ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2020 р.м. ХарківСправа № 922/1178/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Кухар Н.М.

при секретарі судового засідання Руденко О.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мода з доставкою", м.Київ,
до Фізичної особи - підприємця Крюкова Артема Дмитровича, м.Харків,
про стягнення 33195,04 грн,
за участю представників:

позивача - не з`явився;

відповідача - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Мода з доставкою", м.Київ, 16.04.2020 звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Фізичної особи - підприємця Крюкова Артема Дмитровича, м.Харків, про стягнення заборгованості з урахуванням штрафних санкцій у розмірі 33204,05 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач, в порушення умов Договору про надання послуг № 127 від 23.02.2017 та приписів чинного законодавства, не здійснив оплату за надані позивачем послуги.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 21.04.2020 вищевказану позовну заяву було прийнято до розгляду; відкрито провадження у справі 922/1178/20; розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

15.05.2020 позивач на вимогу суду надав додаткові письмові пояснення щодо уточнення загальної суми заявлених до стягнення процентів річних, а також загальної суми позову, а саме зазначив, що заборгованість відповідача без урахування штрафних санкцій становить 18390,28 грн; неустойка в розмірі 0,1% від суми прострочення платежу за кожен день прострочення щодо неоплачених активів становить 12068,22 грн; 3% річних від простроченої суми становить 991,53 грн; індекс інфляції за весь час прострочення становить 1745,01 грн. Загальна сума заборгованості з урахуванням штрафних санкцій становить 33195,04 грн.

У судові засідання з розгляду даної справи, які відбулися 21.05.2020 та 07.07.2020, представники позивача і відповідача не з`явились.

Позивач був належним чином повідомлений про час та місце судових засідань, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень.

Відповідач відзив на позовну заяву не надав. Копії ухвали про відкриття провадження у справі, двічі направлялися на адресу відповідача, проте були повернуті до господарського суду за закінченням терміну зберігання.

Відповідно до вимог ст. 120 Господарського процесуального кодексу України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Тобто, в разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

З метою повідомлення відповідача про час та місце розгляду даної справи, судом засобами поштового зв`язку направлялись копії ухвал від 21.04.2020 та від 21.05.2020 на адресу останнього: АДРЕСА_1 , зазначену в позовній заяві, і яка зазначена як місцезнаходження підприємства в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Крім того, ухвали суду від 21.04.2020 та від 21.05.2020 були опубліковані в Єдиному державному реєстрі судових рішень. Отже, відповідач не був обмежений у доступі до інформації про дату і час проведення судових засідань, і відповідно мав змогу надати суду відзив на позовну заяву або клопотання відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України з обґрунтованими поясненнями причин неможливості бути присутнім у судових засіданнях. Тобто відповідач мав змогу ознайомитися зі змістом ухвал самостійно, навіть якщо ухвалу в паперовому вигляді ним не було отримано.

За таких обставин вбачається, що судом виконано процесуальний обов`язок щодо повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи відповідно до вимог пункту 2.6. Інструкції з діловодства в господарських судах України, погодженої листом Вищого господарського суду України від 19.02.2013 та затвердженої наказом Державної удової адміністрації України від 20.02.2013 № 28, а тому відповідач, у розумінні вимог ст. 120 ГПК України, вважається таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Отже, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності відзиву на позовну заяву, за наявними в матеріалах справи доказами, згідно ст. 202 ГПК України.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, а також надані позивачем докази, суд встановив наступне.

23.02.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мода з доставкою" (позивач) і Фізичною особою - підприємцем Крюковим Артемом Дмитровичем (відповідач) було укладено Договір про надання послуг № 127, згідно з п. 2.1 якого позивач, як виконавець, взяв на себе зобов`язання надавати відповідачу, як замовнику, послуги з організації розміщення на сайті lamoda.ua оголошень відповідача (послуги), а відповідач зобов`язався приймати і оплачувати послуги в порядку та на умовах, визначених цим Договором.

Термін дії Договору визначений з моменту підписання і до 23.02.2018 (п. 9.1 Договору).

Згідно з п. 9.2 Договору, у разі, якщо жодна зі сторін не повідомить письмово іншу сторону про свій намір розірвати цей Договір не пізніше, ніж за 30 (тридцять) календарних днів до дати закінчення терміну його дії, термін дії цього Договору продовжується на 1 (один) календарний рік. Продовження терміну дії цього Договору у викладеному порядку може здійснюватися необмежену кількість разів.

Умовами Договору (п. 6.7 розділу "Вартість послуг та порядок розрахунків") сторони визначили, що протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання від виконавця названих у п. 6.6 цього Договору документів замовник зобов`язаний підписати Акт прийому-передачі наданих послуг і направити один його примірник виконавцю, або протягом того ж терміну направити виконавцю мотивовану відмову від підписання Акту прийому-передачі наданих послуг; в іншому випадку названий Акт буде вважатися підписаним, а послуги - прийнятими і підлягають оплаті в повному обсязі.

