РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.06.2020Справа № 910/4902/20

За позовом: Фізичної особи-підприємця Семенюка Василя Васильовича

до Фізичної особи-підприємця Гончарова Миколи Сергійовича

про стягнення 238 286,10 грн

Суддя: Шкурдова Л.М.

Секретар с/з Масна А.А.

Представники:

від позивача: Умероджа А.М., за дог.про над.прав.доп.

від відповідача: Король І.О., за дог.про над.прав.доп.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Господарським судом міста Києва розглядається справа за позовом Фізичної особи-підприємця Семенюка Василя Васильовича до Фізичної особи-підприємця Гончарова Миколи Сергійовича про стягнення 238 286,10 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.04.2020 відкрито провадження у справі №910/4902/20 за правилами спрощеного позовного провадження.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення умов Додаткової угоди від 19.09.2019 про розірвання Договору №2019-02 іР від 29.01.2019 не здійснив повернення обумовлених вказаною додатковою угодою грошових коштів у визначений строк, в зв`язку з чим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 201 280,00 грн. В зв`язку з порушенням відповідачем грошового зобов`язання позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 3 % річних в розмірі 756,85 грн. Посилаючись на п.4.5., 8.8. Договору позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача 36 249,25 грн - збитків, завданих в результаті здійснення позивачем витрат за проведення рекламної компанії в соціальній мережі Facebook.

Відповідач щодо задоволення позову заперечував, вказуючи, що відповідач не мав можливості сплатити заборгованість перед позивачем, в зв`язку з невиконанням контрагентами відповідача своїх зобов`язань щодо оплати виставлених відповідачем рахунків. Відповідач заперечував щодо понесення позивачем збитків в розмірі 36 249,25 грн, вказуючи, що вказані кошти є рекламою позивача.

У судовому засіданні 23.06.2020 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши представників сторін в судових дебатах, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

29.01.2019 р. між фізичною особою-підприємцем Семенюком Василем Васильовичем (замовник) та фізичною особою-підприємцем Гончаровом Миколою Сергійовичем (виконавець) укладено Договір №2019-02 іР від 29.01.2019 (далі - договір).

Відповідно до п.1.1. Договору за завданням замовника виконавець зобов`язується надати замовнику маркетингові послуги, провести маркетингові дослідження, а також провести первинне налаштування рекламних каналів з метою просування продукту/послуги замовника в мережі Інтернет (надалі за текстом - послуги), а замовник зобов`язується приймати та оплачувати такі послуги в порядку та на умовах, які визначені цим договором. Способом надання послуг та консультацій є: поетапна, послідовна теоретична та одночасна практична реалізація (впровадження) на підприємстві Змовника формули цифрового маркетингу, згідно програми (плану) впровадження ФЦМ (додаток №1).

Згідно п.1.2. Договору, програма надання послуг та консультацій та їх детальна характеристика наведена сторонами в додатку №1, додатку №2, додатку №3 та додатку №4 до цього договору, які є його невід`ємною частиною.

Відповідно до п.4.1. Договору ціна договору на момент його укладення, в національній валюті України, складає 555 801,94 грн, що еквівалентно 20 000 дол США (по курсу НБУ на дату укладення Договору), передоплата яку вносить замовник становить 1 000 дол США, що еквівалентно 27 790,97 грн.

Згідно п.4.3. Договору оплата замовником ціни договору здійснюється за наступним графіком: 1 (перша) оплата - 1900 дол. США, дата сплати: 20.03.2019 р.; 2 (друга) оплата - 1900 дол. США., дата сплати: 19.04.2019 р.; 3 (третя) оплата - 1900 дол. США, дата сплати: 20.05.2019 р.; 4 (четверта) оплата - 1900 дол. СІНА, дата сплати: 20.06.2019 р.; 5 (п`ята) оплата - 1900 дол. США, дата сплати: 19.07.2019 р.; 6 (шоста) оплата - 1900 дол. США, дата сплати: 20.08.2019 р.; 7 (сьома) оплата - 1900 дол. США, дата сплати: 20.09.2019 р.; 8 (восьма) оплата - 1900 дол. США, дата сплати: 18.10.2019 р.; 9 (дев`ята) оплата - 1900 дол. США, дата сплати: 20.11.2019 р.; 10 (десята) оплата - 1900 дол. США, дата сплати: 20.12.2019 р.

