ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2020 року

м. Київ

Справа № 915/1046/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

головуючого - Пількова К. М., суддів: Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,

за участю секретаря судового засідання - Жураховської Т. О.,

учасники справи:

позивач - не з`явився;

відповідач - не з`явився.

розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт" (далі - Порт)

на рішення Господарського суду Миколаївської області (суддя Семенчук Н. О.) від 10.10.2019

та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду (головуючий Аленін О. Ю., судді: Бєляновський В. В., Лавриненко Л. В.) від 18.12.2019 у справі

за позовом Порту

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Метал Стивідорінг Компані" (далі - Товариство)

про стягнення 2 028 874,45 грн

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. У квітні 2019 Порт звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовом до Товариства про стягнення 1 592 584,95 грн заборгованості, 216 314,27 грн пені, 18 026,19 грн 3% річних, 42 690,54 грн інфляційних втрат, 159 258,50 грн штрафу.

1.2. Позовна заява мотивована неналежним виконанням Товариством умов договору оренди індивідуально визначеного майна, яке належить до державної власності, від 30.12.2008 № 11-А (далі - Договір) в частині оплати користування орендованим майном з серпня по грудень 2018 року.

2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

2.1. Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 10.10.2019, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.12.2019, у задоволенні позову відмовлено.

2.2. Рішення судів мотивовані тим, що з 07.07.2017 Товариство позбавлене можливості користуватись майном, яке передавалось в оренду за Договором; правові підстави для оплати рахунків за оренду майна за Договором за період з серпня по грудень 2018 року відсутні, а вимога про внесення орендної плати є безпідставною; відсутність обов`язку сплачувати орендну плату є підставою для відмови у задоволенні похідних вимог про сплату штрафних санкцій; твердження Порту про відсутність правової оцінки обставин справи з точки зору статті 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (далі - Закон) безпідставні, оскільки позовна заява, заява про збільшення розміру позовних вимог та відповідь на відзив не містять жодного посилання на положення цієї норми; 12.09.2017 Порт (виконавець) та Товариство (замовник) уклали договір № 54-Р (том 2, а. с. 249-250), за умовами якого Товариство отримало в погодинне користування ті ж самі портальні крани, які не має можливості використовувати за Договором.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. 18.03.2020 Порт звернувся з касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області від 10.10.2019 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.12.2019 і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

4. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

4.1. До спірних правовідносин підлягали застосуванню положення Закону, який є спеціальним нормативно-правовим актом, та не передбачає звільнення орендаря від сплати орендної плати, проте, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки обставинам справи з точки зору частини першої статті 19 Закону.

Cкаржник посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Суди в порушення норм статей 7, 13 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) не дотримались принципів рівності та змагальності учасників судового процесу перед законом і судом, оскільки зазначили про начебто невиконання Портом ухвали Апеляційного суду м. Києва від 01.08.2017, проте не зазначили про бездіяльність Товариства з того самого питання.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

5.1. У встановлений Судом строк відзив на касаційну скаргу від Товариства не надійшов.

6. Розгляд справи Верховним Судом

6.1. Ухвалою Суду від 01.06.2020 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Порту; розгляд справи призначено на 30.06.2020; встановлено строк для подання відзиву до 23.06.2020.

6.2. Суд враховує, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", з урахуванням постанови № 392 від 20.05.2020 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" в чинній редакції, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 12.03.2020 по 31.07.2020 (в редакції останніх змін) на всій території України встановлено карантин.

6.3. В той же час Cуд звертає увагу на те, що за положеннями статті 129 Конституції України, статті 2 ГПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

6.4. З метою дотримання розумних строків розгляду справи, необхідності забезпечення захисту здоров`я учасників судового процесу і співробітників суду та з урахуванням наведених рекомендацій уповноважених суб`єктів щодо запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19 суд касаційної інстанції дійшов висновку про здійснення розгляду касаційної скарги у визначену дату.

6.5. Суд констатує, що учасники справи мали можливість висловити свої позиції у касаційній скарзі та відзиві на неї, а до визначеної дати проведення судового засідання від учасників справи не надійшло заяв, клопотань пов`язаних з рухом касаційної скарги, в т.ч. про перерву чи відкладення розгляду справи, що унеможливило б розгляд справи у судовому засіданні 30.06.2020.

