РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.07.2020Справа № 910/16828/19

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Літвінової М.Є.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Будшляхмаш" (03113, м. Київ, просп. Перемоги, буд. 68/1, оф. 62)

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5) в особі Філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03035, м. Київ, вул. Льва Толстого, буд.61)

про стягнення 398 617 ,92 грн.

Без виклику представників учасників справи.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Будшляхмаш" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - відповідач) про стягнення 667 694, 68 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач вказує на те, що між ним та відповідачем було укладено Договір поставки № УЗ/ЦБМЕС-18877/Ю, відповідно до умов якого позивач зобов`язався передати, а відповідач - прийняти та оплатити товар. Відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав та порушив строк оплати товару, тому виникли підстави для стягнення з нього штрафних санкцій, 3 % річних та інфляційних втрат. В зв`язку з чим позивач вирішив звернутися до суду з даним позов для захисту свої прав та законних інтересів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.12.2019 вказану позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк та спосіб для усунення недоліків.

У встановлений судом строк позивачем було усунуто недоліки, вказані в ухвалі Господарського суду міста Києва від 05.12.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.12.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/16828/19 та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

У відповідності до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частинною третьою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

11.01.2020 через відділ діловодства господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до змісту якого відповідач проти задоволення позову заперечує. Зокрема, відповідач вказує на те, що позивач у позовній заяві зазначає "За відсутністю необхідності залізнична накладна та акт приймання - передачі не складались під час поставки товару. Дійсно, в разі відправлення товару не засобами залізничного транспорту, залізнична накладна не складається за відсутності факту даного перевезення. Проте, відповідно до Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні", акт приймання-передачі відноситься до документів первинного бухгалтерського обліку, є підставою обліку господарських операцій з метою контролю та впорядкування оброблення даних. Отже, позивачем не надано докази вчасного надання відповідачу (Замовнику за Договором) оригіналу рахунку-фактури та оригіналу акту приймання-передачі. У зв`язку з цим відповідач вказує, що строк виконання зобов`язання з оплати товару відповідачем не пропущений. Крім того, відповідач зазначає про те, що наданий позивачем розрахунок пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ суперечить умовам п. 10.2. Договору, яким передбачена відповідальністю у вигляді пені у розмірі облікової ставки НБУ.

17.01.2020 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач вказав, що всі загальні реквізити для акту приймання-передачі має видаткова накладна, а рахунок-фактуру був отриманий відповідачем, так як жодних зауважень до поставки товару відповідачем не заявлено. Щодо розміру пені, то позивач погоджується з відповідачем в частині необхідності перерахування пені по обліковій ставці НБУ.

Разом з відповіддю на відзив позивач надав суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач посилаючись на приписи ст. 46 ГПК України, просить суд стягнути з відповідача 45 744, 35 грн. 3% річних, 83 796, 35 грн. інфляційних втрат та 269 076, 73 грн. пені.

Суд розглянувши вищевказану заяву про зменшення розміру позовних вимог, встановив наступне.

У відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Оскільки заява позивача про зменшення розміру позовних вимог відповідає вимогам ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, суд прийняв вказану заяву до розгляду, у зв`язку із чим, розгляд справи здійснюється у редакції вимог заяви (від 15.01.2020) про зменшення позовних вимог.

27.01.2020 через відділ діловодства суду від відповідача надішли заперечення на відповідь, в яких відповідач зазначив, що пояснення позивача щодо отримання рахунку-фактури не можуть бути належним доказом виконання договірних умов позивачем.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

04.12.2018 між позивачем (Постачальник) та відповідачем (Замовник) було укладено Договір поставки № УЗ/ЦБМЕС-18877/Ю (далі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого Постачальник передає у власність Замовника, а Замовник оплачує товар, визначений в асортименті, кількості та за цінами (далі - "товар"), які зазначені у специфікації (Додаток № 1), що додається до договору про закупівлю і є його невід`ємною частиною. Постачальник передає у власність Замовника товар на умовах, зазначених в Договорі.

Найменування товару: Автомобіль вакуумний КО -503В-9 на базі МАЗ 4371N2 (п. 1.2. Договору).

Згідно з п. 6.1. Договору Замовник оплачує поставлений Постачальником товар за ціною, вказаною у Специфікації.

Пунктом 6.4. Договору передбачено, що загальна сума по Договору складає 3 198 600, 00 грн., у т.ч. ПДВ 20% 533 100, 00 грн.

