. 22, 40).

Запис виступу міститься на сайтах телеканалів за посиланнями:

- ІНФОРМАЦІЯ_1 (5 канал);

- ІНФОРМАЦІЯ_2 (Громадське TV);

- ІНФОРМАЦІЯ_3 (112 Україна).

Відповідно до висновку експерта № 056/376 від 10.12.2019, здійсненого за наслідками проведення судово-лінгвістичної експертизи:

- у висловлюванні ОСОБА_1 "... одна з цих операцій стосувалася фіксації "кришування" грального бізнесу і до цього грального бізнесу також були причетні керівники, окремі керівники Служби безпеки України..." негативну інформацію про окремих керівників Служби безпеки України виражено у формі фактологічного твердження;

- у висловлюванні ОСОБА_1 "...така неприкрита діяльність, вона не може бути без "кришування" з боку найвищих посадових осіб. Якраз тоді одна з операцій була направлена на те, щоб зафіксувати причетність до "кришування" цього бізнесу незаконного працівників Служби безпеки України, безпосередньо працівників "ІНФОРМАЦІЯ_4" інформацію про працівників Служби безпеки України виражено у формі оцінного судження;

- у висловлюванні ОСОБА_1 "... одна з цих операцій стосувалася фіксації "кришування" грального бізнесу і до цього грального бізнесу також були причетні керівники, окремі керівники Служби безпеки України..." слово "кришування" має таке значення: "надання на певних умовах злочинного покровительства комусь; надання комусь допомоги в приховуванні злочинної діяльності задля власних корисливих інтересів";

- у висловлюванні ОСОБА_1 "...така неприкрита діяльність, вона не може бути без "кришування" з боку найвищих посадових осіб. Якраз тоді одна з операцій була направлена на те, щоб зафіксувати причетність до "кришування" цього бізнесу незаконного працівників Служби безпеки України, безпосередньо працівників "ІНФОРМАЦІЯ_4" слово "кришування" має таке значення: "надання на певних умовах злочинного покровительства комусь; надання комусь допомоги в приховуванні злочинної діяльності задля власних корисливих інтересів";

- у висловлюванні ОСОБА_1 "...така неприкрита діяльність, вона не може бути без "кришування" з боку найвищих посадових осіб. Якраз тоді одна з операцій була направлена на те, щоб зафіксувати причетність до "кришування" цього бізнесу незаконного працівників Служби безпеки України, безпосередньо працівників "ІНФОРМАЦІЯ_4" словосполучення "зафіксувати причетність до "кришування"" має таке значення: "відобразити, закріпити за допомогою певних процесуальних дій - документування, відео-фотозйомки тощо - інформацію щодо причетності до злочинного покровительства когось або надання комусь допомоги в приховуванні злочинної діяльності";

- висловлювання ОСОБА_1 "... одна з цих операцій стосувалася фіксації "кришування" грального бізнесу і до цього грального бізнесу також були причетні керівники, окремі керівники Служби безпеки України..." містить негативну інформацію про СБУ;

- висловлювання ОСОБА_1 "...така неприкрита діяльність, вона не може бути без "кришування" з боку найвищих посадових осіб. Якраз тоді одна з операцій була направлена на те, щоб зафіксувати причетність до "кришування" цього бізнесу незаконного працівників Служби безпеки України, безпосередньо працівників "ІНФОРМАЦІЯ_4" містить негативну інформацію про СБУ.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні, з наступних підстав.

Статтею 129 Конституції України та частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Як вбачається з матеріалів справи, предметом даного спору є вимоги позивача про спростування недостовірної інформації, поширеної відповідачем щодо позивача.

За положеннями статті 94 Цивільного кодексу України юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 цього Кодексу.

Дискредитацією суб`єкта господарювання є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, пов`язаних з особою чи діяльністю суб`єкта господарювання, які завдали або могли завдати шкоди діловій репутації суб`єкта господарювання (частина 2 статті 34 Господарського кодексу України).

Згідно з статтею 1 Закону України "Про інформацію", приписи якої кореспондуються з частиною 1 статті 200 Цивільного кодексу України, під інформацією розуміються будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді, під документом - матеріальний носій, що містить інформацію, основними функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про інформацію" кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Частинами 1, 2 статті 7 Закону України "Про інформацію" визначено, що право на інформацію охороняється законом. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Згідно із статтею 201 Цивільного кодексу України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, в тому числі, ділова репутація, ім`я (найменування), а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Частиною 4 статті 32 Конституції України передбачено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

За змістом частини першої статті 91 Цивільного кодексу України право на спростування недостовірної інформації, передбачене статтею 277 Цивільного кодексу України, належить не лише фізичним, але й юридичним особам у передбачених законом випадках, у тому числі як спосіб судового захисту проти поширення інформації, яка порушує право на ділову репутацію юридичної особи.