7. Встановлені судами обставини

7.1. 30.12.2008 Порт (орендодавець) та ТОВ "Європейська транспортна стивідорна компанія" (орендар) за результатами конкурсу уклали Договір, за умовами якого в оренду для виконання розвантажувально-навантажувальних робіт на території Порту передано майно, яке знаходиться на балансі орендодавця, а саме: портальний кран Альбатрос № 81 в/п 10/20т, зав. № 1315, рег. № 7512, бух. інв № 3835, виготовлений у 1985 році заводом Кранбау Еберсвальде, Німеччина, встановлений на фронті причалу № 12; портальний кран Альбатрос № 72 в/п 10/20т, зав. № 0612, рег. № 7089, бух. інв № 3654, виготовлений у 1981 році заводом Кранбау Еберсвальде, Німеччина, встановлений на фронті причалу № 12; портальний кран Альбатрос № 88 в/п 10/20т, зав. № 1818, рег. № 8438, бух. інв № 8149, виготовлений у 1988 році заводом Кранбау Еберсвальде, Німеччина, встановлений на фронті причалу № 13; портальний кран Альбатрос № 73 в/п 10/20т, зав. № 0614, рег. № 7107, бух. інв № 3632, виготовлений у 1981 році заводом Кранбау Еберсвальде, Німеччина, встановлений на фронті причалу № 13; портальний кран Альбатрос № 71 в/п 10/20т, зав. № 0551, рег. № 7033, бух. інв № 3662, виготовлений у 1981 році заводом Кранбау Еберсвальде, Німеччина, встановлений на фронті причалу № 13; портальний кран Альбатрос № 57 в/п 10/20т, зав. № 1096877, рег. № 5640, бух. інв № 3194, виготовлений у 1974 році заводом Кранбау Еберсвальде, Німеччина, встановлений на фронті причалу № 13; портальний кран "Альбрехт" № 44 в/п 10т, зав. № 1072379, рег. № 4209, бух. інв № 3201, виготовлений у 1967 році заводом Кранбау Еберсвальде, Німеччина, встановлений на фронті причалу № 12; портальний кран Альбрехт № 51 в/п 10т, зав. № 073285, рег. № 5029, бух. інв № 3189, виготовлений у 1970 році заводом Кранбау Еберсвальде, Німеччина, встановлений на фронті причалу № 12; портальний кран Сокіл № 93 в/п 16/25/32т, зав. № 1882, рег. № 8811, бух. інв № 4023, виготовлений у 1988 році заводом Кранбау Еберсвальде, Німеччина, встановлений на фронті причалу № 13; бункерну установку № 3 V=70 м, бух. інв. № 541, виготовлену у 1983 році Миколаївським морським торговельним портом, встановлену в тилу причалу № 13; портальну бункерну установку для сипучих вантажів № 18 V=120 м, бух. інв. № 19199, виготовлену у 2004 році Миколаївським морським торговельним портом, встановлену в тилу причалу № 12 (далі - Майно).

7.2. Згідно з пунктом 11.1 Договору він укладений строком на 10 років, що діє з 01.01.2009 по 31.12.2018 включно.

7.3. Пунктом 7.4 Договору передбачено обов`язок орендодавця, у випадку реорганізації орендаря до припинення чинності Договору, переукласти цей договір на тих самих умовах з повним правонаступником, якщо останній згоден стати орендарем.

7.4. За додатковою угодою № 4 від 28.07.2016 про заміну сторони Договору, укладеною між сторонами у справі, до Товариства перейшли права та обов`язки орендаря за Договором.

7.5. Порт виставив Товариству рахунки за оренду Майна за Договором за період з серпня по грудень 2018 року включно на загальну суму 1 592 584,95 грн; за серпень 2018 року - рахунок № 16918331 від 31.08.2018 на суму 308318,27 грн; за вересень 2018 року - рахунок № 19728331 від 30.09.2018 на суму 314176,32 грн; за жовтень 2018 року - рахунок № 21938331 від 31.10.2018 на суму 319517,32 грн; за листопад 2018 - рахунок № 27148331 від 30.11.2018 на суму 323990,56 грн; за грудень 2018 року - рахунок № 29728331 від 31.12.2018 на суму 326582,48 грн (том 1, а. с. 54-58).

7.6. Листами № 01-3/1625 від 26.09.2018; № 01-3/1790 від 23.10.2018; № 01-3/2060 від 28.11.2018; № 01-3/67 від 16.01.2019 (том 1, а. с. 59-66) Товариство із посиланням на приписи частини шостої статті 762 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) повідомило Порту про відсутність правових підстав для підписання актів наданих послуг (виконаних робіт) та оплати виставлених рахунків за оренду майна, оскільки 06.07.2017 комісіями Порту та Товариства на виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 24.05.2017 у справі № 757/28711/17-к (далі - Ухвала) Майно спільно опломбовано та передано на відповідальне зберігання Порту.