На виконання умов Договору позивач передав відповідачу через його представника Галат В.М. , який діяв за довіреністю № 1888 від 27.12.2018, Автомобіль вакуумний КО -503В-9 на базі МАЗ 4371N2 у кількості 2 шт., загальною вартістю 3 198 600, 00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 20833 від 27.12.2018.

За умовами п. 7.2. Договору розрахунки за поставлений товар здійснюються протягом 10 банківських днів з дати реєстрації податкової накладної, оформленої та зареєстрованої у відповідності до вимог чинного законодавства України та дати отримання Замовником необхідних документів (копія залізничної накладної, оригінал рахунку-фактури, оригінал акту приймання-передачі). Днем отримання товару вважається день підписання сторонами або їх уповноваженими представниками видаткової накладної.

11.01.2019 позивачем оформлена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних податкова накладна № 251 на суму 3 198 600, 00 грн., що підтверджується Квитанцією про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Таким чином, відповідач повинен був оплатити отриманий від позивача за видатковою накладною № 20833 від 27.12.2018 товар на суму 3 198 600, 00 грн.

Проте, згідно з доводами позивача, неспростованими відповідачем, товар був оплачений з порушенням встановлених умовами Договору строків.

За таких обставин, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню на підставі п. 10.2. Договору, а також інфляційні втрати та 3% річних на підставі статті 625 Цивільного кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З огляду на правову природу укладеного між сторонами договору поставки, який у розумінні статей 173, 174 Господарського кодексу України та статей 11, 509 Цивільного кодексу України є належною підставою для виникнення у його сторін кореспондуючих прав і обов`язків, спірні правовідносини регламентуються положеннями глави 54 Цивільного кодексу України та § 1 глави 30 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як зазначалось вище, за умовами пункту 7.2. Договору розрахунки за поставлений товар здійснюються протягом 10 банківських днів з дати реєстрації податкової накладної, оформленої та зареєстрованої у відповідності до вимог чинного законодавства України та дати отримання Замовником необхідних документів (копія залізничної накладної, оригінал рахунку-фактури, оригінал акту приймання-передачі). Днем отримання товару вважається день підписання сторонами або їх уповноваженими представниками видаткової накладної.

Посилання відповідача на те, що позивачем не надано докази вчасного надання відповідачу як Замовнику за Договором оригіналу рахунку-фактури та оригіналу акту приймання-передачі, у зв`язку з чим строк виконання зобов`язання з оплати товару відповідачем не пропущений, суд вважає без підставними та до уваги не приймає, оскільки на виконання умов Договору позивач передав відповідачу через його представника Галат В.М. , який діяв за довіреністю № 1888 від 27.12.2018 автомобіль вакуумний КО -503В-9 на базі МАЗ 4371N2 у кількості 2 шт., загальною вартістю 3 198 600, 00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 20833 від 27.12.2018, яка є первинним документом в розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та належним доказом отримання товару відповідачем.

Статтею 666 Цивільного кодексу України встановлені правові наслідки невиконання продавцем обов`язку передати приналежності товару та документи, що стосуються товару.

Так, відповідно до вищевказаної норми матеріального права якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Судом встановлено, що відповідач не звертався до позивача з вимогою надати визначені договором документи (зокрема рахунок-фактуру та акт приймання-передачі), встановивши при цьому, розумний строк для їх передання. Докази відмови відповідача від договору та повернення отриманого товару чи вчинення інших дій, які б могли свідчити про невиконання позивачем своїх зобов`язань за договором у повному обсязі у відповідності до вимог законодавства та умов укладеного між сторонами договору відсутні.

Отже, відповідач з часу отримання товару не скористався наданим йому нормами статті 666 Цивільного кодексу України правом встановити постачальнику строк для передачі необхідних документів, що стосуються товару, а в разі не виконання вимог - відмовитися від договору та повернути товар. Так, відповідач у період з часу отримання товару не відмовився та не повідомив позивача про намір відмовитися від нього через відсутність будь-яких документів, що його стосуються, водночас і не вимагав від позивача надання цих документів.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що в даному випадку відсутні відкладальні умови в розумінні статті 212 Цивільного кодексу України, як і відсутнє прострочення кредитора згідно зі статтею 613 Цивільного кодексу України.

При цьому, судом встановлено, що 11.01.2019 позивачем оформлена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних податкова накладна № 251 на суму 3 198 600, 00 грн., що підтверджується Квитанцією про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містить частина 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Стаття 610 Цивільного кодексу України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Під виконанням зобов`язання розуміється вчинення боржником та кредитором взаємних дій, спрямованих на виконання прав та обов`язків, що є змістом зобов`язання.