При цьому суди повинні враховувати такі відмінності: а) при спростуванні поширена інформація визнається недостовірною, а при реалізації права на відповідь - особа має право на висвітлення власної точки зору щодо поширеної інформації та обставин порушення особистого немайнового права без визнання її недостовірною; б) спростовує недостовірну інформацію особа, яка її поширила, а відповідь дає особа, стосовно якої поширено інформацію.

Водночас юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про спростування недостовірної інформації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації розуміється опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

При цьому, обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Таким чином, відповідно до вимог чинного законодавства суб`єкт господарювання має право вимагати спростування поширених у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, пов`язаних з ним чи його діяльністю, які завдали або могли завдати шкоди діловій репутації.

Згідно з частинами 4, 6 статі 277 Цивільного кодексу України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила.

При цьому під поняттям "спростування" розуміється доведення неправильності, помилковості, хибності будь-чиїх тверджень, переконань або їх заперечення. Спростування має відбуватись, як правило, у формі, ідентичній поширенню інформації, а коли це неможливо чи недоцільно, - в адекватній чи іншій формі, з урахуванням того, що воно повинно бути ефективним. Крім того, спростування обов`язково має бути проведено або підписано особою, яка поширила неправдиву інформацію і цим порушила немайнові права позивача. У протилежному випадку застосовуються інші способи захисту - відповідь, висловлювання.

При цьому, обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 911/3090/17.

Відповідно до частин 1, 2 статті 30 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Тобто, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати.

Таким чином, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідно визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

За своїм характером судження є розумовим актом, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Судження є такою думкою, у якій при її висловлюванні дещо стверджується про предмет дійсності і яка об`єктивно є або істиною чи хибною і при цьому неодмінно однією із двох. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування.

Фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Ураховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок і поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом.

Відповідно до частини 7 статті 277 Цивільного кодексу України спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Закон щодо заборони розповсюдження недостовірної інформації був «доступним» (оприлюднений та такий, з яким міг би ознайомитись кожен, кого він стосується); «передбачуваним» (сформульований з достатньою чіткістю, що дає змогу будь-якій особі самостійно або за допомогою консультації юриста передбачити можливі наслідки, які може спричинити його конкретна дія) та «якісним» (норми національного права - Конституції України, Цивільного кодексу України, Закону України «Про інформацію» відповідають положенням Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод; відсутня невідповідність з приводу регулювання нормами права одних і тих же фактичних обставин).

Відповідно до статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи.

Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки "інформації" чи "ідей", які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає "демократичного суспільства" (KARPYUK AND OTHERS v. UKRAINE, № 30582/04, 32152/04, § 188, ЄСПЛ, 06 жовтня 2015 року).

Слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна (LINGENS v. AUSTRIA, № 9815/82, § 46, ЄСПЛ, 08 липня 1986 року).

Таким чином, розрізняючи факти та оціночні судження, слід виходити з того, що існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції.

Згідно із ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Положеннями частиною 1 статті 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування

Згідно із статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У відповідності до статті 104 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Як вбачається із матеріалів справи, 03.10.2018 під час засідання Комітету Верховної Ради України з питань запобігання і протидії корупції, у присутності членів цього Комітету - народних депутатів України ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_24 , ОСОБА_22 та представників засобів масової інформації, директор Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_1 повідомив інформацію про Службу безпеки України, а саме:

- "...одна із цих операцій стосувалася фіксації "кришування" грального бізнесу і до цього грального бізнесу також були причетні керівники, окремі керівники Служби безпеки України...;

- "...така неприкрита діяльність, вона не може бути без "кришування" з боку найвищих посадових осіб. Якраз тоді одна із операцій була направлена на те, щоб зафіксувати на причетність до "кришування" цього бізнесу незаконного працівників Служби безпеки України, безпосередньо працівників "ІНФОРМАЦІЯ_4" (т. 1, а.с. 22, 40).

Дані обставини також підтверджуються відповідними відеозаписами на сайтах телеканалів за посиланнями: ІНФОРМАЦІЯ_1(5 канал); ІНФОРМАЦІЯ_2 (Громадське TV); ІНФОРМАЦІЯ_3 (112 Україна).

З метою встановлення обставин чи є інформація, поширена відповідачем, фактичними твердженнями чи/або оціночними судженнями, ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.05.2019 у даній справі було призначено судову експертизу, проведення якої доручено Державному підприємству "Українське бюро лінгвістичних експертиз НАН України (т. 1, а.с. 164-169) на розгляд якої були поставлені наступні питання:

- чи є висловлювання ОСОБА_1 "одна із цих операцій стосувалась фіксації кришування грального бізнесу і до цього грального бізнесу також були причетні керівники, окремі керівники Служби безпеки України", здійснене 03.10.2018р. під час засідання Комітету Верховної Ради України з питань запобігання і протидії корупції, твердженням чи оціночним судженням?

