ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 року Справа № 910/17870/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Маціщук А.В. , суддя Гудак А.В.

секретар судового засідання Ткач Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Константа-Комбікорм" на рішення Господарського суду Вінницької області від 26.03.2020 р. у справі № 910/17870/19 (суддя Яремчук Ю.О., повний текст рішення складено 02.04.2020 р.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Константа-Комбікорм" (м. Київ)

до товариства з обмеженою відповідальністю "Трау Нутришин Україна" (с. Корделівка, Калинівський р-н, Вінницька обл.)

про визнання недійсним договору поставки

за участю представників сторін:

позивача - Глова Н.Ю.;

відповідача - Сидоренко В.А.;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Константа-Комбікорм" звернулося до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Трау Нутришин Україна" про визнання недійсним договору поставки № 1-06/0117 від 06.01.2017 р.

Позовна заява з посиланням на положення п. п. 9.2., 9.16., 9.17., 9.18. статуту позивача, мотивована тим, що спірний договір поставки від імені ТОВ "Константа-Комбікорм" був підписаний неуповноваженою особою - директором Кошелєвим О.А., оскільки сума правочину складає суму, що перевищує 5 000 000 грн. При цьому, жодних дій щодо схвалення правочину та уповноваження директора на укладання спірного договору, за яким здійснено поставку товару на суму 86 318 086, 16 грн. загальні збори учасників позивача не здійснювали, що є підставою для визнання договору недійсним в силу ст. 203, 215 ЦК України.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 26.03.2020 р. у справі №910/17870/19 в задоволені позову відмовлено, судові витрати залишено за позивачем.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що сторони своїми конклюдентними діями підтвердили дійсність укладеного договору поставки, що виключає можливість визнання даного договору недійсним з мотивів вчинення його представником товариства з перевищенням повноважень. Позивачем не доведено суду належними засобами доказування, що оспорюваний ним договір поставки суперечить закону, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, або що особи, які вчинили ці правочини, не мали на це необхідного обсягу цивільної дієздатності, чи що волевиявлення учасників правочинів не було вільним та не відповідало їх внутрішній волі, або що правочини не були вчинені у формі, встановленій законом, чи що правочини не були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, товариство з обмеженою відповідальністю "Константа-Комбікорм" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове судове рішення, яким задоволити позов; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати за подання апеляційної скарги.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, що суд першої інстанції порушив норми ч. 2. п. 2 ст. 202 ГПК України та розглянув справу у відсутність представника позивача незважаючи на подане клопотання про відкладення розгляду справи, що призвело до позбавлення прав позивача і, як результат, постановлення незаконного рішення.

Скаржник вказує, що спірний договір поставки підлягає визнанню недійсним, оскільки він був підписаний з боку позивача особою, яка мала обмежені повноваження на вчинення значного правочину, при цьому загальними зборами учасників не надавалась згода на вчинення даного правочину, який є значним, що в порушення умов закону та статуту зроблено не було.

Апелянт не погоджується з висновками суду про вчинення позивачем конклюдентних дій, якими він начебто визнає умови спірного договору, оскільки своїми конклюдентними діями (прийняття замовлення до виконання), позивач визнавав правочин, а не факт існування договору поставки та виконав свої зобов`язання в повному обсязі, розрахувавшись з відповідачем за поставлений товар.

Скаржник зазначає, що суд безпідставно послався у рішенні, як аргумент схвалення спірного договору, на справу № 910/8524/19, яка розглядалась в Господарському суді м. Києва, оскільки факти які там встановлені не є преюдиційними та не можуть використовуватись судом, так як рішення суду не набуло законної сили і оскаржується в апеляційному порядку.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.04.2020 р. для розгляду даної судової справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Маціщук А.В., суддя Гудак А.В.

Листом Північно-західного апеляційного господарського суду від 29.04.2020 р. №910/17870/19/2670/20, витребувано матеріали справи № 910/17870/19 з Господарського суду Вінницької області.