7.7. 24.05.2017 Ухвалою задоволено клопотання прокурора відділу процесуального керівництва та підтримання державного обвинувачення управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України Бедрековського М. М. про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001609 та накладено арешт на майно, яке перебуває у володінні та користуванні Товариства на підставі Договору; заборонено Товариству, його представникам за дорученням, будь-яким чином відчужувати вищезазначене майно, починаючи з дня винесення ухвали слідчим суддею; з метою позбавлення можливості приховування, зникнення, втрати, знищення, перетворення та передачі третім особам, майно з можливістю використання передано на відповідальне зберігання власнику рухомого майна - Порту (т. 2, а. с. 150-152).

7.8. 09.06.2017 Товариство направило до Печерського районного суду м. Києва клопотання вих. № 01-3/794 про скасування арешту майна, накладеного Ухвалою (том 2, а. с. 153-156).

7.9. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26.06.2017 у справі № 757/32989/17-к у задоволені клопотання Товариства відмовлено (том 2, а. с. 157-158).

7.10. Наказом Порту від 05.07.2017 № 162 для прийняття на відповідальне зберігання з метою позбавлення можливості його приховування, зникнення, втрати, знищення, перетворення та передачі третім особам, рухомого майна, арештованого Ухвалою, створено комісію з приймання на відповідальне зберігання майна (том 2, а. с. 163).

7.11. На виконання Ухвали наказом Товариства № 218 від 05.07.2017 створено комісію з підготовки майна до передачі Порту (том 2, а. с. 164), а наказом № 219 від 05.07.2017 заборонено експлуатацію кранів та бункерних установок за переліком та розпочато підготовку до передачі майна за актами прийому-передачі на відповідальне зберігання Порту (том 2, а. с. 165).

7.12. У зв`язку з закінченням роботи комісій з прийому-передачі майна від Товариства на відповідальне зберігання Порту, Товариство листом № 01-3/866 від 06.07.2017 надіслало на адресу Порту по два примірники підписаних актів прийому-передачі № 1-11 від 06.07.2017, просило підписати направлені документи та повернути йому по одному примірнику актів (т. 2, а. с. 170-203).

7.13. Листом № 09/639 від 07.07.2017 Порт повернув Товариству акти прийому-передачі без підписання, оскільки комісія Порту вже склала відповідні акти приймання-передачі (том 2, а. с. 206).

7.14. 06.07.2017 арештоване майно спільно опломбовано та передано на відповідальне зберігання Порту, про що свідчать протоколи засідання комісії з приймання майна на відповідальне зберігання № 1-11 від 06.07.2017.

7.15. 12.06.2017 Товариство подало до Апеляційного суду м. Києва апеляційну скаргу на Ухвалу.

7.16. 01.08.2017 ухвалою Апеляційного суду м. Києва апеляційну скаргу Товариства задоволено частково, Ухвалу скасовано в частині передачі майна з можливістю використання на відповідальне зберігання Порту (т. 2, а. с. 220-222).

7.17. 03.08.2017 листом № 01-3/921 Товариство звернулось до прокурора Бедрековського М. М. з проханням забезпечити виконання ухвали Апеляційного суду м. Києва від 01.08.2017 по справі № 757/28711/17-к та надати можливість Товариству використовувати портальні крани та бункерні установки у своїй господарській діяльності (том 2, а. с. 223).

7.18. 03.08.2017 листом № 01-3/922 на ім`я прокурора Бедрековського М. М. та слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу управління розслідування кримінальних проваджень у сфері економіки Департаменту з розслідування особливо важких справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України Пахолюка О. І. звернувся трудовий колектив Товариства з проханням втрутитись в ситуацію та посприяти відновленню роботи підприємства (том 2, а. с. 226-229).

7.19. 11.08.2017 листом № 07/1/2-19334-17 слідчий Пахолюк О. І. з посиланням на Ухвалу зазначив, що рухоме майно передано Порту та з приводу здійснення господарської діяльності Товариству необхідно звертатись до його керівництва (том 2, а. с. 232).

7.20. В подальшому Товариство зверталось до прокурора Бедрековського М. М. листами № 01-3/954 від 18.08.2017, № 01-3/921 від 28.08.2017 з проханням забезпечити виконання ухвали Апеляційного суду м. Києва від 01.08.2017 у справі № 757/28711/17-к, проте ця ухвала залишилася невиконаною та майно з відповідального зберігання не повернуто.