Невиконання зобов`язання має місце тоді, коли сторони взагалі не вчиняють дій, які складають зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Згідно з частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Положеннями статті 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на нарахування пені за несвоєчасну оплату товару сторони узгодили у пункті 10.2. Договору, відповідно до якого Замовник за даним Договором несе наступну відповідальність: у разі порушення строків оплати Замовник сплачує постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості, за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені в сумі 269 076, 73 грн. (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог), суд вважає його таким, що відповідає чинному законодавству та умовам п. 10.2. Договору.

Що стосується заявлених позовних вимог в частині стягнення 3% річних в сумі 45 744, 35 грн. за період з 26.01.2019 по 28.07.2019, а також розрахунок інфляційних втрат в сумі 83 796, 84 грн. за період з січня 2019 року по червень 2019 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Разом із тим, суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Індекси споживчих цін (індекси інфляції), які є показниками загального рівня інфляції в економіці, розраховуються в цілому за місяць, а не на конкретні дати. Встановлено, що вони розраховуються Державним комітетом статистики України щомісячно та публікуються в наступному за звітним місяці.

Оскільки індекси інфляції є саме коефіцієнтами, призначенням яких є переведення розміру заборгованості у реальну величину грошових коштів з урахуванням знецінення первинної суми, такі інфляційні втрати не можуть бути розраховані за певну кількість днів прострочення, так як їх розмір не відповідатиме реальній величині знецінення грошових коштів, що існував у певний період протягом місяця, а не на конкретну дату чи за декілька днів.

Згідно з Листом Державного комітету статистики України № 11/1-5/73 від 13.02.2009 також не має практичного застосування середньоденний індекс інфляції, що може бути розрахований за формулою середньої геометричної незваженої (корінь з місячного індексу в 31 (30) степені). Так, він вказує лише на темп приросту цін за 1 день та не є показником реальної величини знецінення грошових коштів кредитора за період прострочення боржником своїх зобов`язань.

Таким чином, інфляційні втрати мають розраховуватись шляхом визначення різниці між добутком суми боргу та помісячних індексів інфляції за час прострочення, розділених на сто, і сумою боргу.

Зазначене відповідає п. 6 Наказу Держкомстату № 265 від 27.07.2007 "Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін", відповідно до якого розрахунки базового індексу споживчих цін проводяться за міжнародною класифікацією індивідуального споживання за цілями та здійснюються відповідно до модифікованої формули Ласпейреса. Розрахунки базового індексу споживчих цін за квартал, період з початку року і т.п. проводяться "ланцюговим" методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т.д.) індексів.

При цьому, коли відносно кожного грошового зобов`язання, які мають різні строки виникнення, проводиться оплата частинами через короткі проміжки часу, розрахунок інфляційних втрат необхідно здійснювати щодо кожного окремого платежу, як складової загальної суми окремого грошового зобов`язання, за період з моменту виникнення обов`язку з оплати та який буде спільним для всіх платежів по конкретному грошовому зобов`язанню, до моменту фактичного здійснення платежу з подальшим сумуванням отриманих результатів для визначення загальної суми інфляційних втрат.

Крім того, необхідно враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України - стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі № 910/21564/16 від 10.07.2019.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних в сумі 45 744, 35 грн. за період з 26.01.2019 по 28.07.2019, а також розрахунок інфляційних втрат в сумі 83 796, 84 грн. за період з січня 2019 року по червень 2019 року, суд вважає його арифметично вірним та таким, що відповідає положенням чинного законодавства.

Таким чином, оскільки позивачем доведено порушення відповідачем умов Договору поставки № УЗ/ЦБМЕС-18877/Ю від 04.12.2018, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача з огляду на задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Будшляхмаш» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, місто Київ, вулиця Тверська, будинок 5; ) в особі філії "Центр Будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (місцезнаходження ВП: 03035, місто Київ, вулиця Льва Толстого, будинок 61; код ЄДРПОУ ВП: 41149437) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Будшляхмаш" (03113, місто Київ, проспект Перемоги, будинок 68/1, офіс 62; ) 3 % річних у розмірі 45 744 (сорок п`ять тисяч сімсот сорок чотири) грн. 35 коп., інфляційні втрати у розмірі 83 796 (вісімдесят три тисячі сімсот дев`яносто шість) грн. 84 коп., пеню у розмірі 269 076 (двісті шістдесят дев`ять тисяч сімдесят шість) грн. 73 коп., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 5 979 (п`ять тисяч дев`ятсот сімдесят дев`ять) грн. 27 коп.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 10.07.2020.

Суддя М.Є. Літвінова