13.05.2020 р. до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали даної справи.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.05.2020 р. відкрито апеляційне провадження справі, призначено розгляд скарги на 10.06.2020 р. об 16:00 год.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.05.2020 р. заяву представника відповідача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у даній справі - задоволено.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.06.2020 р. розгляд справи відкладено на 01.07.2020 р. о 15:00 год.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Трау Нутришин Україна" надіслало до суду клопотання, в якому просить включити до судових витрат відповідача - витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13 500 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Трау Нутришин Україна" надіслало до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач звертає увагу суду на схвалення позивачем умов договору, оскільки усі оплати за отриманий товар здійснювались позивачем із посиланням на договір, а у документах, що фіксували рух товарно-матеріальних цінностей було здійснено посилання на договір. Також було підписано між позивачем та відповідачем акт звірки станом на 30.06.2019 р. з посиланням на договір. Відповідач наголошує, що претензії позивача щодо можливого визнання договору недійсним почали мати місце виключно тоді, коли відповідач звернувся до позивача із позовом про стягнення заборгованості на підставі спірного договору до Господарського суду м. Києва.

Відтак, відповідач вказує, що позивачем фактично своїми конклюдентними діями визнано умови договору, а суд першої інстанції правильно встановив істотні обставини та докази на їх підтвердження щодо схвалення відповідачем договору протягом усього строку його дії.

На думку відповідача, керівник позивача не перевищив свої повноваження в частині укладення договору, станом на момент його підписання, тому суд правильно встановив дану обставину, що договір не суперечив, на момент укладення, повноваженням керівника позивача.

Відповідачем зазначається, що відсутні факти будь-яких претензій з боку загальних зборів чи утвореної ними ревізійної комісії позивача до директора позивача в частині оскаржуваного договору. Дана обставина свідчить про фактичне схвалення дій директора позивача при виконанні умов оскаржуваного договору. Відповідач звертає увагу суду на намагання позивачем встановити не правдивий факт щодо загальної суми поставки товарів відповідачем за договором.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Константа-Комбікорм" надіслало до суду заперечення щодо розподілу судових витрат відповідача на правову допомогу, в якому вважає їх неспівмірними, такими, що не відповідають дійсності та не підтвердженими належним чином відповідачем.Вважає ,що судові витрати повинні складати 2000 грн.

Представник позивача в судовому засіданні 01.07.2020 р. підтримав доводи апеляційної скарги, просить задоволити її вимоги, рішення суду першої інстанції скасувати та задоволити позов.

В судовому засіданні 01.07.2020 р. представник відповідача заперечив доводи апеляційної скарги, просить відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено апеляційним господарським судом, між товариством з обмеженою відповідальністю "Трай Нутришин Україна", як постачальником та товариством з обмеженою відповідальністю "Константа-Комбікорм", як покупцем був укладений договір поставки № 1-06/0117 від 06.01.2017 р.

Відповідно до п. 1.1. договору, постачальник взяв на себе зобов`язання в терміни та на умовах, що визначені договором, передати у власність покупцю продукцію виробничо-технічного призначення, а покупець зобов`язався прийняти товар і сплатити за нього грошову суму (вартість, ціну), визначену договором.

Згідно п. 2.1. договору, загальна кількість товару, що є предметом поставки за договором, її часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура), за групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами, визначаються в специфікаціях, що складаються на кожну поставку та додаються до Договору, і є його невід`ємними частинами (надалі - додатки).

Відповідно до п. 3.1. договору, оплата товару здійснюється покупцем в національній грошовій одиниці України в безготівковій формі шляхом перерахування суми, належної до сплати на рахунок постачальника в строки, що визначені умовами додатків до цього договору.

Пунктом 4.2. договору, поставка товару здійснюється в межах строків поставки, визначених умовами відповідних додатків та умовами п. 4.1. цього договору та при умові належного виконання покупцем зобов`язань з оплати отриманого товару у відповідності до умов цього договору.

Перехід права власності відбувається в момент передачі товару покупцю за видатковими накладними, датою передачі є дата оформлення видаткових накладних (п. 6.1. договору).

Перехід права власності здійснюється в момент передачі товару з одночасним прийманням по кількості і якості (зокрема, з перевіркою маркування і цілості тари, пломб (при їх наявності), наявності ознак пошкодження або псування товару) (п. 6.5. договору).

