РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.07.2020Справа №910/6218/20
Суддя Господарського суду міста Києва Морозов С.М. розглянувши без повідомлення учасників справи у спрощеному позовному провадженні справу

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія АСКО-Донбас Північний", Донецька область, м. Дружківка

до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант", м. Київ

про стягнення 7 298, 30 грн, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія АСКО-Донбас Північний" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" (відповідач) суми страхового відшкодування в розмірі 7 298,30 грн, посилаючись на те, що в силу приписів статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України, у межах фактичних витрат у позивача виникло право вимоги до відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.05.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами та запропоновано сторонам у визначені судом строки подати відповідні заяви по суті.

02.06.2020 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що відповідачем було сплачено на користь позивача 6 203,50 грн страхового відшкодування, що підтверджується копією платіжного доручення №8866 від 21.05.2020 в розмірі 6 203,50 грн. У зв`язку з чим відповідач просить закрити провадження у справі в частині вимог про стягнення 6 203,50 грн, а у задоволенні решти позовних вимог - 1 094,80 грн просить відмовити. Відповідач вказує, що оскільки позивач здійснював оплату страхового відшкодування безпосередньо на рахунок потерпілої особи, то є підстави для зменшення суми страхового відшкодування на суму ПДВ. Окрім того, відповідач зазначає, оскільки відповідно до звіту позивача №203/05 від 08.05.2019 коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу складає 59%, то ним було здійснено наступний розрахунок страхового відшкодування: 1 855,55 грн (вартість запчастин згідно калькуляції до звіту) - 59% (фізичний знос) = 760,77 (тобто на 1 094,80 грн зменшено через наявність фізичного зносу авто), бо при здійсненні розрахунку належної до виплати суми відшкодування позивачем не враховано коефіцієнт фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу. 8 298,30 (повна вартість ремонту згідно калькуляції до звіту без ПДВ) - 1 094,80 грн (знос) - 1 000,00 грн (франшиза за полісом №АМ/450234) = 6 203,50 грн. А тому, він просить суд закрити провадження у справі в частині позовних вимог в розмірі 6 203,50 грн.

Окрім того, в відзиві на позовну заяву наявне клопотання про поновлення відповідачеві строку для надання відзиву, з посиланням на законодавство, яке прийняте в зв`язку з профілактикою та протидією коронавірусній інфекції.

Щодо клопотання відповідача про продовження строку на подання відзиву, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 4 Прикінцевих положень ГПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", з урахуванням внесених змін, установлено з 12.03.2020 до 22.05.2020 на усій території України карантин. Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів" та постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2020 № 500 "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" встановлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 22 травня 2020 до 31 липня 2020 на території Автономної Республіки Крим, Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Кіровоградської, Київської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, м. Києва, м. Севастополя (далі - регіони) із урахуванням епідемічної ситуації в регіоні карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

З огляду на вищезазначене, процесуальні строки продовжуються на строк дії карантину в силу норм ГПК України, в зв`язку з чим у суду відсутні підстави для задоволення клопотання відповідача про продовження процесуального строку на подання відзиву, оскільки, він не закінчився, а тому відзив приймається судом до розгляду.

Відповідь на відзив у строк встановлений судом на підставі ст. 166 Господарського процесуального кодексу України позивачем не подана.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія АСКО-Донбас Північний" не скористалось наданими йому процесуальними правами на подачу відповіді на відзив, за висновками суду, справа може бути розглянута за наявними у ній документами.

09.06.2020 (електронною поштою) та 15.06.2020 (засобами поштового зв`язку) надійшли заяви №933 від 06.06.2020, які є аналогічними одна одній та відповідно до яких, позивач підтверджує сплату відповідачем коштів в розмірі 6 203,50 грн.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

10.12.2018 між позивачем (страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування В№319205 (надалі - Договір страхування), відповідно до якого позивач прийняв на себе обов`язок по страхуванню автомобіля «CHERY EASTAR», державний номерний знак НОМЕР_1 .

Згідно з ч.1 статті 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

28.04.2019 в м. Словянськ на вул. Торська, 53-а, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «ВАЗ 2105», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 та «CHERY EASTAR», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 . Вказана дорожньо-транспортна пригода оформлена повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол) від 28.04.2019, який визнаний судом як належний та допустимий доказ у справі з огляду на таке.

Положеннями ст. 988 ЦК України встановлено, що страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» від 17.02.2011 внесені зміни та доповнення до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», які дозволили учасникам дорожнього руху, у випадку ДТП, за наявності встановлених пунктом 33.2 статті 33 наведеного Закону обставин, спільно складати повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду («Європротокол») без інформування відповідних підрозділів Національної поліції про її настання.

