ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
07.07.2020 Справа № 908/1670/20
м. Запоріжжя Запорізької області
про стягнення 265938,83 грн.
Суддя Зінченко Н.Г.
Без виклику учасників справи
02.07.2020 до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява за вих. № 110 від 26.06.2020 (вх. № 1806/08-07/20 від 02.07.2020) Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛІЗ», м. Запоріжжя до Товариства з обмеженою відповідальністю «ХАРКІВПРОМЕНЕРГО», м. Харків про стягнення 265938,83 грн. штрафів і пені за договором поставки № 19/149 від 20.06.2019.
Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.07.2020 справу № 908/1670/20 за вище вказаною позовною заявою розподілено судді Зінченко Н.Г.
Розглянувши матеріали позовної заяви, суддя дійшов висновку про необхідність направлення справи на розгляд до господарського суду Харківської області за територіальною підсудністю, з огляду на наступне.
Статтею 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
Аналогічні положення закріплені в ч. 1 ст. 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Територіальна підсудність це компетенція із розгляду справ однорідними судами залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція.
Загальна територіальна підсудність встановлюється як загальне правило і застосовується у тому випадку, коли вона не змінена або доповнена іншим видом територіальної підсудності.
Частиною 1 ст. 27 ГПК України передбачено, що позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Тобто, загальне правило територіальної підсудності щодо пред`явлення позову за місцезнаходженням відповідача застосовується лише у випадку, коли інші правила підсудності не встановлені положеннями ГПК України.
Пред`явивши позов до господарського суду Запорізької області позивач зазначає, що в даному випадку підлягають застосуванню норми щодо визначення підсудності справи за вибором позивача.
У якості правової підстави підсудності справи «за вибором позивача» ТОВ «ЕЛІЗ» посилається на положення частини 5 статті 29 ГПК України, зазначаючи, що місцем виконання договору поставки № 19/149 від 20.06.2019 є м. Запоріжжя, Дніпровське шосе, 13 (згідно п. 2 специфікації № 1 від 20.06.2019 до договору поставки № 19/149 від 20.06.2019). З урахуванням викладеного, з використанням саме такого права визначення підсудності позивачем заявлено позов за місцем виконання договору поставки № 19/149 від 20.06.2019, тобто до господарського суду Запорізької області.
Статтею 29 ГПК України встановлені випадки визначення підсудності справи за вибором позивача.
Так, як вказує ч. 5 ст. 29 ГПК України позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.
Викладена правова норма вказує на наявність права вибору підсудності за ініціативою позивача у випадку виконання договорів у певному місці.
Проте, суд зазначає, що таке виконання повинне оцінюватися у комплексі прав та обов`язків обох сторін, а сам предмет спору повинен бути пов`язаним із відповідним виконанням договору безпосередньо відповідачем у певному місці.
Предметом спору у даному позові є стягнення з ТОВ «ХАРКІВПРОМЕНЕРГО» 265938,83 грн. штрафів і пені за порушення строків розрахунку за поставлену продукцію за договором поставки № 19/149 від 20.06.2019.
Дослідивши матеріали позовної заяви судом встановлено, що у спірних правовідносинах зі змісту договору поставки № 19/149 від 20.06.2019 не вбачається територія його виконання сторонами. Зокрема, згідно п. 1.1 договору поставки № 19/149 від 20.06.2019 Постачальник (ТОВ «ЕЛІЗ») зобов`язався в порядку та на умовах цього договору передати у власність Покупця (ТОВ «ХАРКІВПРОМЕНЕРГО»), а Покупець замовити, прийняти та оплатити на умовах даного договору продукцію, найменування, технічні характеристики, асортимент, ціна, строки та умови поставки якої узгоджуються в специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього договору. Розділом 3 договору поставки № 19/149 від 20.06.2019 «Умови та порядок розрахунків» визначено порядок виконання обов`язків відповідачем (Покупцем) щодо оплати вартості продукції, яка постачається на умовах цього договору, при цьому місце оплати сторонами також не визначалося.
Стосовно посилання позивача на п. 2 специфікації № 1 від 20.06.2019 до договору поставки № 19/149 від 20.06.2019, то вказаною специфікацією сторонами визначено лише умови поставки продукції ЕХW (м. Запоріжжя, Дніпровське шосе, 13).
Отже, за змістом договору поставки № 19/149 від 20.06.2019 місце його виконання сторонами не визначалося, місце виконання договору відповідачем щодо оплати вартості отриманих послуг у договорі не вказане, крім того, воно за своїм характером не пов`язане з місцем поставки продукції, оскільки сплата здійснюється безготівковим розрахунком.
Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що місцем виконання відповідачем зобов`язань за договором поставки № 19/149 від 20.06.2019 щодо оплати вартості поставленої продукції не є безпосередньо місце поставки продукції, а таким місцем є місце державної реєстрації та здійснення господарської діяльності відповідача.
Таким чином, предмет спору про стягнення штрафних санкцій через невиконання взятих на себе відповідачем зобов`язань щодо своєчасної і повної оплати поставленої продукції не пов`язаний із місцем поставки продукції, а стосується виконання зобов`язань щодо оплати, які здійснюються за місцем ведення господарської діяльності (місцем розрахунків) Відповідача, а тому суд вказує на безпідставність використання позивачем положень частини 5 статті 29 ГПК України у питанні визначення підсудності даного спору за місцем виконання договору.
Відповідно до ч. 3 ст. 45 ГПК України відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.
Статтею 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» встановлено, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.
Відтак, даний позов підлягає розгляду господарським судом Харківської області за місцем знаходження відповідача.
Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 31 ГПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
Частиною 3 ст. 31 ГПК України встановлено, що передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.
Згідно з ч. 9 ст. 176 ГПК України якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому ст. 31 цього Кодексу.
Керуючись ч. 1 ст. 27, п. 1 ч. 1 ст. 31, ст., ст. 234, 235 ГПК України, суд
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Згідно із ч. 2 ст. 235 ГПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 255, ст. 256 ГПК України та підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена в апеляційному порядку до Центрального апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги через господарський суд Запорізької області протягом 10 днів з дня її складання.

Повний текст ухвали складено та підписано 07.07.2020.

Суддя Н.Г. Зінченко