ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

09.07.2020 Справа № 908/1743/20

м. Запоріжжя

Господарський суд Запорізької області у складі суду: судді Науменка А.О., розглянувши матеріали заяви вих. б/н від 08.07.2020 (вх. № 1886/08-07/20 від 08.07.2020) про видачу судового наказу

заявника: Концерну «Міські теплові мережі», ідентифікаційний код юридичної особи 32121458 (69009, м. Запоріжжя, вул. Адмірала Ушакова, 251)

до боржника: Приватного підприємця Смбатяна Тіграна Роміковича, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 )

за вимогою про стягнення суми 2563,52 грн,

Без повідомлення(виклику)заявника і боржника

УСТАНОВИВ:

Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до Господарського суду Запорізької області із заявою вих. б/н від 08.07.2020 (вх. № 1886/08-07/20 від 08.07.2020) про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Приватного підприємця Смбатяна Тіграна Роміковича 2563,52 грн.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу від 08.07.2020 здійснено автоматизований розподіл судової справи між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/1743/20 та визначено до розгляду судді Науменку А.О.

Згідно з ч. 2 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про наявність його заявнику невідомо.

Судовий наказ, відповідно до положень статті 232 ГПК України, є судовим рішенням.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст.148 цього Кодексу. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими законом для виконання судових рішень.

За змістом статті 148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним в письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 154 ГПК України суд розглядає заяву про видачу судового наказу протягом п`яти днів з дня її надходження. Розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника. За результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Суддя постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу (ч. 2 ст. 152 ГПК України).

Розглянувши подану заяву про видачу судового наказу та додані до неї документи, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу, з огляду на наступне.

Згідно з п.п. 1, 8 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, зокрема, якщо: заяву подано з порушенням вимог статті 150 цього Кодексу; із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Так, згідно з вимогами п. п. 4, 5 ч. 2, ч. 3 ст. 150 ГПК України у заяві повинно бути зазначено вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються, перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. До заяви про видачу судового наказу, зокрема, додаються: копія договору, укладеного в письмовій формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Таким чином, для задоволення заяви про видачу судового наказу, суд повинен перевірити виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, на підставі викладених у ній обставин та доданих до заяви доказів.

Відповідно до ст.ст.76-78 ГПК України належними, допустимими та достовірними доказами є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 86 цього Кодексу суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, в також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Зі змісту заяви, поданої Концерном «Міські теплові мережі» вбачається, що стягувач просить стягнути з Приватного підприємця Смбатяна Тіграна Роміковича заборгованість за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №704312 від 01.12.2010 з оплати теплової енергії за період: квітень 2019 року та з листопада 2019 року по квітень 2020 року в загальній сумі 2168,52 грн, а також нарахованих за прострочення оплати 3% річних за період з 20.05.2019 по 16.03.2020 в сум 7 грн 21 коп. та пені за період з 20.05.2019 по 11.03.2020 в сумі 387 грн 79 коп.

На підтвердження виникнення заборгованості стягувач надав копію відповідного договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №704312 від 01.12.2010, укладеного між стягувачем та боржником, копію актів приймання-передачі теплової енергії від 30.11.2019, від 31.12.2019, від 31.01.2020, від 29.02.2020, від 31.03.2020, від 30.04.2020 та рахунків за спожиту теплову енергію №704312 від 30.11.2019, від 31.12.2019, від 31.12.2020, від 29.02.2020, від 31.03.2020, від 30.04.2020, реєстри на відправку рекомендованих листів від 10.12.2019, 14.02.20, 13.01.20, 13.04.20, 13.05.20, договір оренди нежитлового приміщення №1539/4 від 15.02.2006 з додатковими угодами б/н від 01.02.2010 та від 27.04.2010, укладених між Управлінням житлового господарства Запорізької міської ради та боржником, рішення Виконавчого комітету Запорізької міської ради від 21.04.2011 №158/7 «Про продовження строку дії договору оренди від 15.02.2006 №1539/4 нежитлового приміщення в будинку № 11 по вул . Орджонікідзе, укладеного з приватним підприємцем Смбатяном Т.Р.», а також розрахунки заборгованості, 3% річних та пені.

Разом із цим, суд зазначає, що вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються, не підтверджуються доданими до неї документами.

Так, з розрахунку основного боргу вбачається, що позивач зарахував до суми боргу заборгованість за актом за квітень 2019 року в сумі 89,70 грн., проте ні акту приймання-передачі теплової енергії, ні рахунку за спожиту теплову енергію за квітень 2019 року на суму 89,70 грн. до заяви не додано.

Крім того, відповідно до наданих реєстрів на відправку рекомендованих листів боржнику були надіслані акти та рахунки тільки за листопад-грудень 2019 року та січень, березень, квітень 2020 року. Доказів надсилання актів та рахунків за квітень 2019 року та лютий 2020 року не надано.

Також суд зазначає, що за умовами договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №704312 від 01.12.2010 теплова енергія постачалась у нежитлове приміщення, розташоване за адресою: м. Запоріжжя, вул. Орджонікідзе, буд. 11. Згідно з рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської ради від 21.04.2011 №158/7 «Про продовження строку дії договору оренди від 15.02.2006 №1539/4 нежитлового приміщення в будинку №11 по вул. Орджонікідзе, укладеного з приватним підприємцем Смбатяном Т.Р.» строк дії цього договору продовжено на 3 роки. Стягувач не надав доказів на підтвердження того, що у спірний період: квітень 2019 року та з листопада 2019 року по квітень 2020 року боржник орендував дане нежитлове приміщення та відповідно споживав теплову енергію.

Отже, із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу про стягнення суми грошової заборгованості.

На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що в задоволенні заяви про видачу судового наказу слід відмовити на підставі п. п. 1, 8 ч. 1 ст. 152 ГПК України.

За змістом ч. 1 ст. 153 цього Кодексу відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою після усунення її недоліків.

У разі відмови у видачі судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається (ч. 2 ст. 151 ГПК України).

Керуючись ст.ст. 147, 150, п. п. 1, 8 ч. 1 ст. 152, ст.ст. 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити Концерну «Міські теплові мережі» у видачі судового наказу про стягнення з Приватного підприємця Смбатяна Тіграна Роміковича 2563,52 грн.

Додаток: оригінал платіжного доручення № 5291 від 16.06.2020 про сплату судового збору у розмірі 210,20 грн. (на 1 арк.), копія заяви стягувача про видачу судового наказу із доданими до неї документами, наданих для направлення боржнику в порядку, передбаченому ст. 156 ГПК України (на 42 аркушах).

Отримати інформацію по справі можливо на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за посиланням: http://court.gov.ua/sud5009/.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її підписання в порядку, встановленому ст.257 ГПК України.

Ухвала підписана 09.07.2020.

Суддя А.О. Науменко