У відповідності до п. 6.6. договору, товар вважається переданим відповідачем та прийнятим позивачем: по кількості (одиниць виміру) - відповідно до кількості (одиниць виміру), вказаної в видатковій накладній (товарно-транспортній накладній); по якості - відповідно до критерії якості, вказаних в сертифікаті підприємства - виробника.

Додатковою угодою № 1 до договору поставки, сторони погодили, що розрахунки за кожну партію товару здійснюються покупцем з постачальником протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з моменту поставки відповідної партії товару, якщо інший строк (термін) оплати не погоджено сторонами.

На виконання умов даного договору, позивачем було прийнято від відповідача товар за договором, у дати та за цінами погодженими між сторонами у справі. Означені вище поставки були здійснені у межах дії договору, адже сторонами визначено термін дії договору до 31.12.2017 р. з подальшою пролонгацією (п. 13.2 договору). Загальна вартість поставлених товарів за договором відповідачем позивачу становить 86 558 681, 36 грн., із урахуванням повернення товару, згідно видаткової накладної (повернення) № КК-0000003 від 02.06.2017 р.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач, на виконання умов договору поставки №1-06/0117 від 06.01.2017 р., провів розрахунки з відповідачем за поставлений товар на суму 86 318 086, 16 грн., що не заперечується останнім. При цьому, оплати за отриманий товар здійснювались позивачем із посиланням на договір поставки, а у документах, що фіксували рух товарно-матеріальних цінностей було здійснено посилання на даний договір.

Згідно п. 9.2. статуту позивача (в редакції, чинній на момент укладення спірного договору) передбачено, що вищим органом товариства є загальні збори його учасників.

Відповідно до п. 9.6. підпункту 15 статуту позивача, до компетенції загальних зборів учасників відноситься: прийняття рішення про вчинення значного правочинну, якщо ринкова вартість ціна, робіт, послуг, що є предметом такого правочину, перевищує 5 000 000 (п`ять мільйонів) гривень.

Згідно п. 9.16 статуту позивача, виконавчим органом товариства є директор товариства. Директор вирішує усі питання діяльності товариства, за винятком тих, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників. Загальні збори учасників товариства можуть винести рішення про передачу частини повноважень, що належать їм, до компетенції директора.

Відповідно п. 9.17. статуту позивача, директор діє від імені товариства, в межах, встановлених даним статутом, він підзвітний зборам учасників і організує виконання їх рішень. Директор не вправі приймати рішення, обов`язкові для учасників товариства.

Пунктом 9.18. статуту позивача передбачено, що директор має такі певні повноваження, серед яких: в межах своїх повноважень укладає угоди від імені товариства без довіреності на суму, що не перевищує 5 000 000 (п`ять мільйонів) гривень і забезпечує їх виконання.

Предметом даного позову є вимога позивача про визнання недійсним договору поставки №1-06/0117 від 06.01.2017 р. на підставі ст. ст. 203, 215 ЦК України у зв`язку з тим, що він укладений зі сторони позивача неуповноваженою особою - директором Кошелєвим О.А., оскільки сума правочину складає суму, що перевищує 5 000 000 грн., що суперечить статуту.

При цьому, позивач вказує, що жодних дій щодо схвалення правочину та уповноваження директора на укладання спірного договору, за яким здійснено поставку товару, загальні збори учасників позивача не здійснювали.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів зазначає, що згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Ч. 1 ст. 202 ЦК України встановлює, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Ч.ч. 1 - 3, 5 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Частиною 1 ст. 2 ЦК України передбачено, що юридична особа є учасником цивільних відносин.

У ч. 2 ст. 80 ЦК України зазначено, що юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю.

Згідно ч. 1 ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Статтею 237 ЦК України передбачено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Правочини юридична особа вчиняє через свої органи, що з огляду на приписи ст. 237 ЦК України утворює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі вступаючи в правовідносини з третіми особами.

