ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2020 р. Справа№ 910/1779/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Коротун О.М.

Ткаченка Б.О.

при секретарі судового засідання : Кубей В.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Гук В.С. - довіреність №5/20 від 11.02.2020 року;

від відповідача: Задорожний Р.О. - довіреність б/н від 03.12.2019 року.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський завод шампанських вин "Столичний"

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2020 року (дата підписання повного тексту 16.04.2020 року)

у справі № 910/1779/20 (суддя: Чебикіна С.О.)

за позовом Фермерського господарства "Кулевча"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський завод шампанських вин "Столичний"

про стягнення 1 027 090,50 грн.

ВСТАНОВИВ:

Фермерське господарство "Кулевча" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський завод шампанських вин "Столичний" (далі - відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача 1 027 090,50 грн, а саме 3% річних в сумі 304 897,46 грн та інфляційних втрат сумі 722 193,04 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням зобов`язань з оплати поставленого йому товару у строки визначені договором поставки №38 від 21.11.2016 року на підставі ст.ст. 525, 526, 530, 598, 599, 625, 692 Цивільного кодексу України.

Господарський суд міста Києва позов задовольнив частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський завод шампанських вин "Столичний" на користь Фермерського господарства "Кулевча" 301 436, 00 грн 3% річних, 722103,58 грн інфляційних втрат та 15 354, 60 грн судового збору. В іншій частині позову відмовлено своїм рішенням від 06.04.2020 року (повний текст складено 16.04.2020).

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Київський завод шампанських вин "Столичний" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2020 року у даній справі повністю та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 236, 237 Господарського процесуального кодексу України.

Також, скаржник вказав, що сторонами добровільно та за взаємною згодою було змінено строки проведення розрахунків по договору поставки №38 від 21.11.2016 року, з загальним кінцевим строком виконання зобов`язання до 03.08.2018 року включно.

Крім того, скаржник вказав, що в матеріалах справи містяться докази на підтвердження того, що відповідач провів розрахунки за мировою угодою повністю в межах встановленого кінцевого строку виконання зобов`язання, тобто до 03.08.2018 року.

Таким чином, за твердженням скаржника суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність в діях відповідача ознак неналежного виконання умов мирової угоди, затвердженої ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.07.2018 року у справі №910/15790/17.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.05.2020 року справу № 910/1779/20 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя -Сулім В.В., судді: Майданевич А.Г., Коротун О.М.

Північний апеляційний господарський суд апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський завод шампанських вин "Столичний" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2020 року у справі №910/1779/20 залишив без руху своєю ухвалою від 18.05.2020 року.

10.06.2020 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів до суду від представника позивача до суду надійшло клопотання про прискорення розгляду апеляційної скарги, відповідно до якого останній просив не встановлювати строк для подання позивачем відзиву на апеляційну скаргу, оскільки ФГ «Кулевича» не вважає за необхідне реалізовувати своє право на подання даної заяви по суті справи для забезпечення якнайскорішого розгляду справи.

Апелянтом було усунено недоліки та подано до суду апеляційної інстанції докази сплати судового збору у встановленому розмірі згідно з чинним законодавством.

Відтак, скаржником усунено недоліки поданої апеляційної скарги.

Північний апеляційний господарський суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський завод шампанських вин "Столичний" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2020 року у справі № 910/1779/20, своєю ухвалою від 09.06.2020 року.

Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.06.2020 року, у зв`язку з перебуванням судді Майданевича А.Г. у відпустці, було сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/1779/20 нову колегію суддів у складі: головуючого судді: Суліма В.В., суддів: Коротун О.М., Ткаченко Б.О.

Північний апеляційний господарський суд прийняв апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський завод шампанських вин "Столичний" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2020 року у справі №910/1779/20 до провадження у складі нової колегії суддів: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Коротун О.М., Ткаченко Б.О. своєю ухвалою від 30.06.2020 року.

Позивач своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористався, відзив на апеляційну скаргу не надав, що згідно з ч.3 ст.263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2020 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський завод шампанських вин "Столичний" - без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 21.11.2016 року між Фермерським господарством "Кулевча" (далі - постачальник) та Публічним акціонерним товариством "Київський завод шампанських вин "Столичний", правонаступником якого на теперішній час є позивач (далі - покупець) було укладено договір поставки № 38 (далі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти і оплатити виноматеріал шампанський необроблений (товар).

Відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 27.07.2018 року у справі № 910/15790/17 за позовом Фермерського господарства "Кулевча" до Публічного акціонерного товариства "Київський завод шампанських вин "Столичний" про стягнення 20 458 121,38 грн, що набрала законної сили, затверджено мирову угоду від 29.05.2018 року в редакції, що викладена у даній ухвалі (далі - мирова угода).