Замовник здійснює оплату грошових коштів визначених п.4.1. Договору, у безготівковій формі на підставі виставленого виконавцем рахунку замовнику, шляхом перерахування коштів в національній валюті України з власного поточного рахунку на поточний рахунок виконавця (п.4.2. договору).

Сума до оплати визначається виходячи з розміру оплати вказаного у п.4.3. договору в доларах США до гривні на день виставлення рахунку Виконавцем. Таким чином, ціна договору в гривні, визначена п. 4.1 договору, після його укладення може змінюватись.

Сторони визначили, що договір може бути достроково припинений за згодою сторін, шляхом підписання відповідної додаткової угоди (п. 10.6 договору).

У випадку дострокового припинення дії цього Договору, сторони зобов`язуються провести звірку взаємних зобов`язань на дату дострокового припинення його дії, що вказується ними в угоді про припинення (п. 10.7. договору).

19 вересня 2019 року сторонами Договору укладено Додаткову угоду від 19.09.2019, згідно умов якої, сторони дійшли згоди розірвати договір №2019-02 іР від 29.01.2019 та провести повернення виконавцем раніше отриманих коштів від замовника у зв`язку із достроковим розірванням договору (п.1 Додаткової угоди від 19.09.2019 р. про розірвання договору №2019-02 іР від 29.01.2019 р.).

Пунктом 2 Додаткової угоди від 19.09.2019 р. про розірвання договору №2019-02 іР від 29.01.2019 р., сторони визначили суму яка підлягає поверненню, а саме 278 600,00 грн у наступному порядку: виконавець здійснює перерахунок коштів визначених сторонами у валюті оплати шляхом перерахунку коштів з розрахункового рахунку виконавця на розрахунковий рахунок замовника, за наступним графіком у гривнях, до 29 числа кожного місяця: жовтень - 27000 грн.; листопад - 50 320 грн.; грудень - 50 320 грн.; січень - 50 320 грн.; лютий - 50 320 грн.; березень - 50 320 грн.

На виконання умов Додаткової угоди від 19.09.2019 р. про розірвання договору №2019-02 іР від 29.01.2019 р., виконавець перерахував на поточний рахунок замовника грошові кошти у розмірі 27 000 грн. за жовтень та 50 320 грн. за листопад.

Звертаючись з позовом до суду позивач зазначає, що відповідачем не здійснено оплату на підставі Додаткової угоди наступних платежів: грудень - 50 320 грн.; січень - 50 320 грн.; лютий - 50 320 грн.; березень - 50 320 грн., в зв`язку з чим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 201 280,00 грн.

Відповідно ст.526 ЦК України та ч.1 ст.193 ГК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.2 ст.74 ГПК України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем зобов`язань щодо повернення коштів згідно умов Додаткової угоди про розірвання Договору №2019-02 іР від 29.01.2019 р., наявність заборгованості в розмірі 201 280,00 грн. не спростовано, в зв`язку з чим суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 201 280,00 грн. суму основного боргу.

В зв`язку з порушенням грошового зобов`язання за Додатковою угодою про розірвання Договору №2019-02 іР від 29.01.2019 р. позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 3 % річних в розмірі 756,85 грн за загальний період з 30.12.2019 по 30.03.2020р.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом перевірено розрахунок позивача 3 % річних за заявлений ним період, в зв`язку з чим суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3 % річних частково в розмірі 754,82 грн.

Заперечення відповідача з приводу відсутності коштів на оплату заборгованості, в зв`язку з невиконанням контрагентами відповідача своїх зобов`язань щодо оплати виставлених відповідачем рахунків суд вважає необґрунтованими, з огляду на те, що не вважаються підставами для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов`язання, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Посилаючись на п.4.5., 8.8. Договору позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача 36 249,25 грн - збитків, завданих в результаті здійснення позивачем витрат за проведення рекламної компанії в соціальній мережі Facebook. Позивачем на підтвердження понесених витрат, які він просить суд стягнути в якості збитків, долучено виписку з реклами для фейсбук із зазначенням суми по рахункам.

Суд вважає дані позовні вимоги необґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до п.4.5.1. Договору до витрат, які не включаються до вартості послуг та є обов`язковими для реалізації умов Договору відносяться витрати, які несе особисто замовник за проведення рекламної кампанії його продукту/послуги у розмірі не більше 4000 дол США, який залежить безпосередньо від потреб стратегії розвитку проекту.

У відповідності до ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (ст.628 ЦК України).