7.21. Матеріали справи не містять доказів виконання ухвали Апеляційного суду м. Києва від 01.08.2017. Сторони не заперечують, що Товариство у спірний період не використовувало відповідне майно на підставі Договору.

7.22. З 07.07.2017 Товариство позбавлено можливості користуватись Майном за Договором.

7.23. 12.09.2017 Товариство (замовник) та Порт (виконавець) уклали договір № 54-Р (том 2, а. с. 249-250), за умовами якого за письмовими заявками замовника, при наявності виробничої можливості, виконавець надає послуги з тимчасового користування за плату портальних кранів для забезпечення вантажно-розвантажувальних робіт.

7.24. За переліком, наведеним в додатку № 3 до Договору № 54-Р від 12.09.2017 (том 2, а. с. 252), в тимчасове погодинне користування надаються такі портальні крани: портальний кран "Альбрехт" № 51 в/п 10т; портальний кран Альбатрос № 57 в/п 10/20т; портальний кран "Альбрехт" № 44 в/п 10т; портальний кран Альбатрос № 73 в/п 10/20т; портальний кран Альбатрос № 72 в/п 10/20т; портальний кран Альбатрос № 71 в/п 10/20т; портальний кран Альбатрос № 81 в/п 10/20т; портальний кран "Сокіл" № 93 в/п 16/25/32т.

7.25. В погодинне користування за договором № 54-Р від 12.09.2017 Товариство отримало ті ж самі портальні крани, які не має можливості використовувати за Договором.

8. Позиція Верховного Суду

8.1. Спірні правовідносини виникли з Договору оренди, за умовами якого Порт (орендодавець) передав державне Майно, яке знаходиться у нього на балансі, в оренду Товариству (орендар).

8.2. Відповідно до частини першої статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

8.3. Оскільки орендоване майно є державною власністю до спірних правовідносин застосовуються положення Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 10.04.1992 № 2269-ХІІ (далі - Закон), який є спеціальним законодавчим актом у сфері регулювання відносин, пов`язаних з передачею державного та комунального майна в оренду.

8.4. За змістом частини першої статті 2 Закону, орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, яке необхідне орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

8.5. Відповідно до частини третьої статті 18 Закону орендар зобов`язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

8.6. Згідно з частиною першою статті 19 Закону орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

8.7. Разом з цим відповідно до частини четвертої статті 14 ЦК України особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

8.8. Згідно з частиною шостою статті 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

8.9. Підставою звільнення від зобов`язання сплачувати орендну плату ця норма визначає об`єктивну неможливість використовувати передане в оренду майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає.

8.10. Для застосування частини шостої статті 762 ЦК України та звільнення наймача від плати за користування орендованим майном (орендної плати) визначальною умовою є наявність обставин, за які орендар не відповідає. Обставини, які свідчать про те, що майно не використовувалося або не могло бути використане наймачем і він не відповідає за це, мають бути доведені. Подібні правові висновки викладені у пункті 31.4 постанови Верховного Суду від 27.08.2019 у справі № 914/2264/17.

8.11. При цьому незалежними від волі орендаря обставинами є, зокрема, незаконне захоплення майна іншою особою, неповідомлення орендодавцем орендаря про права третіх осіб на майно (наприклад, право застави, при реалізації якого може накладатися арешт на майно, що унеможливлює доступ орендаря до нього), аварійний чи незадовільний технічний стан майна, правомірне зайняття приміщення третьою особою на підставі договору оренди, раніше укладеного з орендодавцем.

При настанні таких обставин вже після укладення договору оренди доказами на підтвердження неможливості використання майна можуть бути, зокрема, сертифікат торгово-промислової палати щодо форс-мажорних обставин, документально оформлені результати розгляду заяв та скарг до правоохоронних органів, акт державного виконавця про арешт майна та його передачу третій особі на відповідальне зберігання, судове рішення у справі за позовом про усунення перешкод у користуванні майном, висновок судової експертизи про аварійний стан об`єкта оренди, рішення компетентного державного органу про початок його реконструкції, реставрації чи капітального ремонту тощо. Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 905/1601/17.