У пункті 6.8 Договору встановлено, що замовник зобов`язується оплатити послуги виконавця протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати приймання наданих послуг.

Як свідчать матеріали справи, виконавець виконав свої зобов`язання перед замовником, що підтверджується актами приймання-передачі наданих послуг: акт №408 від 31.03.2018 (на суму 10353,25 грн), акт № 577 від 30.04.2018 (на суму 4480,75 грн), акт № 764 від 31.05.2018 (на суму 2799,25 грн), акт № 929 від 30.06.2018 (на суму 207,25 грн), акт № 1872 від 30.11.2018 (на суму 549,78 грн).

Вищевказані акти підписані електронно цифровим підписом, відправлені позивачем через програмне забезпечення M.E.Doc та отримані відповідачем без подальшого надання заперечень, як це передбачено умовами Договору, в зв`язку з чим відповідно до п. 6.7 Договору послуги вважаються прийнятими замовником і підлягають оплаті.

Дата отримання актів через програмне забезпечення M.E.Doc зазначена в повідомленні про отримання акту в графі "дата та час доставки".

Відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону України "Про електронні довірчі послуги", кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, електронні документи є допустимими доказами.

Відповідно до ч. 3 ст. 96 ГПК України, учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Як вказує позивач, усі акти повторно відправлялися відповідачу у паперовому вигляді звичайним листом.

Заборгованість відповідача перед позивачем за надані послуги станом на дату подання позову становить 18390,28 грн.

22.04.2019 позивач направив на адресу відповідача: АДРЕСА_1 претензію з вимогою погашення заборгованості (вих. № 40 від 22.04.2019) рекомендованим листом, накладна 781.

Проте, відповідач відповіді на претензію не надав, заборгованість не сплатив.

22.11.2019 позивач повторно надіслав претензію про погашення заборгованості (вих. № 116 від 08.11.2019) цінним листом з описом вкладення, накладна №720, на адресу відповідача: АДРЕСА_1 , яка залишилась без відповіді та задоволення.

Також позивач зазначає, що відповідачу неодноразово направлялися електронні листи з претензіями по оплаті боргу та повідомлення про заборгованість на електрону адресу соорега, яка використовувалась відповідачем як офіційна для електронного листування.

Отже, вбачається, що відповідно норм чинного законодавства і розділу 13 Договору, позивач вжив всіх можливих заходів досудового врегулювання спору.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 525 Цивільного кодексу України встановлює, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 7 цієї статті передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином, не допускаються.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 ст. 624 ЦК України встановлено: якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши здійснені позивачем розрахунки, суд визнав вимоги про стягнення з відповідача 991,53 грн - 3% річних та 1745,01 грн інфляційних втрат законними та обґрунтованими.

Проте, суд не погоджується з нарахуванням суми пені, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Згідно п. 7.4 Договору, сторони визначили. що у разі прострочення оплати послуг виконавець вправі припинити надання послуг по Договору, а замовник зобов`язаний виплатити виконавцю неустойку в розмірі 0,1% від суми прострочення платежу за кожен день прострочення. Неустойка нараховується до моменту фактичного погашення Замовником заборгованості, що існує.

Тобто, умовами п. 7.4 Договору сторони передбачили неустойку за невиконання умов договору у вигляді пені.

Відповідно до ч. 2 ст. 343 ГК України, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Стаття 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

За приписами статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Отже, яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Перерахувавши за допомогою онлайн-системи "Ліга-Закон" неустойку (пеню) за період прострочення, заявлений до стягнення, суд визнав обґрунтованою її суму в розмірі 10873,88 грн.

Таким чином, загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем склав 32000,70 грн, у тому числі: 18390,28 грн основного боргу, 10873,88 грн неустойки; 991,53 грн - 3% річних та 1745,01 грн інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Мода з доставкою" в частині стягнення з відповідача 18390,28 грн основного боргу, 10873,88 грн неустойки; 991,53 грн - 3% річних та 1745,01 грн інфляційних втрат є обґрунтованими, такими, що підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню.

В частині стягнення 1194,34 грн неустойки суд відмовляє у задоволенні позову через необґрунтованість нарахування.

Відповідно до ст.ст. 123, 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 525, 526, 530, 549, 610, 611, 612, 624, 625, 901 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 343 Господарського кодексу України, ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", ст.ст. 29, 42, 73, 74, 86, 91, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Крюкова Артема Дмитровича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; р/р НОМЕР_2 у ПАТ "Приватбанк", МФО 351533; відомості про дату народження відсутні) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мода з доставкою" (03038, м. Київ, вул. М.Амосова, буд. 12; ) - заборгованість з урахуванням штрафних санкцій в розмірі 32000,70 грн (у тому числі: 18390,28 грн основного боргу, 10873,88 грн неустойки; 991,53 грн - 3% річних та 1745,01 грн інфляційних втрат); витрати зі сплати судового збору в розмірі 2026,37 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення 1194,34 грн неустойки у позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду безпосередньо або через Господарський суд Харківської області протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено "09" липня 2020 р.

Суддя Н.М. Кухар