ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2020 року

м. Київ

Справа № 910/14057/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

головуючого - Пількова К. М., суддів: Дроботової Т. Б., Могила С. К.,

за участю секретаря судового засідання - Жураховської Т. О.,

учасники справи:

позивач - не з`явився;

відповідач-1 - не з`явився;

відповідач-2 - не з`явився;

третя особа - не з`явився.

розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Продтехоптторг" ЛТД (далі - Товариство, Позивач)

на рішення Господарського суду міста Києва (суддя Мельник В. І.) від 05.07.2019

та постанову Північного апеляційного господарського суду (головуючий - Козир Т. П, судді: Коробенко Г. П., Кравчук Г. А.) від 26.11.2019 у справі

за позовом Товариства

до Рівненської обласної державної адміністрації (далі - Адміністрація), Комунального підприємства дитячий санаторій "Хрінники" Демидівської районної ради Рівненської області (далі - КП)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - Демидівська районна рада (далі - Рада)

про визнання протиправним та скасування розпорядження, визнання недійсним державного акта,

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. У жовтні 2018 року Товариство звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Адміністрації та КП, у якому просило визнати протиправним та скасувати розпорядження Адміністрації від 10.09.2010 № 399 (далі - Розпорядження) в частині пункту 3; визнати недійсним державний акт на право постійного користування земельною ділянкою від 18.02.2011 серії ЯЯ № 270513, виданий КП для обслуговування будівель і споруд на підставі Розпорядження (далі - Акт).

1.2. Позовна заява мотивована тим, що за договором купівлі-продажу будівлі літнього кінотеатру від 26.10.2007, укладеним з територіальною громадою Демидівського району в особі Ради (далі - Договір), Позивач придбав нежитлову будівлю - кінотеатр, загальною площею 262,4 кв.м, який знаходиться по вул. Зарічній, буд. № 1В, в селі Хрінники Демидівського району Рівненської області (далі - Кінотеатр). У 2015 році Товариство звернулось до Адміністрації з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,12 га, проте Позивачу повідомлено, що на підставі Розпорядження КП видано Акт на право постійного користування земельною ділянкою площею 7,5344 га кадастровий номер :02:000:0007 (далі - Земельна ділянка). Кінотеатр знаходиться на Земельній ділянці, а вирішення питання про оформлення земельної ділянки під цим нерухомим майном, яке Позивач неодноразово порушував у відповідних клопотаннях, адресованих Раді та Адміністрації, безпідставно зволікається.

2. Короткий зміст рішень, прийнятих у справі

2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.07.2019, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 26.11.2019, у задоволенні позову відмовлено.

2.2. Рішення судів мотивовані тим, що Земельна ділянка сформована як об`єкт цивільних прав у 1999 році та перебувала у державній власності, а Кінотеатр відчужений Радою, яка на той час не була власником або користувачем цієї земельної ділянки; держава в особі Адміністрації чи інших органів виконавчої влади не була відчужувачем майна, яке знаходилося на Земельній ділянці; Товариство зверталось до Ради з клопотаннями про надання земельної ділянки у користування, проте Рада не приймала рішень з цього питання, а матеріали справи не містять доказів оскарження Позивачем дій Ради; Позивач не довів, що Розпорядження прийняте з порушенням положень чинного на той час законодавства, а тому відсутні підстави для визнання його незаконним і скасування; обраний Позивачем спосіб захисту цивільного права не є ефективним, оскільки у цьому випадку ефективним способом захисту є вимога щодо оформлення у встановленому порядку свого права користування земельною ділянкою; клопотання Адміністрації про застосування позовної давності залишено без задоволення, оскільки встановлено самостійні підстави для відмови у задоволенні позову.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. 23.12.2019 Товариство звернулось з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2019 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.11.2019 та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

4. Доводи Скаржника, викладені у касаційній скарзі

4.1. Суди не врахували положення статті 377 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 120 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) в редакціях, чинних на час виникнення спірних правовідносин, та не встановили всіх фактичних обставин справи, зокрема, що Товариство неодноразово зверталось з відповідними клопотаннями про оформлення земельної ділянки, проте вирішення цього питання безпідставно зволікається органами державної влади та органами місцевого самоврядування.