Відповідно до пункту 33.2 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що кореспондується з абзацом 3 пункту 2.11 Правил дорожнього руху України, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання.

На виконання умов Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплат страхового відшкодування», Моторним (транспортним) страховим бюро України було встановлено відповідний зразок повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та за погодженням з Державною автомобільною інспекцією Міністерства внутрішніх справ України затверджено протоколом Президії МСТБУ від 11.08.2011 №274/2011 Інструкцію щодо заповнення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

Відповідно до зазначеної Інструкції, у Європротоколі зазначаються фактична дата, час та місце настання дорожньо-транспортної пригоди, інформація про страхувальника згідно з даними полісу та інше. Виправлення у повідомленні категорично забороняються та замість зіпсованого бланку заповнюється інший.

Як вбачається з Європротоколу від 28.04.2019, він складений обома учасниками ДТП у частинах, що стосуються інформації про транспортний засіб А та транспортний засіб Б, не містить виправлень, у відповідних пунктах зазначено дату, час та місце дорожньо-транспортної пригоди, наявна схема ДТП, визначені обставини ДТП для пояснення цієї схеми, а також відсутні будь-які відмітки про наявність з боку сторін зауважень стосовно відомостей, які зазначені у даному Європротоколі.

Крім того, сам лише факт складання та підписання обома учасниками ДТП повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротоколу), вказує на наявність у водіїв транспортних засобів згоди щодо обставин участі в ній.

Водій «ВАЗ 2105», державний номерний знак НОМЕР_2 , визнав свою вину у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 28.04.2019, про що міститься відмітка в пункті 14 повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

Суд зазначає, що відповідно до статті 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за умови, що учасники дорожньо-транспортної пригоди скористалися правом спільно скласти повідомлення про цю пригоду відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У зв`язку з тим, що між учасниками ДТП спільно складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, водій, винний у вчиненні ДТП, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Отже, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, складене учасниками ДТП відповідно до норм чинного законодавства, є належним доказом вини особи, що скоїла ДТП, у зв`язку з чим завдана шкода підлягає відшкодуванню.

Як вбачається із матеріалів справи, страхувальник звернувся до позивача з заявою про страхове відшкодування, у зв`язку з настанням події, що має ознаки страхового випадку, в якій просив здійснити виплату страхового відшкодування на його рахунок.

Відповідно до висновку №203/05 експертного автотоварознавчого дослідження, складеного 08.05.2019 ФОП Бодак В.С., розмір матеріального збитку з урахування фізичного зносу, завданого власнику автомобіля «CHERY EASTAR», державний номерний знак НОМЕР_1 , складає 8 594,23 грн.

Згідно ремонтної калькуляції до звіту, вартість ремонту пошкодженого автомобіля без врахування ПДВ складає 8 298,30 грн, а з врахуванням ПДВ - 9 957,96 грн.

На підставі викладеного, позивачем було складено страховий акт №134/19 від 14.05.2019, відповідно до якого розмір страхового відшкодування складає 8 298,30 грн, без врахування ПДВ. Вказане страхове відшкодування було виплачено позивачем на рахунок страхувальника, що підтверджується платіжним дорученням №10608 від 16.05.2019 в розмірі 8 298,30 грн.

Позивачем було направлено на адресу відповідача заяву №19020 від 08.08.2019 про виплату страхового відшкодування в розмірі 7 298,30 грн, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №730. Проте відповідач вказану заяву залишив без задоволення.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що у зв`язку з тим, що ним здійснено виплату страхового відшкодування за пошкодження автомобіля «CHERY EASTAR», державний номерний знак НОМЕР_1 , позивач відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування», набув право зворотної вимоги до осіб, відповідальних за завдану шкоду. Тож, враховуючи, що цивільно-правова відповідальність за шкоду перед третіми особами, завдану внаслідок експлуатації транспортного засобу «ВАЗ 2105», державний номерний знак НОМЕР_2 , застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" за полісом №АМ/004509234, а також з огляду на те, що водій автомобіля «ВАЗ 2105», державний номерний знак НОМЕР_2 , визнав свою вину у скоєнні правопорушення, позивач просить стягнути з відповідача шкоду, завдану з вини водія застрахованого транспортного засобу у розмірі 7 298,30 грн (за вирахуванням франшизи у розмірі 1 000,00 грн).