- чи є висловлювання ОСОБА_1 "така неприкрита діяльність, вона не може бути без кришування з боку найвищих посадових осіб. Якраз тоді одна із операцій була направлена на те, щоб зафіксувати на причетність до кришування цього бізнесу незаконного працівників Служби безпеки України, безпосередньо працівників ІНФОРМАЦІЯ_4", здійснене 03.10.2018р. під час засідання Комітету Верховної Ради України з питань запобігання і протидії корупції, твердженням чи оціночним судженням?

- яке значення має слово "кришування" у висловлюваннях ОСОБА_1 "одна із цих операцій стосувалась фіксації кришування грального бізнесу і до цього грального бізнесу також були причетні керівники, окремі керівники Служби безпеки України" та "така неприкрита діяльність, вона не може бути без кришування з боку найвищих посадових осіб. Якраз тоді одна із операцій була направлена на те, щоб зафіксувати на причетність до кришування цього бізнесу незаконного працівників Служби безпеки України, безпосередньо працівників ІНФОРМАЦІЯ_4", здійснених 03.10.2018р. під час засідання Комітету Верховної Ради України з питань запобігання і протидії корупції?.

За результатами проведення судово-лінгвістичної експертизи було отримано висновок експерта № 056/376 від 10.12.2019 (т. 1, а.с. 191-215).

В результаті проведеної експертизи, експерт дійшов до наступних висновків:

- у висловлюванні ОСОБА_1 "... одна з цих операцій стосувалася фіксації "кришування" грального бізнесу і до цього грального бізнесу також були причетні керівники, окремі керівники Служби безпеки України..." негативну інформацію про окремих керівників Служби безпеки України виражено у формі фактологічного твердження;

- у висловлюванні ОСОБА_1 "...така неприкрита діяльність, вона не може бути без "кришування" з боку найвищих посадових осіб. Якраз тоді одна з операцій була направлена на те, щоб зафіксувати причетність до "кришування" цього бізнесу незаконного працівників Служби безпеки України, безпосередньо працівників "ІНФОРМАЦІЯ_4" інформацію про працівників Служби безпеки України виражено у формі оцінного судження;

- у висловлюванні ОСОБА_1 "... одна з цих операцій стосувалася фіксації "кришування" грального бізнесу і до цього грального бізнесу також були причетні керівники, окремі керівники Служби безпеки України..." слово "кришування" має таке значення: "надання на певних умовах злочинного покровительства комусь; надання комусь допомоги в приховуванні злочинної діяльності задля власних корисливих інтересів";

- у висловлюванні ОСОБА_1 "...така неприкрита діяльність, вона не може бути без "кришування" з боку найвищих посадових осіб. Якраз тоді одна з операцій була направлена на те, щоб зафіксувати причетність до "кришування" цього бізнесу незаконного працівників Служби безпеки України, безпосередньо працівників "ІНФОРМАЦІЯ_4" слово "кришування" має таке значення: "надання на певних умовах злочинного покровительства комусь; надання комусь допомоги в приховуванні злочинної діяльності задля власних корисливих інтересів";

- у висловлюванні ОСОБА_1 "...така неприкрита діяльність, вона не може бути без "кришування" з боку найвищих посадових осіб. Якраз тоді одна з операцій була направлена на те, щоб зафіксувати причетність до "кришування" цього бізнесу незаконного працівників Служби безпеки України, безпосередньо працівників "ІНФОРМАЦІЯ_4" словосполучення "зафіксувати причетність до "кришування"" має таке значення: "відобразити, закріпити за допомогою певних процесуальних дій - документування, відео-фотозйомки тощо - інформацію щодо причетності до злочинного покровительства когось або надання комусь допомоги в приховуванні злочинної діяльності";

- висловлювання ОСОБА_1 "... одна з цих операцій стосувалася фіксації "кришування" грального бізнесу і до цього грального бізнесу також були причетні керівники, окремі керівники Служби безпеки України..." містить негативну інформацію про СБУ;

- висловлювання ОСОБА_1 "...така неприкрита діяльність, вона не може бути без "кришування" з боку найвищих посадових осіб. Якраз тоді одна з операцій була направлена на те, щоб зафіксувати причетність до "кришування" цього бізнесу незаконного працівників Служби безпеки України, безпосередньо працівників "ІНФОРМАЦІЯ_4" містить негативну інформацію про СБУ.

