ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

"30" червня 2020 р. м. ХарківСправа № 922/1655/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

при секретарі судового засідання - Казмерчук Т.М.

за участю представників учасників справи:

позивача - Сивак А.Ю., довіреність від 12.06.2019 р., адвокат, свідоцтво № 1359 від 14.11.2005 р.

відповідача - Ліпейко В.І., довіреність № 27 квітня 2020 року № 778

в межах підготовчого провадження, розглянувши клопотання позивача (вх. № 1556 від 15 травня 2020 року) про призначення експертизи у справі

за позовом Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", м. Харків

до Управління освіти адміністрації Київського району Харківської міської ради, м. Харків,

про стягнення коштів у розмірі 49 429 312,24 грн.,-

здійснюється фіксування судового процесу технічними засобами - програмно апаратним комплексом "Діловодство суду", серійний номер диска CD-R 922/1655/17

ВСТАНОВИВ:

В межах підготовчого провадження господарським судом Харківської області розглядається справа № 922/1655/17 за позовом Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" до Управління освіти адміністрації Київського району Харківської міської ради про стягнення 29 211 924,30 грн. основної заборгованості, 18 214 970,55 грн. інфляційних втрат та 2 002417,39 грн. 3% річних.

15 травня 2020 року на електрону пошту суду від представника позивача надійшло клопотання (вх. № 1556) про призначення первинної судової економічної експертизи, проведення якої доручити Харківському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України (61036, м. Харків, вул. Ковтуна, 32). Обґрунтовуючи підстави призначення первинної експертизи та в іншій експертній установі позивач зазначає, що через не доброчесність дій з боку експертів Харківського науково-дослідного Інституту судових експертиз ім. засл. професора М.С. Бокаріуса не була досягнута мета проведення в даній справі економічної експертизи.

29 травня 2020 року від відповідача надійшла заява (вх. № 12126), в якій останній просить суд відмовити у задоволенні клопотання позивача про призначення чергової (третьої) судової економічної експертизи.

Розглянувши клопотання позивача та з урахуванням заперечень відповідача, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 99 Господарського процесуального кодексу України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду (стаття 1 Закону України "Про судову експертизу").

Як на тому наголосив Верховний Суд у постанові у справі № 925/1641/17 від 02 липня 2019 року, судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Як свідчать матеріали даної справи, 26 липня 2017 року судом призначено у справі № 922/1655/17 судово-бухгалтерську експертизу, проведення якої доручено судовим експертам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса. Провадження у справі зупинено. 16 листопада 2017 року до господарського суду Харківської області від Харківського науково-дослідного інституту судових експертизи ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса супровідним листом (вх. № 2250 від 16 листопада 2017 року) надійшли матеріали справи № 922/1655/17 з повідомлення про зняття експертного провадження № 14428 з виконання у зв`язку з несплатою вартості проведення експертизи. Ухвалою суду від 20 листопада 2017 року провадження у справі було поновлено.

04 грудня 2017 року, ухвалою суду, було призначено судову економічну експертизу, проведення якої доручено експерту Харківського науково-дослідного Інституту судових експертиз ім. Засл. професора М.С. Бокаріуса, м. Харків та зупинено провадження у справі. 25 квітня 2018 року до господарського суду Харківської області від Харківського науково-дослідного інституту судових експертизи ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса супровідним листом (вх. № 616 від 25 квітня 2018 року) надійшли матеріали справи № 922/1655/17 з повідомлення про зняття судової економічної експертизи № 24815/25450 з виконання, у зв`язку з несплатою вартості проведення експертизи. 27 квітня 2018 року, ухвалою суду, провадження у справі було поновлено.

Ухвалами господарського суду Харківської області від 12 червня 2018 року у даній справі задоволено клопотання позивача та призначено судову економічну експертизу, проведення якої доручено експерту Харківського науково-дослідного Інституту судових експертиз ім. Засл. Професора М.С. Бокаріуса, м. Харків, провадження по справі зупинено. 22 жовтня 2018 року провадження у справі № 922/1655/17 поновлено ухвалою суду за наслідками повернення до господарського суду Харківської області від Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса матеріалів справи за супровідним листом (вх. № 1849) з висновком судової комісійної економічної експертизи № 15245/21642 від 28 вересня 2018 року.