4.2. Передача Адміністрацією Земельної ділянки у постійне користування КП, за умови знаходження на цій ділянці нерухомого майна Товариства, суперечить приписам статей 316 та 317 ЦК України.

4.3. Суди не дотримались приписів частини першої статті 2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), оскільки розглядали цей спір понад дев`ять місяців та вирішили його несправедливо і упереджено.

4.4. Суди порушили приписи статті 238 ГПК України, оскільки їх висновки не відповідають фактичним обставинам справи, а суд першої інстанції не здійснив оцінки кожного аргументу про наявність підстав для задоволення позову, які наводив Позивач, та не зазначив мотиви застосування норм права, на які посилався при ухваленні оскаржуваного рішення.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

5.1. Адміністрація подала відзив на касаційну скаргу, в якому просить скаргу залишити без задоволення, оскаржувані рішення - без змін.

5.2. Відзив обґрунтований такими доводами: Товариство не зазначає, які саме фактичні обставини не встановили суди; Позивач обрав неналежний спосіб захисту; Товариство зверталось до Адміністрації коли вона вже втратила повноваження на розпорядження Земельною ділянкою; Розпорядження та Акт не порушують прав Позивача; Товариство пропустило строк позовної давності.

5.3. КП подало клопотання, в якому просило провести судове засідання 17.03.2020 без його участі, оскаржувані судові рішення залишити без змін, а скаргу - без задоволення.

6. Розгляд справи Верховним Судом

6.1. Ухвалою Суду від 17.02.2020 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства; призначено розгляд справи у судовому засіданні 17.03.2020; встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу до 03.03.2020.

6.2. Ухвалою Суду від 17.03.2020 провадження у цій справі зупинено до вирішення Великою Палатою Верховного Суду справи № 910/14002/18.

6.3. Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 16.03.2020 справу № 910/14002/18 повернуто колегії Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду; повний текст ухвали оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень 24.03.2020.

6.4. Ухвалою Суду від 27.04.2020 провадження у цій справі поновлено та призначено розгляд справи у судовому засіданні на 19.05.2020.

6.5. Ухвалами Суду від 19.05.2020 та від 02.06.2020 розгляд справи відкладався на 02.06.2020 та 23.06.2020 відповідно.

6.6. Суд враховує, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 " (зі змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 25.03.2020, від 22.04.2020, від 04.05.2020, від 20.05.2020) з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 12.03.2020 по 22.06.2020 (в редакції останніх змін) на всій території України встановлено карантин.

6.7. В той же час Cуд звертає увагу на те, що за положеннями статті 129 Конституції України, статті 2 ГПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

6.8. З метою дотримання розумних строків розгляду справи, необхідності забезпечення захисту здоров`я учасників судового процесу і співробітників суду та з урахуванням наведених рекомендацій уповноважених суб`єктів щодо запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19 суд касаційної інстанції дійшов висновку про здійснення розгляду касаційної скарги у визначену дату.

6.9. Суд констатує, що сторони висловили свої позиції у касаційній скарзі, відзиві на неї та клопотанні про проведення судового засідання без участі КП, Рада не була позбавлена можливості висловити свою позицію, проте не скористалась таким правом, а до визначеної дати проведення судового засідання від учасників справи не надійшло заяв, клопотань пов`язаних з рухом касаційної скарги, в т.ч. про перерву чи відкладення розгляду справи, що унеможливило б розгляд справи у судовому засіданні 23.06.2020.

7. Встановлені судами обставини

7.1. 25.07.2007 на цільовому аукціоні Позивач придбав Кінотеатр, що знаходиться на земельній ділянці Хрінницької сільської ради.

7.2. 26.10.2007 за результатами аукціону Рада (продавець) та Товариство (покупець) уклали Договір, за умовами якого продавець зобов`язався передати, а покупець - прийняти Кінотеатр, що знаходиться на земельній ділянці Хрінницької сільської ради.

7.3. Договір посвідчений приватним нотаріусом Демидівського районного нотаріального округу Рівненської області 26.10.2007 Мельник Аллою Богданівною та зареєстрований в реєстрі за № 1946.

7.4. 27.11.2007 в Електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за Товариством зареєстровано право власності на Кінотеатр.