Відповідно до п. 3 мирової угоди, відповідач визнає та підтверджує, що його заборгованість перед позивачем за договором поставки №38 від 21.11.2016 року становить 19 666 688,15 грн, а саме: 15 450 954,00 грн основного боргу; 2 529 696, 96 грн пеня; 353 792,52 грн 3% річних та 1 332 244,67 грн - збитки від інфляції.

Згідно п. 5 мирової угоди станом на момент укладення даної мирової угоди, відповідачем було сплачено на користь позивача грошові кошти в сумі 30 000 грн в якості погашення суми основного боргу за договором поставки № 38 від 21.11.2016 року позивач визнає факт часткової сплати суми основного боргу у розмірі 30 000,00 грн за договором поставки № 38 від 21.11.2016 року.

Відповідно до п. 6 мирової угоди відповідач зобов`язується здійснити погашення суми заборгованості, яка зазначена в п.п. 3, 4 даної мирової угоди, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позивача за наступним графіком:

- платіж в сумі 9 818 344,08 грн в день затвердження даної мирової угоди.

- платіж в сумі 9 818 344,08 грн протягом 5-ти банківських днів після затвердження мирової угоди.

- платіж щодо компенсації позивачу 50 (п`ятдесяти) % витрат зі сплати судового збору, понесених у зв`язку із пред`явленням даного позову, у розмірі 120 000 грн, в день затвердження мирової угоди.

Згідно ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У справі №910/15790/17 позивачем було здійснено нарахування платежів на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України до 04.12.2017 року, що підтверджується заявою про збільшення позовних вимог від 04.12.2017 року, доданим до неї розрахунком та вищевказаною ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.07.2018 року у справі № 910/15790/17, в якій вказано, що заява про збільшення позовних вимог від 04.12.2017 року була прийнята судом першої інстанції до розгляду.

Щодо твердження скаржника, як на підставу для сковування оскаржуваного рішення, що в матеріалах справи містяться докази на підтвердження того, що відповідач провів розрахунки за мировою угодою повністю в межах встановленого кінцевого строку виконання зобов`язання, тобто до 03.08.2018 року, колегія суддів відзначає наступне.

Так, відповідно до виписки із банківського рахунку позивача (наявна в матеріалах справи), 31.07.2018 року відповідачем було сплачено грошові кошти в сумі 120 000,00 грн (судовий збір) та грошові кошти в сумі 9 818 344,08 грн (перший платіж за мировою угодою), а також 03.08.2018 року було сплачено грошові кошти в загальній сумі 9 818 344,07 грн (другий платіж за мировою угодою).

Тобто, як правильно встановлено судом першої інстанції, скаржник порушив взяті на себе зобов`язання за мировою угодою, з оплати платежів в сумі 9 818 344,08 грн та в сумі 120 000,00 грн., які мали бути сплачені ним у день затвердження мирової угоди, тобто 27.07.2018 року.

Належних та допустимих в розумінні ст.ст. 73, 76-79, Господарського процесуального кодексу України доказів оплати вказаних платежів в сумі 9 818 344,08 грн та в сумі 120 000,00 грн у строк до 27.07.2018 року включно відповідно до умов мирової угоди матеріали справи не містять, скаржником не надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів не приймає як належне твердження скаржника, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність в діях відповідача ознак неналежного виконання умов мирової угоди, затвердженої ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.07.2018 року у справі №910/15790/17.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, колегія суддів приймає до уваги, що за наявності належного виконання відповідачем умов мирової угоди, що затверджена судом, позивач позбавлявся у майбутньому заявляти до стягнення штрафні санкції, пеню, інфляційні витрати, 3% річних, чи будь-які інші нарахування та витрати.

Разом із цим, у разі ж неналежного виконання відповідачем умов мирової угоди, позивач не позбавлений заявляти до стягнення штрафні санкції, пеню, інфляційні витрати, 3% річних та будь-які інші нарахування та витрати.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду у справі № 917/1564/17 від 05.03.2019 року.

Колегія суддів перевіривши розрахунок 3 % річних та інфляційних нарахувань погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог в цій частині за вирахуванням днів фактичної оплати заборгованості відповідачем (31.07.2018 року та 03.08.2018 року) в сумі 301 436, 00 грн 3 % річних та 722 103,58 грн інфляційних втрат.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог.

Разом з цим, колегія суддів приймає до уваги, що мотиви апеляційної скарги фактично зводяться до мотивів викладених у відзиві на позовну заяву, висновки по яким були зроблені судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні.

Колегія суддів зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський завод шампанських вин "Столичний" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2020 року у справі №910/1779/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2020 року у справі №910/1779/20 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №910/1779/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді О.М. Коротун

Б.О. Ткаченко

Дата складення повного тексту 01.07.2020 року.