Ухвалами господарського суду Харківської області від 03 грудня 2018 року частково задоволено клопотання Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (вх. № 33546 від 30.11.2018 р.), а саме в частині призначення у справі судової економічної експертизи. Призначено у справі ПОВТОРНУ судову економічну експертизу, проведення якої доручено експерту Харківського науково-дослідного Інституту судових експертиз ім. Засл. професора М.С. Бокаріуса, м. Харків; зупинено провадження у справі № 922/1655/17 на час проведення експертизи. Ухвалою суду від 19 березня 2019 року задоволено клопотання Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса (вх. № 2842 від 01 лютого 2019 року) про продовження строку проведення експертизи, погоджено строк проведення повторної судово-економічної експертизи у справі понад 90 днів; провадження у справі зупинено.

13 квітня 2020 року до господарського суду Харківської області від Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса супровідним листом (вх. № 563) надійшли матеріали справи № 922/1655/17 з висновком судової комісійної економічної експертизи № 29113/7420/7421 від 24 грудня 2019 2020 року.

Відповідно до частини 2 статті 99 ГПК України, у разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу.

Частиною 2 статті 107 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за наявності сумнівів у правильності висновку експерта (необґрунтованість, суперечність з іншими матеріалами справи тощо) за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи суд може призначити повторну експертизу, доручивши її проведення іншим експертам. В той же час, згідно частини 1 статті 107 Господарського процесуального кодексу України, якщо висновок експерта є неповним або неясним, за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи суд може призначити додаткову експертизу, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам).

За змістом пункту 15.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" № 4 від 23 березня 2012 року додаткова експертиза призначається судом після розгляду ним висновку первинної експертизи, якщо виявиться, що усунути неповноту або неясність висновку в судовому засіданні шляхом заслуховування експерта неможливо. Висновок експерта визнається неповним, якщо досліджено не всі надані йому об`єкти або не дано вичерпних відповідей на всі поставлені перед експертом питання. Висновок експерта визнається неясним, якщо він викладений нечітко або носить непевний, неконкретний характер. В ухвалі про призначення додаткової експертизи необхідно чітко зазначити, які саме висновки експерта суд вважає неповними чи неясними або які обставини зумовили необхідність розширення експертного дослідження. Така судова експертиза може призначатись як з ініціативи суду, так і за клопотанням учасників судового процесу, а її проведення може бути доручено тому ж або іншому експерту. Якщо необхідно здійснити дослідження нових об`єктів або з інших обставин справи, призначається нова, а не повторна експертиза.

Повторною визнається судова експертиза, у проведенні якої експерт досліджує ті ж самі об`єкти і вирішує ті ж самі питання, які досліджувалися і вирішувалися у первинній судові експертизі. Нові об`єкти на дослідження повторної судової експертизи подаватися не можуть, так само як не можуть ставитися на її вирішення питання, які не розглядалися попередньою експертизою. Повторна судова експертиза призначається з ініціативи суду або за клопотанням учасників процесу, якщо висновок експерта визнано необґрунтованим чи таким, що суперечить іншим матеріалам справи, або коли він викликає сумнів у його правильності, або за наявності істотного порушення норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи. Повторну судову експертизу може бути призначено також, якщо є розходження у висновках кількох експертів і їх неможливо усунути шляхом одержання додаткових пояснень експертів у судовому засіданні. Повторну судову експертизу слід доручати іншому експерту (експертам) (пункт 15.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" № 4 від 23 березня 2012 року).

Тотожними за змістом є й пункт 1.2.13 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 р. № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 № 1950/5) (надалі - Інструкція).

В клопотанні про призначення судової експертизи позивачем визначено вид експертизи - первинна.

При цьому, позивачем не враховано, що до зазначеного пункту Інструкції (п. 1.2.13.) первинною є експертиза, коли об`єкт досліджується вперше. Водночас, в матеріалах справи наявний висновок судової економічної експертизи, відповідно заявлене позивачем клопотання про призначення первинної судової експертизи позбавлено правового обґрунтування. При цьому суд наголошує, що первинність експертизи не можна ототожнювати із зміною експертної установи.

Отже, відповідно до ст. 107 ГПК України та п. 1.2.13 Інструкції, в даному випадку можливо було б ставити питання щодо або додаткової або повторної експертизи.

Як зазначено вище судом, підставами для призначення додаткової експертизи є неповнота або неясність висновку експерта, яку неможливо усунути шляхом заслуховування експерта в судовому засіданні. Втім, позивач не ставить перед судом питання про виклик експерта в судове засідання для надання пояснень щодо наданого висновку, як і не наведено позивачем, які саме висновки експерта є неповними чи неясними, а тому дана обставина виключає можливість призначення по даній справі додаткової експертизи.