Таким чином, за змістом п.4.5.1. Договору сторонами визначено, що витрати за проведення рекламної кампанії його продукту/послуги у розмірі не більше 4000 дол США покладаються безпосередньо на замовника, а відтак якщо розмір таких витрат не перевищує 4000 дол США, то відшкодуванню не підлягають.

Відповідно до ст.653 ЦК України у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Посилаючись на істотне порушення відповідачем умов укладеного сторонами Договору позивач зазначає, що він зазнав збитків в розмірі 36 249,25 грн, завданих в результаті здійснення позивачем витрат за проведення рекламної компанії в соціальній мережі Facebook.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац другий частини другої статті 651 ЦК України).

Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

Статтею 74 ГПК України на сторони покладено обов`язок доказування обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не доведено, що Договір було розірвано сторонами, в зв`язку з істотним порушенням відповідачем умов Договору.

Позивач посилається на те, що Додаткову угоду від 19.09.2019 до Договору сторонами укладено в зв`язку з порушенням відповідачем умов Договору, в той же час зі змісту Додаткової угоди не вбачається, що сторонами погоджено, що Договір розірвано в зв`язку з істотним порушенням відповідачем умов Договору. Інших обґрунтувань та доказів на підтвердження істотного порушення відповідачем умов Договору позивачем суду не надано.

Одночасно з цим, позивачем на підтвердження понесення витрат з реклами в соціальній мережі Facebook долучена виписка з реклами для Facebook, в той же час належних доказів на підтвердження їх сплати в зв`язку з виконанням умов Договору №2019-02 іР від 29.01.2019 позивачем суду не надано.

Згідно із заявою про долучення документів до матеріалів справи від 08.05.2020 позивачем до матеріалів справи долучено як доказ понесення витрат на послуги реклами в соціальній мережі Facebook роздруківку з приват банку, однак вказані докази суд не приймає до уваги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.80 ГПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Оскільки вказані докази не були подані позивачем разом з позовом, то воні не прийняті судом до розгляду.

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч. 1 чт. 22 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків, необхідна наявність всіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправна поведінка боржника, яка полягає у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов`язання; наявність шкоди (збитки - це грошове вираження шкоди); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина боржника, яка може бути виражена у формі умислу або необережності.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено наявність підстав для стягнення з відповідача збитків в розмірі 36 249,25 грн, в зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Позивач просить стягнути з відповідача 11 960,00 грн. витрат на правову допомогу адвоката.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 ст. 126 ГПК України закріплено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 ГПК України).

Згідно з ч.5 ст.126 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

На підтвердження понесення витрат на правову позивачем долучено матеріалів справи копію Договору про надання правової допомоги №06/20 від 01.03.2020, Додатковий договір №б/н до Договору про надання правової допомоги №06/20 від 01.03.2020, акт наданих послуг від 15.05.2020, рахунок №05/2020 від 14.05.2020 на суму 11 960,00 грн., платіжне доручення №224 від 15.05.2020 на суму 11 960,00 грн., копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю на ім`я Умероджа А.М., ордер на надання правничої (правової допомоги) №06/20 від 01.03.2020р.

Як вбачається з матеріалів справи, Умероджа А.М. приймав участь у судових засіданнях, що підтверджується протоколами судових засідань, складав та підписував процесуальні документи, подані позивачем, отже, суд приходить до висновку, що адвокатом були надані адвокатські послуги, пов`язані з розглядом даної справи в суді.

Враховуючи вищенаведене, співрозмірність винагороди за адвокатські послуги обсягам наданих послуг, складність справи, ціну позову, доведеність факту надання відповідних послуг позивачу, суд вважає за можливе задовольнити вимоги про стягнення витрат на послуги адвоката в розмірі 11 960 грн.

Відповідно до ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст.74, 76-80, 129, 236 - 240 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Гончарова Миколи Сергійовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Семенюка Василя Васильовича ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) 201 280 (двісті одну тисячу двісті вісімдесят) грн 00 коп - суму основного боргу, 754 (сімсот п`ятдесят чотири) грн 82 коп - 3 % річних, 3030 (три тисячі тридцять) грн 52 коп - витрати по сплаті судового збору та 11 960 (одинадцять тисяч дев`ятсот шістдесят) грн 00 коп - витрати на послуги адвоката.

3. В задоволенні іншої частини позову - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили через 20 днів з моменту виготовлення повного тексту рішення в разі не оскарження його в установленому порядку. Рішення може бути оскаржене в 20-денний строк до суду апеляційної інстанції.

Суддя Л.М. Шкурдова

Дата складення тексту рішення: 30.06.2020