УХВАЛА

м. Київ

07.07.2020Справа № 910/9607/20

Суддя Господарського суду міста Києва Павленко Є.В., розглянувши матеріали за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Посольство Краси" про визнання трудових відносин припиненими та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Посольство Краси" про визнання припиненими трудових відносин з відповідачем на підставі статті 38 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП), а також виключення з Єдиного державного реєстру запису про керівника товариства з обмеженою відповідальністю "Посольство Краси" - ОСОБА_1 , у зв`язку з її звільненням з посади директора.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суддя дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), у зв`язку з тим, що заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

В обґрунтування своєї позовної заяви, поданої на підставі вищенаведеної норми КЗпП та частини 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ОСОБА_1 посилалася на порушення товариством з обмеженою відповідальністю "Посольство Краси" її особистих немайнових та трудових прав, які полягають у бездіяльності відповідача та невжиття останнім заходів щодо внесення змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про виключення запису щодо керівника цієї юридичної особи - ОСОБА_1 , яка звільнена із займаної посади за власним бажанням у 2019 році.

Обґрунтовуючи підвідомчість вказаного спору господарським судам, позивач посилався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 145/166/18 (провадження № 14-524цс19).

Відповідно до статті 1291 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з частинами 5, 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Частиною 4 статті 236 ГПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зі змісту постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 145/166/18 (провадження № 14-524цс19) вбачається, що предметом спору в цій справі було визнання незаконним наказу в частині відкликання з посади директора, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги у вказаній справі були мотивовані тим, що позивач був учасником СТОВ "Поділля" (відповідача), а з 13 грудня 2002 року по 25 травня 2017 року - директором цього товариства, за винятком періоду з 13 травня 2015 року по 6 січня 2016 року. 13 травня 2015 року учасниками СТОВ "Поділля" були зареєстровані інші особи, що провели збори засновників, на яких прийняте рішення про відкликання позивача з посади директора товариства, на підставі якого видано спірний наказ.

У той же час у позовній заяві ОСОБА_1 (яка не була учасником товариства з обмеженою відповідальністю "Посольство Краси" та виконувала лише посадові обов`язки директора відповідача) остання посилалася на порушення вимог статті 38 КЗпП, а також завдання шкоди її особистим немайновим та трудовим правам, у зв`язку з чим просила суд встановити факт припинення трудових відносин з відповідачем, а також задовольнити похідні вимоги про виключення з Єдиного державного реєстру запису про керівника товариства з обмеженою відповідальністю "Посольство Краси" - ОСОБА_1 , у зв`язку з її звільненням з посади директора.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що предмет та підстави позову в справі № 145/166/18 (провадження № 14-524цс19) та у поданій ОСОБА_1 позовній заяві, а також фактичні обставини у зазначених спорах не є тотожними, у зв`язку з чим посилання позивача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 145/166/18 як на обґрунтування підвідомчості даного позову господарським судам не береться судом до уваги.

У той же час статтею 1 ГПК України унормовано, що цей Кодекс визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

Відповідно до частини 2 статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Частиною 1 статті 20 ГПК України встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів, а також справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (учасника, акціонера) такої юридичної особи, поданим в її інтересах.

Згідно з частиною 1 статті 167 Господарського кодексу України (далі - ГК України) корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Зі змісту вищенаведених нормативних приписів вбачається, що при вирішенні питання про те, чи є спір, який виник між господарським товариством та посадовими особами товариства, які входять до складу виконавчого органу товариства або наглядової ради товариства, трудовим чи корпоративним, слід керуватися положеннями глави XV КЗпП.

Відповідно до статті 3 КЗпП законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно з частиною 4 статті 65 ГК України у разі найму керівника підприємства з ним укладається договір (контракт), в якому визначаються строк найму, права, обов`язки і відповідальність керівника, умови його матеріального забезпечення, умови звільнення його з посади, інші умови найму за погодженням сторін.

Спори, пов`язані з оскарженням членами виконавчих органів товариства, а також членами наглядової ради товариства, які уклали з товариствами трудові договори, рішень відповідних органів товариства про звільнення (усунення, відсторонення, відкликання) їх з посади, розглядаються в порядку цивільного судочинства як трудові спори. У цьому разі позивачу слід звертатися до суду за захистом своїх трудових прав як найманого працівника, а не акціонера (учасника) господарського товариства.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позов було подано фізичною особою ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Посольство Краси" (як роботодавця) про визнання припиненими між сторонами трудових відносин. У той же час у позовній заяві відсутні будь-які посилання на порушення корпоративних прав позивача, не зазначено, що позивач був (або є) учасником (засновником, акціонером, членом) наведеної юридичної особи. Крім того, наведений спір безпосередньо не пов`язаний з управлінням товариством з обмеженою відповідальністю "Посольство Краси", а також не стосується відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) посадової особи.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що спір між сторонами виник з трудових правовідносин, а відтак такий спір не відноситься ні до господарських, ні до корпоративних, ні до кондиційних (пов`язаних з відшкодуванням збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) її посадової особи).

Слід також зазначити, що відповідно до частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Разом із тим приписами ГПК України прямо не віднесено розгляд справ, предметом спору в яких є визнання припиненими трудових відносин між директором товариства з такою юридичною особою, а також інших похідних вимог, до підвідомчості господарських судів України.

Крім того, за змістом пункту 2 частини 4 статті 19, статті 430 ЦПК України справи, що виникають з трудових відносин, підлягають розгляду в спрощеному позовному провадженні, а для судових рішень, прийнятих у певних категоріях таких спорів, встановлюється особливий порядок виконання. Водночас ГПК України таких положень не містить, що може призвести до порушення прав позивача на оперативний та справедливий розгляд наведеного спору. Також суд звертає увагу на те, що ставка судового збору за подання до суду загальної юрисдикції таких позовних заяв становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тоді як подання до господарського суду позову з немайновими вимогами обкладається судовим збором у розмірі 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 175 ГПК України суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Враховуючи вищенаведені обставини, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Посольство Краси" про визнання трудових відносин припиненими та зобов`язання вчинити дії.

Водночас суд на виконання положень частини 6 статті 175 ГПК України роз`яснює заявнику, що розгляд справи віднесено до юрисдикції суду загальної юрисдикції за правилами ЦПК України.

Керуючись статтями 175, 234 ГПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Посольство Краси" про визнання трудових відносин припиненими та зобов`язання вчинити дії.

Позовну заяву з додатками повернути заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та підлягає оскарженню в порядку, передбаченому статтями 254-257 ГПК України.

Дата підписання: 7 липня 2020 року.

Суддя Є.В. Павленко