Щодо повторної експертизи, то суд, з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів, зазначає про відсутність сумнівів у правильності висновку експерта, наданого за результатами експертизи № 29113/7420/7421 від 24 грудня 2019 року (необґрунтованість, суперечність з іншими матеріалами справи тощо). Крім того суд звертає увагу й на те, що під час проведення повторної експертизи досліджуються ті самі об`єкти і вирішуються ті самі питання, що й при проведенні первинної (попередніх) експертизи (експертиз). Інакше кажучи, при проведені повторної експертизи експертом не досліджуються нові документи (об`єкти), а проводиться дослідження того ж самого об`єму матеріалу. Тобто, даний факт виключає можливість, як на тому наголошує позивач, для надання останнім додаткових документів по справі з метою їх дослідження у іншій експертній установі. Вище зазначене, унеможливлює призначення по даній справі повторної експертизи.

Суд констатує, що зміст клопотання позивача про проведення первинної експертизи містить фактично не згоду останнього із висновком експерта № 29113/7420/7421 від 24 грудня 2019 року за призначеною судом повторною експертизою, що не узгоджується із підставами для призначення експертизи за нормами процесуального законодавства України та Інструкції. Крім того, суд звертає увагу позивача й на те, що позивач, обґрунтовуючи власну позицію, зазначає, що в нього наявні "всі додаткові матеріали", які не були витребувані для проведення експертизи, проте дана обставина не може вважатись такою, що належним чином доведена останнім, оскільки після отримання результати експертизи від 28 вересня 2018 року № 15245/21642 позивач не представив суду "всі додаткові матеріали" при призначенні експертизи за ухвалою суду від 03 грудня 2018 року.

Крім того, заявляючи клопотання про призначення експертизи в іншій експертній установі, позивач належним чином не обґрунтував наявність сумнівів у правильному висновку експерта (необґрунтованість, суперечність з іншими матеріалами справи), який був сформований експертом Харківського науково-дослідного Інституту судових експертиз ім. засл. професора М.С. Бокаріуса в експертну висновку № 29113/7420/7421 від 24 грудня 2019 року. Обґрунтовуючи підставу для проведення експертизи в іншій експертній установі, позивач спираючись на пункти 1.13, 2.1, 2.2, 4.11 Інструкції, зазначає, що експертом були проігноровані вимоги щодо витребування додаткових документів, в випадку їх недостачі для проведення експертного дослідження.

Порядок збирання матеріалів для проведення експертизи визначено статтею 102 Господарського процесуального кодексу України.

Матеріали, необхідні для проведення експертизи, експерту надає суд, якщо експертиза призначена судом. При призначенні експертизи суд з урахуванням думки учасників справи визначає, які саме матеріали необхідні для проведення експертизи. Суд може також заслухати призначених судом експертів з цього питання. Копії матеріалів, що надаються експерту, можуть залишатися у матеріалах справи. (частина 1 стаття 102 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до пункту 2.3 Інструкції, експерту заборонено самостійно збирати матеріали, які підлягають дослідженню, а також вибирати вихідні дані для проведення експертизи, якщо вони відображені в наданих йому матеріалах неоднозначно.

В господарському судочинстві до таких матеріалів відносяться речові та письмові докази. Отже, судового експерта не наділено повноваженнями для пошуку та витребування речових або письмових доказів.

Частиною 3 статті 102 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при визначенні матеріалів, що надаються експерту чи експертній установі, суд у необхідних випадках вирішує питання про витребування відповідних матеріалів за правилами, передбаченими цим Кодексом для витребування доказів.

У разі коли для вирішення поставлених перед експертом питань йому необхідні додаткові матеріали (документи, зразки тощо) він з огляду на положення частини 6 пункту 2 статті 69 ГПК України, вправі просити господарський суд про їх надання. Водночас законом не передбачено повноважень судового експерта щодо витребування та одержання додаткових матеріалів безпосередньо від учасників судового процесу. Тому господарський суд не може покладати на останніх обов`язок надавати додаткові матеріали безпосередньо експертові на його вимогу.