Відповідно до ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема, у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

Тобто, законодавець не ставить схвалення правочину в обов`язкову залежність від наявності рішень окремих органів управління товариства, оскільки підтвердженням такого схвалення закон визначає вчинені на його виконання дії особи, в інтересах якої його було укладено. Такі дії повинні свідчити про прийняття правочину до виконання.

Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т.ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

При цьому, в постанові Верховного Суду від 16.05.2018 р. у справі № 910/1163/17 зазначено, що схвалення може відбутися також і в формі мовчазної згоди, і у вигляді певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину (наприклад, передача транспортних засобів, зняття їх з обліку із наданням усіх необхідних документів та прийняття часткової або повної оплати за спірними договорами).

Як встановлено апеляційний судом, між позивачем, як покупцем та відповідачем, як постачальником був укладений договір поставки № 1-06/0117 від 06.01.2017 р., зі змісту якого випливає, що сторонами погоджено, в тому числі, предмет договору, ціну, умови поставки й прийому продукції, обов`язки сторін, порядок розрахунків, відповідальність сторін, строк його дії, інші.

Договір підписано керівниками сторін (директорами товариств) та скріплено печатками сторін, доказів відсутності в останніх повноважень на момент укладення договору на його підписання матеріали справи не містять.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач, на виконання умов договору поставки №1-06/0117 від 06.01.2017 р., провів розрахунки з відповідачем за поставлений товар на суму 86 318 086, 16 грн., що не заперечується останнім. При цьому, оплати за отриманий товар здійснювались позивачем із посиланням на договір поставки, а у документах, що фіксували рух товарно-матеріальних цінностей було здійснено посилання на даний договір.

Окрім того, суд апеляційної інстанції вказує, що в провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справи № 910/8524/19 за позовом ТзОВ "Трау Нутришин Україна" до ТзОВ "Константа-Комбікорм" про стягнення 2 959 244, 40 грн. основного боргу, 270 180, 24 грн. пені, 23 214,80 грн. 3% річних та 88 37, 25 грн. інфляційних втрат за договором поставки № 1-06/0117 від 06.01.2017 р.

Вирішуючи спір у справі № 910/8524/19, господарським судом встановлено, що до звернення ТзОВ "Трау Нутришин Україна" в суд з даним позовом ТзОВ "Константа-Комбікорм" лише частково виконало свій обов`язок з оплати поставленого товару, факт наявності заборгованості в розмірі 2 959 244, 40 грн., станом на 30.06.2019 р., засвідчується сторонами шляхом підписання акту звірки, копія якого наявна в матеріалах справи. Надалі, після відкриття провадження у справі ТзОВ "Константа-Комбікорм" здійснено оплату основного боргу в сумі 2 959 244,40 грн.

Відтак, за наслідками розгляду вказаної справи Господарським судом міста Києва було прийнято рішення від 09.01.2020 р., яким провадження у справі закрито в частині стягнення основного боргу в розмірі 2 959 244, 40 грн., а позов в частині стягнення 530 953, 43 грн. задоволено повністю.

Отже, оскільки судами першої та апеляційної інстанції встановлено, а доказами у матеріалах даної справи підтверджується те, що спірний договір не лише прийнято до виконання сторонами, але й виконано, тобто встановлено наступне схвалення спірного договору поставки ТзОВ "Константа-Комбікорм", тому відсутність у Кошелєва О.А. повноважень на його укладання від імені товариства не є підставою для визнання договору поставки недійсним.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору поставки № 1-06/0117 від 06.01.2017 р.

Окрім того, колегія суддів приймає до уваги, що відповідно до абз. 1 ч. 3, ч. 4 ст. 92 ЦК України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. Якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов`язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі.

Позивачем не надано доказів звернення до суду про стягнення з директора товариства збитків, заподіяних укладенням спірного договору поставки, та до правоохоронних органів щодо вчинення ним протиправних дій.

Апеляційний господарський суд не приймає до уваги доводи скаржника про те, що суд першої інстанції розглянув справу у відсутність представника позивача незважаючи на подане клопотання про відкладення розгляду справи, що призвело до позбавлення прав позивача і як результат постановлення незаконного рішення у справі, враховуючи наступне.