Судом апеляційної інстанції, враховуючи вищенаведене, встановлено наступне:

- директором Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_1 була поширена, шляхом повідомлення в публічному виступі та передання по телебаченню і в мережі Інтернет, інформація про Службу безпеки України, а саме: "...одна із цих операцій стосувалася фіксації "кришування" грального бізнесу і до цього грального бізнесу також були причетні керівники, окремі керівники Служби безпеки України... ";

- поширена інформація є фактичним твердженням директора Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_1;

- вказана поширена інформація є недостовірною, враховуючи презумпцію невинуватості та відсутністю у матеріалах справи належних, допустимих, достовірних доказів на підтвердження тих обставин, що: - керівники, окремі керівники Служби безпеки України надавали на певних умовах злочинного покровительства «гральному бізнесу» або надавали «гральному бізнесу» допомогу в приховуванні злочинної діяльності задля власних корисливих інтересів; - керівники, окремі керівники Служби безпеки України були причетні до «грального бізнесу»;

- внаслідок поширення директором Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_1 вищезазначеної недостовірної інформації були порушені особисті немайнові права позивача, зокрема, право на інформацію та право на недоторканність ділової репутації.

Враховуючи вищезазначене висновки суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог є обґрунтованими.

Оскільки поширена директором Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_1 інформація про Службу безпеки України, а саме: "...така неприкрита діяльність, вона не може бути без "кришування" з боку найвищих посадових осіб. Якраз тоді одна із операцій була направлена на те, щоб зафіксувати на причетність до "кришування" цього бізнесу незаконного працівників Служби безпеки України, безпосередньо працівників "ІНФОРМАЦІЯ_4", є оціночними судженнями, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у позові в цій частині, оскільки такі вимоги не є предметом судового захисту.

Мотиви прийняття або відхилення аргументів, викладених позивачем в апеляційній скарзі

Суд апеляційної інстанції відхиляє як неспроможні доводи скаржника про неправильне застосування судом першої інстанції приписів статті 277 Цивільного кодексу України та статті 30 Закону України "Про інформацію".

Суд апеляційної інстанції зазначає, що мотиви апеляційної скарги щодо того, що вся поширена директором Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_1 інформація про Службу безпеки України є оціночними судженнями, ґрунтуються виключно на особистому трактуванні відповідних доказів та спростовуються обставинами, встановленими як судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції.

Аргументи скаржника про те, що висновок експерта № 056-376 від 10.12.2019 був складений неуповноваженою особою, містить відповідь на питання, які не були визначені судом першої інстанції, не відповідає положенням частини 4 статті 99 Господарського процесуального кодексу України і не може прийматися судом як належним доказ відхиляються судом апеляційної інстанції, з огляду те, що: експерт, який проводив відповідну експертизу - ОСОБА_25 у відповідності до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серія АД № 688353 є керівником ДП "Українське бюро лінгвістичних експертиз НАН України", має вищу освіту за спеціальністю "англійська мова і література" (диплом з відзнакою НОМЕР_1), диплом доктора філологічних наук зі спеціальності "українська мова, загальне мовознавство", атестат професора НОМЕР_2 зі спеціальності "загальне мовознавство", а враховуючи положення частини 6 статті 98 Господарського процесуального кодексу України при складанні висновку експерта не вимагається обов`язкове присвоєння експерту кваліфікації судового експерта; зазначений висновок експерта містить відповіді на питання, які були визначені судом першої інстанції; наявність у вказаному висновку експерта відповідей на питання, які не були визначені судом першої інстанції не спростовують висновків, поставлених судом, натомість являються виключно міркуваннями експерта про певні обставини, у розумінні частини 8 статті 98 Господарського процесуального кодексу України.

Суд апеляційної інстанції також відхиляє як необґрунтовані доводи скаржника про те, що позовна заява у даній справі підписана особою, яка не мала права її підписувати, а тому наявні підстави для залишення позовної заяви без розгляду, оскільки враховуючи приписи підпункту 11 пункту 161 розділу XV «ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» Конституції України, статті 1 Закону України «Про Службу безпеки України», статей 56, 60, 61 Господарського процесуального кодексу України та те, що провадження у даній справі було відкрито 04.03.2019, позовна заява у даній справі підписана особою, яка мала права її підписувати - уповноваженим представником Служби безпеки України.

Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, викладених в оскаржуваному рішенні.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Частиною 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду в розумінні статті 277 Господарського процесуального кодексу України, з викладених в апеляційній скарзі обставин.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд зазначає, що рішення місцевого господарського суду прийняте з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2020 у справі № 910/1346/19, та, відповідно, апеляційна скарга Національного антикорупційного бюро України є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат

Судовий збір за подачу апеляційної скарги у відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судом на скаржника.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Національного антикорупційного бюро України залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2020 у справі № 910/1346/19 залишити без змін.

3. Справу № 910/1346/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано - 06.07.2020.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді К.В. Тарасенко

І.А. Іоннікова