7.5. Кінотеатр знаходиться на земельній ділянці, яка за державним актом на право постійного користування землею І-РВ № 001754 від 06.12.1999 надана Державно-комунальному підприємству "Оздоровчий комплекс "Стир".

7.6. Земельна ділянка на момент відчуження Кінотеатру знаходилась в державній власності; держава в особі Адміністрації чи інших органів виконавчої влади не була відчужувачем майна, яке заходилось на земельній ділянці.

7.7. Розпорядження голови Адміністрації від 12.01.2001 № 8 ДКП "Оздоровчий комплекс "Стир" перереєстровано у Комунальне підприємство санаторій "Хрінники", а на підставі рішення Ради від 25.12.2013 змінило назву на комунальне підприємство дитячий санаторій "Хрінники".

7.8. У 2006 році КП замовило розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право постійного користування земельною ділянкою для обслуговування будівель і споруд за рахунок земель, наданих у постійне користування ДКП "Оздоровчий комплекс "Стир" в адміністративних межах Хрінницької сільської ради.

7.9. Протягом 2007-2008 років рішеннями Хрінницької сільської ради за територіальною громадою Демидівського району в особі Ради зареєстровано право власності на нерухоме майно, що знаходиться на земельній ділянці.

7.10. 10.09.2010 Розпорядженням Адміністрації Земельна ділянка передана КП на праві постійного користування за Актом від 18.02.2011 для обслуговування будівель і споруд.

7.11. Право постійного користування Земельною ділянкою зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису 6983396, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 14.

7.12. Позивач вказав, що у вересні 2015 він звернувся до Адміністрації з клопотанням про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на праві оренди, що знаходиться по вул. Зарічній, буд. № 1 "в" селі Хрінники Демидівського району Рівненської області орієнтовною площею 1200 кв.м із цільовим призначенням "для оздоровчих цілей".

7.13. Листом № 6436/0/01-31/15 від 12.10.2015 Адміністрація повідомила Товариство, що оскільки КП оформило право постійного користування Земельною ділянкою та враховуючи, що згідно з чинним земельним законодавством припиняється право постійного користування земельною ділянкою, а не її частиною, тому для оформлення права користування земельною ділянкою площею 0,12 га землекористувачу необхідно розробити технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, відповідно до вимог статті 5 Закону України "Про землеустрій". Після формування двох земельних ділянок Товариству необхідно звернутись з клопотанням до Ради про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 гектара в оренду на території Хрінницької сільської ради Демидівського району, долучивши нотаріально засвідчену згоду КП на вилучення земельної ділянки.

7.14. Позивач вказав, що 21.04.2016 він звернувся з відповідним листом до КП. У телефонній розмові з головним лікарем санаторію повідомлено, що лист знаходиться в Раді і відповідне питання вирішується нею.

7.15. 16.03.2015 та 16.09.2015 Товариство зверталось до Ради з клопотаннями про надання земельної ділянки у користування, проте рішення Ради з цього питання не прийнято, що підтверджується листом Ради № 01-1-05/211 від 06.10.2016.

8. Позиція Верховного Суду

8.1. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

8.2. У частинах першій та четвертій статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права і обов`язки виникають як із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, так і з інших дій, які за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування.

8.3. Згідно з пунктом 10 частини другої статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

8.4. Частиною першою статті 21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

8.5. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що в разі звернення з вимогами про визнання незаконним та скасування, зокрема, правового акта індивідуальної дії, виданого органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, встановленню та доведенню підлягають як обставини, що оскаржуваний акт суперечить актам цивільного законодавства (не відповідає законові), так і обставини, що цей акт порушує цивільні права або інтереси особи, яка звернулась із відповідними позовними вимогами, а метою захисту порушеного або оспорюваного права є відповідні наслідки у вигляді відновлення порушеного права або охоронюваного інтересу саме особи, яка звернулась за їх захистом. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.10.2018 у справі № 903/857/18, від 20.08.2019 у справі № 911/714/18.

8.6. Отже, підставами для визнання недійсним (незаконним) акта (рішення) є невідповідність його вимогам законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, і водночас порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 05.12.2019 у справі № 914/73/18, від 14.01.2020 у справі № 910/21404/17.

