РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.07.2020Справа № 910/3445/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Маринченка Я.В. розглянувши матеріали справи

за позовом Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго»

до Приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна академія управління персоналом»

про стягнення 16849,76 грн

Без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна академія управління персоналом» про стягнення 16849,76 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що Приватне акціонерне товариство «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна академія управління персоналом» не виконало взятих на себе зобов`язань за Договором про постачання теплової енергії в гарячій воді №3952//Ш від 01.01.2004, в частині своєчасної та повної оплати за надані послуги у період з 01.03.2018 по 30.04.2019, у зв`язку з чим, станом на 25.05.2019 за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 117797,10 грн, яка була оплачена відповідачем із порушенням визначених договором строків. З огляду на викладене, позивач просить стягнути з відповідача 3178,84 грн пені, 3221,43 грн 3% річних та 6664,55 грн інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.03.2020 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач у поданому до суду відзиві заперечив проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, зазначивши, що позивачем не обґрунтовано нарахування інфляційних втрат, також відповідач зазначив, що позивачем не надано належних доказів які б підтверджували порушення термінів оплати наданих послуг відповідачем.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до частини 1 статті 275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі-енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ст.714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Судом встановлено, що 01.01.2004 між Міжрегіональною академією управління персоналом (відповідач, споживач) та Львівським міським комунальним підприємством «Львівтеплоенерго» (позивач, енергопостачальна організація) укладено Договір №3952/Ш про постачання теплової енергії у гарячій воді, відповідно до умов якого, енергопостачальна організація бере на себе зобов`язання постачати споживачу теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобов`язується отримувати та оплачувати одержану теплову енергію за виставленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором (п.1 Договору).

Відповідно до п.2.1 Договору, теплова енергія постачається споживачу в обсягах згідно з Додатком №1 до цього договору у вигляді гарячої води на такі потреби опалення та вентиляції - в період опалювального сезону та гарячого водопостачання - протягом року згідно графіка, затвердженого органами місцевої влади.

Згідно пунктів 3.2.1, 3.2.2 Договору, споживач теплової енергії зобов`язується за кожним параметром в обсягах, які визначені в Додатку №1 до даного договору, не допускаючи їх перевищення. Виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені даним договором.

Пунктом 5.1 Договору визначено, що облік споживання теплової енергії проводиться за приладами обліку при їх наявності, а за відсутності - розрахунковим способом.

У п.6.1, 6.2 Договору визначено, що розрахунки за теплову енергію, щ споживається, проводяться виключно в грошовій формі відповідно до встановлених тарифів та іншими незабороненими чинним законодавством формами. Розрахунковим періодом є календарний місяць.

Споживач до 15-го числа місяця, наступного за звітним, сплачує енергопостачальній організації вартість фактично спожитої теплової енергії (п.6.3 Договору).

Відповідно до п.7 Договору, за невиконання або неналежне виконання сторонами зобов`язань за договором винна сторона відшкодовує іншій завдані збитки без зарахування неустойки. Відшкодування збитків та сплата неустойки не звільняє від виконання зобов`язань, крім випадку письмової відмови сторони.

Згідно з п.7.2.3 Договору, споживач несе відповідальність за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію у вигляді сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення.

Пунктом 10.1 Договору сторони погодили, що цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє о 01.10.2004.

Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення терміну його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

Додатком 1 до договору передбачено, що позивач відпускає теплову енергію в межах Q рік = 575,204 Гкал/рік.

За змістом ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Частиною 1 ст.12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Як вбачається із матеріалів справи та не заперечується відповідачем, позивач на підставі укладеного між сторонами договору надавав відповідачу послуги з постачання гарячої води, зокрема у період з 01.03.2018 по 30.04.2019. Спір між сторонами щодо кількості та якості наданих послуг відсутній.

Судом встановлено, що за вказаний період позивачем надано відповідачу послуг на загальну суму 117797,10 грн, яка не були оплачені відповідачем своєчасно, внаслідок чого, станом на 25.05.2019 за ним рахувалась вказана заборгованість, яка в подальшому була оплачена відповідачем.

Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи виставленими позивачем рахунками та банківськими виписками по розрахункам відповідача за спірний період.

На підставі викладеного, у зв`язку із несвоєчасною оплатою відповідачем отриманих послуг, позивачем заявлено вимоги про стягнення 3178,84 грн пені, 3221,43 грн 3% річних та 6664,55 грн інфляційних втрат.

Згідно до п.1 ст.193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Статтею 526 ЦК України визначено, що, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи встановлені судом факти, щодо неналежного виконання відповідачем умов договору в частині повної та своєчасної оплати послуг, суд приходить до висновку про доведеність та обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України).

Нормами ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності до положень статті 625 ЦК України, позивачем нараховано відповідачу 3% річних в розмірі 3221,43 грн. та інфляційні втрати в розмірі 6664,55 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок на відповідність вимогами чинного законодавства та умовам укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку щодо його обґрунтованості та наявності підстав для стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 3221,43 грн та інфляційні втрати в розмірі 6664,55 грн.

Також, стосовно заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача пені в розмірі 3178,84 грн. суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно з положеннями ст.546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ч. 1-2 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 1 ст. 547 Цивільного кодексу України визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Згідно з п.7.2.3 Договору, споживач несе відповідальність за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію у вигляді сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення.

Так, оскільки відповідачем допущено прострочення виконання своїх зобов`язань в частині своєчасного виконання зобов`язань по сплаті обумовлених договором платежів, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені є правомірними.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок суми пені, судом встановлено, що вказане нарахування проведено позивачем у відповідності до умов укладеного між сторонами договору та вимог чинного законодавства, а відтак вимоги позивача про стягнення з відповідача пені є обґрунтованими та підлягають задоволенню в межах заявленої позивачем суми в розмірі 3178,84 грн.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідачем не надано суду належних доказів на спростування викладених у позові обставин, в той час як заперечення останнього, викладені у відзиві на позов, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст.129 Господарського процесуального кодексу України, оскільки спір у даній справи виник у зв`язку із неправомірними діями відповідача, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі.

Враховуючи вкладене та керуючись ст.ст.13, 73, 74, 76, 77, 86, 129 ч.9 ст.165, ч.2 ст.178, ст.ст.232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна академія управління персоналом» (03039, м. Київ, вул. Фрометівська, буд. 2; ідентифікаційний код 00127522) на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» (79040, м. Львів, Д. Апостала, буд. 1; ідентифікаційний код 05506460) 3221 (три тисячi двісті двадцять один) грн 43 коп. трьох відсотків річних, 6664 (шість тисяч шістсот шістдесят чотири) грн 55 коп. інфляційних втрат, 3178 (три тисячi сто сімдесят вісім) грн 84 коп. пені, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102 (двi тисячi сто дві) грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено: 09.07.2020

Суддя Я.В. Маринченко