Проте, як встановлено судом, в європротоколі від 28.04.2019 зазначено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , який керував автомобілем «ВАЗ 2105», державний номерний знак НОМЕР_2 , застрахована в ПРАТ «УТСК» на підставі полісу № НОМЕР_3 , зі строком дії з 17.04.2019 до 16.04.2020.

В той же час, з наявної в відзиві інформації вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля ВАЗ « 2105», державний номерний знак НОМЕР_4 , номер кузова НОМЕР_5 , а саме ОСОБА_3 , була застрахована відповідачем на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів №АМ/4509234 (строк дії полісу - з 17.06.2018 до 16.06.2019).

Згідно з випискою із інформації з єдиної централізованої бази даних МТСБУ станом на 28.04.2019 поліс №АМ/4509234 є діючим.

Також, відповідно до інформації з єдиної централізованої бази даних МТСБУ, станом на 28.04.2019 поліс №АО/0733173 ПрАТ «УТСК», який було застраховано цивільно-правову відповідальність власника автомобіля ВАЗ « 2105», державний номерний знак НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_5 , також є діючим.

Як встановлено судом, ОСОБА_3 було продано ОСОБА_2 автомобіль ВАЗ « 2105», номер кузова НОМЕР_5 , в результаті чого останнім було здійснено перереєстрацію вказаного транспортного засобу та присвоєно автомобілю номерний знак НОМЕР_2 . А в подальшому ОСОБА_2 укладено з ПРАТ «УТСК» договір добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів №АО/0733173, не враховуючи, що поліс цивільно-правової відповідальності попереднього власника, а саме Будникова О. В. (№АМ/4509234) діяв до 16.06.2019 року.

Стаття 989 ЦК України встановлює обов`язок страхувальника при укладенні договору страхування повідомити страховика про інші договори страхування, укладені щодо об`єкта, який страхується.

Як передбачено частиною 1 ст. 989 ЦК України, якщо страхувальник не повідомив страховика про те, що об`єкт уже застрахований, новий договір страхування є нікчемним.

Відповідно до приписів ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Оскільки недійсність таких правочинів визначена безпосередньо у правовій нормі, то вони вважаються недійсними з моменту їхнього укладення, незалежно від пред`явлення позову та рішення суду. Отже, у цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані із його недійсністю. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватись за домовленістю сторін. (ст. 216 ЦК України).

Пункт 17.1 статті 17 Закону передбачає, що при укладенні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності страхувальник зобов`язаний повідомити страховика про всі діючі договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладені з іншими страховиками, а також, за вимогою страховика, надати інформацію про всі відомі обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику.

Отже, чинне законодавство дозволяє страхувальнику укладати декілька договорів страхування одного об`єкта з різними страховиками. У разі наявності на момент укладення договору страхування іншого чинного договору страхування того ж самого об`єкта від тих саме ризиків, страхувальник зобов`язаний повідомити про це страховика. Невиконання такого обов`язку тягне за собою нікчемність нового договору страхування.

Відповідно до положень статті 20-1 Закону у разі зміни власника забезпеченого транспортного засобу договір страхування зберігає чинність до закінчення строку його дії. У разі відчуження забезпеченого транспортного засобу права та обов`язки страхувальника переходять до особи, яка прийняла такий транспортний засіб у свою власність.

Тобто, при зміні власника забезпеченого транспортного засобу договір страхування, укладений з попереднім власником залишається чинним для нового власника, який набуває прав та обов`язків страхувальника.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 , водій автомобіля «ВАЗ 2105», державний номерний знак НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_5 , який визнав свою вину в ДТП, що відбулося 28.04.2019, цивільно-правова відповідальність якого було застрахована в ПрАТ «УТСК» на підставі полісу №АО/0733173, в той час як автомобіль «ВАЗ 2105, номер кузова НОМЕР_5 , було застраховано в ТДВ СК «Альфа-Гарант» на підставі полісу АМ/4509234, який був чинний на момент укладення нового договору страхування та на момент ДТП, а страхувальником при укладенні нового договору страхування не було повідомлено про наявність іншого договору страхування щодо забезпечуваного транспортного засобу ВАЗ "2105", номер кузова НОМЕР_5 , суд приходить до висновку, що за вказаних обставин поліс №АО/0733173 укладений із ПрАТ «УТСК», у силу пункту 3 частини першої статті 989 ЦК України є нікчемним.

А тому, договорні правовідносини водія автомобіля «ВАЗ 2105», державний номерний знак НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_5 , ОСОБА_2 виникли саме з ТДВ «СК «Альфа-Гарант» саме на підставі полісу №АМ/4509234.