Частиною 1 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГПК України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу.

Згідно ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Частина 2 ст. 202 ГПК України містить підстави за яких суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ухвалою Господарського суду Вінницької області від 20.01.2020 р. було відкрито провадження у даній справі, визначено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання у справі призначено на 05.02.2020 р.

Разом з тим, судове засідання 05.02.2020 р. у даній справі не відбулося у зв`язку із перебуванням судді Яремчука Ю.О. на лікарняному, тому суд ухвалою від 10.02.2020 р., керуючись ст. ст. 120, 121 ГПК України, постановив повідомити учасників справи про дату, час та місце наступного підготовчого засідання, а саме на 26.02.2020 р.

На визначену судом дату 26.02.2020 р. в підготовче судове засідання з`явилися представники позивача та відповідача та за наслідками його проведення 26.02.2020 р. суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 26.03.2020 р.

Однак, на визначену судом першої інстанції дату представники сторін не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання були належним чином повідомлені в судовому засіданні 26.02.2020 р. під звукозапис.

Отже, враховуючи те, що сторони належним чином були повідомлені про дату, час та місце судового засідання 26.03.2020 р., явка учасників справи у судове засідання не була визнана судом обов`язковою, тому суд першої інстанції правомірно розглянув справу за відсутністю представників сторін за наявними в справі матеріалами.

Окрім того, як встановлено апеляційним судом, подане ТзОВ "Константа-Комбікорм" клопотання про відкладення розгляду справи від 16.03.2020 р. надійшло на адресу суду лише 27.03.2020 р., що підтверджується відміткою суду на даному клопотанні, тобто вже після винесення судом першої інстанції оскаржуваного рішення, відтак і доводи скаржника в цій частині є необґрунтованими.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що в рішенні ЄСПЛ "Кузнєцов та інші проти Росії" від 11.01.2007 р., аналізуючи право особи на справедливий розгляд її справи відповідно до статті 6 Конвенції, зазначено, що обов`язок національних судів щодо викладу мотивів своїх рішень полягає не тільки у зазначенні підстав, на яких такі рішення ґрунтуються, але й у демонстрації справедливого та однакового підходу до заслуховування сторін.

ЄСПЛ у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. ЄСПЛ зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення ЄСПЛ у справі "Трофимчук проти України").

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції належно виконав свій обов`язок щодо мотивації прийнятого ним рішення у даній справі та дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції.

Щодо клопотання відповідача про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 13500 грн. в суді апеляційної інстанції, суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Частиною 2-4 ст.126 ГПК України передбачено, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Колегія суддів зазначає, що необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи (постанова Верховного Суду від 05.02.2019 р. у справі № 906/194/18).

Як встановлено апеляційним господарським судом, на підтвердження понесених судових витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції відповідач надав суду наступні документи:

- договір № 1/2018 від 03.01.2018 р. про надання правової допомоги, укладений між Адвокатським об`єднанням "Євстігнеев, Сидоренко і партнери" (Об`єднання) та ТзОВ "Трау Нутришин Україна" (замовник), відповідно до умов якого Об`єднання зобов`язується надавати правову допомогу замовнику на підставі, в порядку і в обсязі, визначеному договором за погодженням сторін;

- додаток від 23.01.2020 р. №19 до договору про надання правової допомоги № 1/2018 від 03.01.2018 р., укладений між Адвокатським об`єднанням "Євстігнеев, Сидоренко і партнери" (Об`єднання) та ТзОВ "Трау Нутришин Україна" (замовник), відповідно до умов якого Об`єднання зобов`язується представлення інтереси замовника у господарській справі №910/17870/19; визначено гонорар Об`єднання: - 3000 грн. за одну годину надання правової допомоги; - 3000 грн. за одну годину представництва відповідача у судовому засіданні (тарифікація від однієї години); - 5000 грн. додатковий гонорар у випадку організації виїзду адвоката Об`єднання або залученого Об`єднанням адвоката за межі міста Києва; встановлено обов`язок замовника компенсувати витрати на проїзд;

- акт приймання-передачі правової допомоги до договору № 66 від 21.05.2020 р., підписаний між Адвокатським об`єднанням "Євстігнеев, Сидоренко і партнери" та ТзОВ "Трау Нутришин Україна" на суму 10 500 грн. (розмір гонорару);

- звіт про витрачений час на надання правової допомоги, в якому включено : - підготовка клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції 1500 грн., кількість витраченого часу 0,5 год., підготовка відзиву на апеляційну скаргу 6000 грн., кількість витраченого часу 2 год., підготовка клопотання про включення судових витрат 3000 грн., кількість витраченого часу 1 год.