8.12. Суди попередніх інстанцій, зокрема, встановили, що Ухвалою накладено арешт на Майно та з метою позбавлення можливості приховування, зникнення, втрати, знищення, перетворення та передачі третім особам його передано на відповідальне зберігання Порту з можливістю використання; на виконання Ухвали Порт та Товариство своїми наказами створили відповідні комісії для передачі Майна на відповідальне зберігання Порту; за протоколом засідання комісії № 1-11 від 06.07.2017 цього ж дня Майно спільно опломбовано та передано на відповідальне зберігання Порту; ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 01.08.2017 Ухвалу скасовано в частині передачі майна на відповідальне зберігання Порту, проте зазначену ухвалу апеляційного суду не виконано, а Майно не повернуто з відповідального зберігання; з 07.07.2017 Товариство позбавлено можливості користуватись Майном за Договором; Сторони не заперечують, що Товариство у спірний період не використовувало Майно на підставі Договору; 12.09.2017 сторони у справі уклали договір № 54-Р, за умовами якого за Порт надає послуги з тимчасового користування за плату тими ж портальними кранами, які Товариство не має можливості використовувати за Договором.

8.13. Ухвалюючи оскаржувані рішення, суди попередніх інстанцій виходили, зокрема, з того, що за нормою частини шостої статті 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає, а Товариство позбавлене можливості користуватись Майном з 07.07.2017 та не користувалось ним у спірний період, у зв`язку з чим правові підстави для оплати рахунків за оренду майна за Договором за період з серпня по грудень 2018 року відсутні, а вимоги про стягнення орендної плати та похідні вимоги про стягнення пені, штрафу, інфляційних втрат і 3% річних безпідставні та не підлягають задоволенню.

8.14. Здійснивши аналіз вищезазначених норм законодавства, Суд дійшов висновку, що за нормою частини першої статті 19 Закону орендар зобов`язаний вносити орендну плату незалежно від наслідків його господарської діяльності саме за користування об`єктом оренди. Ця норма не конкурує з положеннями частини шостої статті 762 ЦК України, яка звільняє орендаря від плати за весь час, протягом якого орендоване майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає, оскільки ці обставини є окремими від та незалежними від наслідків його господарської діяльності.

8.15. Це узгоджується і з визначенням оренди, наведеним у частині першій статті 2 Закону, відповідно до якого орендою є користування майном, а його ознаками - договірний характер, строковість, платність.

8.16. Тобто договір оренди державного майна встановлює для його сторін, зокрема, такі права: для орендаря - право користуватися переданим в оренду майном, а для орендодавця - право отримувати оренду плату. Цим правам кореспондують відповідні обов`язки: для орендодавця - передати орендарю об`єкт оренди (частина четверта статті 13 Закону); для орендаря - вносити орендну плату за користування об`єктом оренди (частина третя статті 18 та частина перша статті 19 Закону).

8.17. При цьому частина шоста статті 762 ЦК України регулює дії сторін у випадку, коли орендар позбавлений можливості використовувати передане в оренду майно через обставини, за які він не відповідає, а саме звільняє його від обов`язку вносити орендну плату за весь час, протягом якого орендоване майно не могло бути використане через такі обставини.

8.18. Враховуючи наведене, Суд доходить висновку, що у випадку, коли орендар позбавлений можливості використовувати передане в оренду майно через обставини, за які він не відповідає (частина шоста статті 762 ЦК України), він звільняється від обов`язку вносити орендну плату, який покладено на нього частиною третьою статті 18 та частиною першою статті 19 Закону на весь час, протягом якого орендоване майно не могло бути використане через такі обставини. Тобто орендодавець не має права вимагати від орендаря сплачувати орендну плату за договором оренди державного майна за весь час, протягом якого орендоване майно не могло бути використане орендарем, через обставини, за які він не відповідає.

8.19. Ураховуючи наведені висновки та беручи до уваги, що Товариство було позбавлене можливості користуватися Майном в період з серпня по грудень 2018 року, через обставини, за які воно не відповідало, Суд доходить висновку, що суди першої та апеляційної інстанції повно встановили всі істотні обставини справи на підставі наданих сторонами доказів, надали їм належну правову оцінку та правильно застосували норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини. За наведених мотивів Суд вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог, у зв`язку з чим відхиляє доводи Скаржника, що у спірних правовідносинах орендар не був звільнений від обов`язку вносити орендну плату з посиланням на частину першу статті 19 Закону (підпункт 4.1 цієї постанови).

8.20. Решта доводів касаційної скарги не спростовують наведених вище висновків, з яких виходить Суд у цій постанові.

8.21. З огляду на викладене, підстави для зміни чи скасування прийнятих у справі судових рішень відсутні, у зв`язку з чим касаційна скарга задоволенню не підлягає.

9. Судові витрати

9.1. Оскільки касаційна скарга задоволенню не підлягає, судові витрати за подання касаційної скарги покладаються на Скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Миколаївської області від 10.10.2019 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.12.2019 у справі № 915/1046/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя К. М. Пільков

Судді Т. Б. Дроботова

Ю. Я. Чумак