На підставі ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Статтею 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Тобто, наведеними положеннями встановлено, що розмір відповідальності страховика за полісом обмежується розміром відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу в межах встановлених відповідним полісом ліміту відповідальності та франшизи.

З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи відповідачем здійснено часткове погашення боргу в розмірі 6 203,50 грн, що підтверджується копією платіжного доручення №8866 від 21.05.2019 та не заперечується позивачем.

Відповідно до п.2 ч. 1 статті 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Частиною 3 статті 231 ГПК України передбачено, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, суд закриває провадження у справі в частині стягнення заборгованості у розмірі 6 203,50 грн у зв`язку з відсутністю предмету спору в цій частині.

Як вже було зазначено у відзиві на позовну заяву відповідачем було частково визнано позовні вимоги, а саме на суму в розмірі 6 203,50 грн. Вказана сума обґрунтована відповідачем тим, що позивач здійснював оплату страхового відшкодування безпосередньо на рахунок потерпілої особи, а тому є підстава для зменшення суми страхового відшкодування на суму ПДВ. Також, на підставі звіту позивача №203/05 від 08.05.2019, в якому зазначено, що коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу складає 59%, відповідачем було здійснено власний розрахунок страхового відшкодування, оскільки при здійсненні розрахунку належної до виплати суми відшкодування позивачем не враховано коефіцієнт фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу: 1 855,55 грн (вартість запчастин згідно калькуляції до звіту) - 59% (фізичний знос) = 760,77 (тобто на 1 094,80 грн зменшено через наявність фізичного зносу авто), а тому 8 298,30 (повна вартість ремонту згідно калькуляції до звіту без ПДВ) - 1 094,80 грн (знос) - 1 000,00 грн (франшиза за полісом №АМ/450234) = 6 203,50 грн.

Однак, вищезазначені доводи відповідача є необгрунтованими з огляду на наступне.

Так, у ремонтній калькуляції до звіту позивача №203/05 від 08.05.2019 було чітко зазначено вартість ремонту пошкодженого автомобіля без врахування ПДВ, яка складає 8 298,30 грн та на підставі чого позивачем було складено страховий акт №134/19 від 14.05.2019. (п. 5 вказаного страхового акту).

Щодо розрахунку страхового відшкодування здійсненого відповідачем на підставі звіту №203/05 від 08.05.2019 та з урахуванням коефіцієнтом зносу, який дорівнює 0,59 %, суд зазначає, що не погоджується з відповідачем, оскільки у вказаному звіті наведено розрахунок матеріального збитку пошкодженого автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, який розраховано наступним чином: 8 594,33 грн = 2 676,00 грн (вартість ремонтно-відновлювальних робіт) + 5 005,30 грн (вартість необхідних для ремонту матеріалів) + 2 226,66 грн (вартість складників КТЗ) * (1- 0,59% (коефіцієнт фізичного зносу)).

Таким чином, суд вважає позивачем доведено належним чином позовні вимоги на суму в розмірі 1 094,80 грн (7 298,30 грн - 6 203,50 грн = 1 094,80 грн).

Оскільки, відповідачем не доведено факту того, що шкоду транспортному засобу марки автомобіля «CHERY EASTAR», державний номерний знак НОМЕР_1 , було завдано внаслідок непереборної сили або умислу водія, та не надав доказів сплати відшкодування заподіяної шкоди на користь власника зазначеного автомобіля, тому позовні вимоги позивача на суму в розмірі 1 094,80 грн визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 статті 76 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України.

Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

З приводу висвітлення всіх доводів відповідача суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Відповідно до ч. 9 статті 129 ГПК України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

У зв`язку з тим, що спір виник внаслідок неправомірної бездіяльності відповідача, який вчасно не вчинив заходів до поновлення порушених прав і законних інтересів позивача (не сплатив грошові кошти), оскільки відповідачем здійснено погашення частини боргу після звернення позивача до суду з позовною заявою та відкриття провадження у справі, судовий збір позивача в розимірі 2 102,00 грн, покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Закрити провадження у справі №910/6218/20 в частині стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа Гарант» суми страхового відшкодування в розмірі 6 203,50 грн.

2. Позов задовольнити повністю.

3. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа Гарант» (ідентифікаційний код 32385298, адреса: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія АСКО-Донбас Північний" (ідентифікаційний код: 13494943, адреса: 84205, Донецька область, м. Дружківка, вулиця Соборна, будинок 37) суму страхового відшкодування в розмірі 1 094,80 грн. (одну тисячу дев`яносто чотири гривні 80 копійок) та суму судового збору у розмірі 2 102,00 грн (дві тисячі сто дві гривні 00 копійок).

4. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Морозов