8.7. У постанові від 12.12.2018 у справі № 2-3007/11 Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію про те, що державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

8.8. Суди попередніх інстанцій встановили, що 26.10.2007 Товариство придбало у Ради за Договором Кінотеатр; 27.11.2007 за Товариством зареєстровано право власності на Кінотеатр; Кінотеатр знаходиться на земельній ділянці, яка за державним актом на право постійного користування землею І-РВ № 001754 від 06.12.1999 надана Державно-комунальному підприємству "Оздоровчий комплекс "Стир" і за рахунок якої було надано Земельну ділянку за Актом КП.

8.9. Відповідно до частин першої, другої статті 120 ЗК України в редакції, чинній на час набуття Товариством права власності на Кінотеатр, розташований на Земельній ділянці, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

8.10. Такий перехід майнових прав до іншої особи тягне за собою перехід до неї і земельних прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований об`єкт нерухомості, та частини земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування. Розмір цієї частини земельної ділянки має визначатися на основі державних будівельних норм та санітарних норм і правил.

8.11. Враховуючи, що перехід права на будівлю і споруду є однією із законних підстав виникнення прав на землю в набувача об`єкта нерухомості, то можливість реалізації ним таких прав не може залежати від того, чи додержав попередній землекористувач процедур й порядку припинення землекористування, подавши заяву про відмову від права постійного користування, позаяк юридичними підставами для такого переходу виступають закон, договір, рішення суду, інші обставини, що мають юридичне значення. Суд звертається mutatis mutandis до подібних висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16.

8.12. За висновками, викладеними у пунктах 51, 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 921/158/18, згідно з принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди (зміст якого розкривається, зокрема, у статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України) особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття. Отже, відповідно до зазначених правових норм власники споруди мають право на користування земельною ділянкою, на якій вона розташована. У пункті 49 цієї ж постанови зазначено, що ніхто інший, окрім власника цього об`єкта, не може претендувати на вказану земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна.

8.13. Суди встановили, що після набуття Товариством права власності на Кінотеатр (26.10.2007) Адміністрація ухвалила Розпорядження від 10.09.2010, яким передала КП для обслуговування будівель і споруд Земельну ділянку на праві постійного користування і на підставі якого видано Акт від 18.02.2011; право постійного користування Земельною ділянкою зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

8.14. Таким чином КП було видано Акт про право постійного користування Земельною ділянкою, на якій знаходиться Кінотеатр, вже після того, як Товариство набуло право власності на це нерухоме майно.

8.15. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Товариства, суди першої та апеляційної інстанцій виходили, зокрема, з того, що воно не довело, що Розпорядження прийняте з порушенням положень чинного на той час законодавства, а обраний Товариством спосіб захисту цивільного права не є ефективним, оскільки у цьому випадку ефективним способом захисту є вимога щодо оформлення у встановленому порядку свого права користування земельною ділянкою.

8.16. При цьому суд апеляційної інстанції послався на висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16, що право власника об`єкта нерухомості вимагати оформлення у встановленому порядку свого права користування відповідною земельною ділянкою не залежить від отримання відмови уповноваженої особи від таких земель.

8.17. За змістом статей 122 та 123 ЗК Кодексу в редакції, чинній на час ухвалення Розпорядження, вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

8.18. Відповідно до абзацу 1 частини другої, абзацу 1 частини третьої статті 123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

8.19. Таким чином юридичній особі надано право на одержання земельної ділянки у користування, однак розглянути це питання та прийняти відповідне рішення в строки, встановлені законом, зобов`язаний відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.12.2010 у справі № 40/3.

8.20. Разом з цим за приписами частини першої статті 92 Земельного кодексу України в редакції, чинній на час ухвалення Розпорядження, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без установлення строку.

8.21. Відповідно до статті 141 Земельного кодексу України в редакції, чинній на час ухвалення Розпорядження, підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

8.22. Право постійного землекористування є безстроковим, на відміну від права оренди, і може бути припинене лише з підстав, передбачених статтею 141 цього Кодексу, перелік яких є вичерпним. Дії органів державної влади та місцевого самоврядування, спрямовані на позбавлення суб`єкта права користування земельною ділянкою після державної реєстрації такого права поза межами підстав, визначених у статті 141 ЗК України, є такими, що порушують право користування земельною ділянкою. Орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення про це лише в порядку, з підстав і за умов, передбачених статтями 140-149 ЗК України. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 923/466/17.