З огляду на зазначене, судом, в обсязі наданих сторонами документів в порядку статті 80 Господарського процесуального кодексу України, було надіслано до експертної установи всі матеріали даної справи, а помилкове тлумачення позивачем приписів Інструкції не може братись судом до уваги, адже у своїй діяльності суд керується виключно нормами Господарського процесуального кодексу України та не може покладати на експерта додаткових обов`язків, які не охоплені вище зазначеним кодексом.

Якщо вести мову про призначення первинної (нової) експертизи у даній справі з дослідженням нових об`єктів, то суд зазначає наступне.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Обов`язок доказування та подання доказів, відповідно до статті 74 ГПК України, розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Що стосується загальної теорії доказів і доказування, то позиція ЄСПЛ виходить з теорії "рівності зброї", тобто зрівнювання сторін не за кількісними ознаками наданих повноважень, а за процесуальним статусом в ході усього процесу, що підтверджує, наприклад, справа "Рожков проти РФ" від 31 жовтня 2013 року. Сам принцип "рівності зброї" передбачає, що кожній зі сторін повинна бути надана розумна можливість представляти свою правову позицію, включаючи свої докази таким чином, щоб вона не була поставлена в значно менш вигідне становище, ніж інша сторона.

Так, рішеннями ЄСПЛ у справах „Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands" від 27 жовтня 1993 року (пункт 33), та „Ankerl v. Switzerland" від 23 жовтня 1996 року (пункт 38) встановлено, що принцип рівності сторін у процесі - у розумінні „справедливого балансу" між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Рівність засобів включає: розумну можливість представляти справу в умовах, що не ставлять одну сторону в суттєво менш сприятливе ніж іншу сторону; фактичну змагальність; процесуальну рівність; дослідження доказів, законність методів одержання доказів; мотивування рішень.

Отже, в даному випадку позивач здійснює дії, які по суті нівелюють визначний нормами процесуального законодавства принцип "дотримання балансу інтересів сторін", адже бажає, щоб суд по суті, став його адвокатом та захищав виключно його інтереси, шляхом задоволення ряду клопотань про призначення експертиз, що має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Додатково суд зазначає, що саме позивач, який звертається до суду із клопотанням про призначення експертизи, ініціював апеляційний розгляд ухвали господарського суду Харківської області від 04 грудня 2017 року, якою було призначено у справі № 922/1655/17 судову економічну експертизу, проведення якої доручено експерту Харківського науково-дослідного Інституту судових експертиз ім. Засл. професора М.С. Бокаріуса. Тобто, для суду є не зрозумілою правова позиція позивача, який одночасно як заперечує взагалі проти призначення експертизи шляхом скерування до апеляційної інстанції апеляційної скарги на ухвалу суду, так і звертається до суду із клопотанням про призначення експертизи, але в іншій експертній установі.

Призначення судової експертизи без належних на те правових підстав є затягуванням судового процесу.

Одночасно можна згадати про судову практику з приводу затягування розгляду справ внаслідок призначення великої кількості експертиз, а саме рішення ЄСПЛ у справі "GУRA v. POLAND (2004)", де йдеться про те, що призначення чотирьох експертиз мало наслідком необґрунтоване затягування розгляду, навіть незважаючи на рівень складності справи.

За змістом статті 129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема розумні строки розгляду справи судом.

Наведені конституційні засади означають серед іншого неприпустимість таких дій суду щодо строку розгляду справи, що не мають об`єктивного та розумного обґрунтування.

Зупинення провадження у справі під час проведення судової експертизи - є правом господарського суду, що зумовлене неможливістю вирішення спору за відсутності висновків про факти, що входять до предмету доказування. Зупинення провадження у справі - це тимчасове й повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені. Провадження по даній справі порушено 24 травня 2017 року, тобто майже три роки тому, та відповідно у зв`язку з призначенням декількох експертних досліджень, суд не може виконати всі необхідні завдання підготовчого провадження та перейти до розгляду справи по суті.

Обов`язок доказування та подання доказів, відповідно до статті 74 ГПК України, розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

За положеннями статті104 ГПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що необґрунтоване призначення експертизи і, як наслідок, зупинення провадження у даній справі призведуть до затягування строків розгляду спору, відповідно зумовлять перебування в стані невизначеності учасників процесу, що не узгоджується з положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року, що покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 99, 177, 232-236 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Харківської області, -

УХВАЛИВ:

Відмовити позивачу у задоволенні клопотання (вх. № 1556 від 15 травня 2020 року) про призначення експертизи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду. Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 06 липня 2020 року.

Суддя Н.В. Калініченко

справа № 922/1655/17