- рахунок-фактуру № 0061/20 від 21.05.2020 р. на загальну суму 13 500 грн. до якого включено оплату гонорару згідно договору про надання правової допомоги № 1/2018 від 03.01.2018 р., додатку від 23.01.2020 р. №19, акту № 66 від 21.05.2020 р. на суму 10 500 грн. та попередню оплату (авансування) за забезпечення судового представництва у Північно-західному апеляційному господарському суді на суму 3000 грн.;

- платіжне доручення № 4321 від 21.05.2020 р. на суму 13 500 грн., за яким ТзОВ "Трау Нутришин Україна" сплачено кошти Адвокатському об`єднанню "Євстігнеев, Сидоренко і партнери".

Тобто, витрати понесені відповідачем складаються із суми гонорару за виконанні роботи (надані послуги) в розмірі 10 500 грн. та суми попередньої оплати (авансування) за забезпечення судового представництва в апеляційному суді в розмірі 3000 грн.

Отже, враховуючи те, що надані відповідачем документи в їх сукупності є достатніми доказами на підтвердження наявності підстав для відшкодування за рахунок позивача витрат на професійну правничу допомогу, беручи до уваги те, що розмір понесених відповідачем витрат доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що з позивача на користь відповідача підлягають стягненню 13 500 грн. витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Доводи позивача щодо неспівмірності витрат відповідача на правничу допомогу, а також те, що вони не відповідають дійсності та не підтверджені належним чином відповідачем, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки вказане спростовується доказами у справі, які підтверджують фактичне здійснення відповідачем таких витрат.

Апеляційний господарський суд дійшов висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які ТзОВ "Трау Нутришин Україна" просить компенсувати, узгоджується з обсягом наданих виконаних робіт та їх вартстю, визначеними умовами договору про надання правничої допомоги від № 1/2018 від 03.01.2018 р. та додатком від 23.01.2020 р. №19 до цього договору.

Фактичне здійснення учасником справи таких витрат у сумі 13 500 грн. підтверджується долученим ТзОВ "Трау Нутришин Україна" платіжним дорученням № 4321 від 21.05.2020 р.

Відтак, клопотання позивача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, колегія суддів вважає таким, що не підлягає задоволенню.

Окрім того, апеляційним судом враховується, що кожне підприємство здійснює свою господарську діяльність на власний ризик, а тому доводячи розгляд даної справи до суду, позивач повинен був усвідомлювати про настання відповідних наслідків з відшкодуванням ним судових витрат, понесених відповідачем.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, Північно-західний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення Господарського суду Вінницької області від 26.03.2020 р. у справі № 910/17870/19 необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Константа-Комбікорм" - без задоволення.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на позивача згідно ст. 129, 282 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 ГПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Константа-Комбікорм" на рішення Господарського суду Вінницької області від 26.03.2020 р. у справі № 910/17870/19 - залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Константа-Комбікорм" (01001, м. Київ, Шевченківський р-н., пров. Тараса Шевченка, буд. 13, кв. 39; ідентифікаційний код 40969842) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Трау Нутришин Україна" (22445, Вінницька обл., Калинівський р-н., с. Корделівка, вул. Київська, буд. 1; ідентифікаційний код 37018799) 13 500 грн. витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

3. Видачу судового наказу доручити Господарському суду Вінницької області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду, відповідно до ст. ст. 287-291 ГПК України.

5. Справу повернути до Господарського суду Вінницької області.

Повний текст постанови складено 03 липня 2020 р.

Головуючий суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Маціщук А.В.

Суддя Гудак А.В.