8.23. Хоча однією з підстав припинення права постійного користування і є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці (пункт (е) частини першої статті 141 ЗК України у відповідній редакції), а за висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16, можливість реалізації набувачем об`єкта нерухомості прав на землю не може залежати від того, чи додержав попередній землекористувач процедур й порядку припинення землекористування, подавши заяву про відмову від права постійного користування (підпункт 8.11 цієї постанови), однак у спірних правовідносинах КП не є попереднім землекористувачем для Товариства, що унеможливлює позбавлення КП права постійного землекористування за Актом на підставі пункту е) частини першої статті 141 ЗК України у зв`язку з набуттям Товариством права власності на Кінотеатр, а також не звільняє Товариство від необхідності отримати від КП відповідну згоду для припинення права постійного користування Земельною ділянкою в порядку пункту а) частини першої статті 141 ЗК України.

8.24. Беручи до уваги, що для оформлення у встановленому порядку свого права користування на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований Кінотеатр, та частини земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування, Товариство має звернутись до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які в свою чергу мають право прийняти рішення про позбавлення КП права постійного землекористування за Актом лише в порядку, з підстав і за умов, передбачених статтями 140-149 ЗК України, Суд доходить висновку, що Розпорядження та виданий на його підставі Акт створюють для Товариства перешкоди у реалізації зазначеного цивільного інтересу в оформленні права на земельну ділянку під нерухомим майном після його набуття.

8.25. Разом з цим, ухвалюючи судові рішення у справі, господарські суди попередніх інстанцій не надали оцінки твердженням Товариства, викладеним у позовній заяві (т. 1, а. с. 15), що при оформленні права постійного користування Земельною ділянкою, на якій знаходиться нерухоме майно Товариства, КП не врахувало, що будуть порушені права іншої особи щодо володіння, користування чи розпорядження земельною ділянкою, яка їй належить, та в апеляційній скарзі (т. 2, а. с. 151), що суд не врахував положення статті 377 ЦК України та статті 120 ЗК України і не встановив всіх фактичних обставин справи, від яких залежить її правильне вирішення.

8.26. Обмежившись посиланням на те, що Товариство не довело, що Розпорядження прийняте з порушенням положень чинного на той час законодавства, а обраний ним спосіб захисту цивільного права не є ефективним, суди натомість залишили поза увагою наведені вище положення законодавства, які регулюють спірні правовідносини; оцінки спірним правовідносинам у контексті зазначених норм не надали; належним чином з дослідженням поданих сторонами доказів не з`ясували співвідношення земельної ділянки, яка за державним актом була надана Державно-комунальному підприємству "Оздоровчий комплекс "Стир" з Земельною ділянкою, яка була надана за Актом КП, та земельною ділянкою, на якій розташовано Кінотеатр.

8.27. Враховуючи викладене Суд частково погоджується з доводами Товариства, викладеними у підпункті 4.1 цієї постанови, що суди неправильно застосували норми статті 120 ЗК України статті 377 ЦК України та не встановили всіх фактичних обставин справи.

8.28. Відповідно до частин другої, п`ятої статті 236 ГПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

8.29. Судові рішення у цій справі наведеним вимогам не відповідають.

8.30. За таких обставин висновки судів попередніх інстанцій про необхідність відмови у задоволенні позову передчасні та не ґрунтуються на дослідженні усіх наданих учасниками справи доказів та наданні їм оцінки у контексті норм, що регулююсь спірні правовідносини.

8.31. За положеннями частин першої-другої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

8.32. Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є, зокрема, порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

8.33. З огляду на викладене, прийняті у справі судові рішення підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції, у зв`язку з чим касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

8.34. Під час нового розгляду суду необхідно врахувати наведене, перевірити доводи учасників справи, повно дослідити наявні в матеріалах справи докази, на підставі яких встановити істотні для справи обставини, прийняти законне та обґрунтоване рішення.

9. Судові витрати

9.1. Оскільки розгляд справи не завершено, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Продтехоптторг" ЛТД задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.11.2019 у справі № 910/14057/18 скасувати. Справу № 910/14057/18 передати на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя К. М. Пільков

Судді Т. Б. Дроботова

С. К. Могил