ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2020 р. Справа№ 910/1161/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Мартюк А.І.

Алданової С.О.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Юзікова Вадима Віталійовича

на рішення Господарського суду міста Києва

від 27.02.2020 (повний текст складено - 05.03.2020)

у справі №910/1161/20 (суддя - Пінчук В.І.)

за позовом Комунального підприємства "Міський магазин"

виконавчого органу Київради

(Київської міської державної адміністрації)

до Фізичної особи-підприємця Юзікова Вадима Віталійовича

про стягнення 108 429, 66 грн

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Міський магазин" виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) (надалі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Юзікова Вадима Віталійовича про стягнення 108 429, 66 грн, з яких: 76 984, 29 грн основного боргу, 10 284, 27 грн пені, 5 733, 00 грн - 3% річних та 15 428, 10 грн збитки від інфляції.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором щодо розміщення засобу пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі №ДС-П-10366/1187 від 08.11.2016 стосовно здійснення плати за облаштування та утримання місця торгівлі.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.02.2020 у справі №910/1161/20 позов задоволено.

Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 76 984, 29 грн основного боргу, 10 284, 27 грн пені, 5 733, 00 грн 3% річних, 15 428, 10 грн збитків від інфляції та 2 102, 00 грн судового збору.

Оскаржуване рішення господарського суду обґрунтовано тим, що відповідач в порушення покладеного на нього законом та договором обов`язку, своє зобов`язання щодо оплати за надані послуги не виконав, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 27.02.2020 у справі №910/1161/20 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийняте при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також наявна невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції. Відтак, оскаржуване судове рішення у цій справі ухвалене із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивачем не надавалися відповідачу жодних послуг, зазначених у договорі щодо розміщення засобу пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі №ДС-П-10366/1187. На думку скаржника, місцевим господарським судом залишено поза увагою те, що 16.02.2017 відповідач припинив здійснювати підприємницьку діяльність за адресою м. Київ, вул. Кіото, 19.

Крім того, відповідачем було надано позивачу лист-повідомлення з проханням демонтувати нелегально встановлені засоби торгівлі поряд з місцем, виділеним згідно договору №ДС-П-10366/1187, оскільки це наносить збитки відповідачу. Позивач жодним чином не відреагував на вказане повідомлення, чим порушив п. 3.2.3 договору №ДС-П-10366/1187, а саме забезпечення демонтажу (переміщення) самовільно розміщеного іншою особою засобу пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі в місці. Відтак, у зв`язку із порушенням умов договору №ДС-П-10366/1187 відповідач фактично повідомив позивача про відмову від вказаного договору листом-повідомленням від 16.02.2017, а отже договір припинив свою дію.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.04.2020, апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Юзікова Вадима Віталійовича передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючої судді Зубець Л.П. (суддя - доповідач), суддів: Мартюк А.І., Алданової С.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.04.2020 відкрито апеляційне провадження у справі №910/1161/20 за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Юзікова Вадима Віталійовича на рішення Господарського суду міста Києва від 27.02.2020.

Відповідно до ч. 3 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до п. п. 4, 5 ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо.

З огляду на викладене, розгляд апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Юзікова Вадима Віталійовича на рішення Господарського суду міста Києва від 27.02.2020 у справі №910/1161/20 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Також роз`яснено учасникам справи право та встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, заяв та клопотань до суду апеляційної інстанції.

Позивач у порядку ст. 263 Господарського процесуального кодексу України скориставшись своїм правом, подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Зокрема, у своєму відзиві, позивач зазначає, що протягом дії договору відповідач не звертався до позивача про переміщення засобу пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі в інше місце в порядку п 3.3.1, зменшення плати за облаштування та утримання місця в порядку п. 3.3.2 договору або розірвання договору в порядку п. 9.3.1 договору.

Посилання відповідача про відсутність акту огляду місця одночасно з підписанням договору ніяким чином не спростовує факт надання послуг, оскільки даний акт не є актом прийому-передачі місця, а сам договір не є договором оренди.

Позивач зазначає, що незважаючи на те, що відповідачем не були підписані акти приймання-передачі послуг з облаштування та отримання місця, підписання яких сторонами є обов`язковим відповідно до п. 2.5 та п. 4.2 договору, а також на відсутність в матеріалах справи доказів направлення відповідачу актів приймання-передачі послуг, фактичні дії позивача та відповідача після укладення договору дають підстави вважати, що сторони приступили до виконання договору.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, 08.11.2016 на підставі протоколу про результати торгів №47 від 13.10.2016 між позивачем (сторона 1) та відповідачем (сторона 2) був укладений договір №ДС-П-10366/1187 щодо розміщення засобу пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі (надалі - Договір).

Відповідно до умов Договору відповідач отримав можливість провадити підприємницьку діяльність засобом пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі, який розміщується за адресою: м. Київ, вул. Кіото, 19 та отримувати послуги з облаштування і утримання вказаного місця.

Згідно п. 2.1 Договору загальна плата за облаштування та утримання засобу пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі за дванадцять місяців складає 130 016, 48 грн (в т.ч. ПДВ).

Починаючи з дати укладення цього договору плата за облаштування та утримання засобу пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі за один місяць складає 10 834, 71 грн (в т.ч. ПДВ) (п. 2.2 Договору).

Плата за облаштування та утримання місця, зазначена в п.2.2 Договору, сплачується відповідачем на рахунок позивача щомісячно, починаючи з другого місяця дії цього договору протягом перших п`яти календарних днів другого місяця у вигляді платежу в розмірі, не менше ніж плата за облаштування та утримання місця за місяць, з обов`язковим підписанням акта приймання-передачі послуг з облаштування та утримання місця за місяць протягом п`яти робочих днів з дня настання наступного місяця (п. 2.5 Договору).

Пунктом 2.6 Договору передбачено, що гарантійний внесок, який був внесений стороною 2 для участі в торгах, першочергово зараховується як частина або вся сума авансового платежу, зазначеного в п.2.7 цього договору, а залишок, якщо лишився, зараховується як частина плати за цим договором в наступний черговий платіж (наступні чергові платежі). Якщо сума гарантійного внеску є меншою авансового платежу, сторона 2 зобов`язана сплатити обсяг коштів, яких не вистачає, в строк, зазначений в п.2.7 цього договору.

Відповідно до п. 2.7 Договору зобов`язання відповідача по сплаті плати за облаштування та утримання місця забезпечується у вигляді авансового платежу в розмірі не менше ніж плата за облаштування та утримання місця за три місяці, а саме: відповідач сплачує авансовий платіж протягом 10 календарних днів з дати підписання цього договору, а позивач зараховує авансовий платіж як плату за облаштування та утримання місця за перший та два останніх місяці строку дії цього договору.

Ненадання чи несвоєчасне надання в строк, зазначений у пункті 2.5 цього договору підписаного стороною-2 акту приймання-передачі послуг з облаштування та утримання місця, сторони трактують як згоду прийняття стороною-2 послуг за цим договором належним чином і в повному обсязі, та стверджують, що сторона-2 погоджується зі своїми фінансовими зобов`язаннями по розрахункам за надані послуги з облаштування та утримання місця (пункт 2.8 Договору).

У випадку, якщо гарантійний внесок, який був внесений строною 2 для участі у торгах, є більшим, ніж загальна сума цього договору, різниця повертається стороні 2 протягом двадцяти одного робочого дня з дня підписання сторонами цього договору (пункт 2.9 Договору).

Сторони у пункті 3.4.1 Договору встановили, що сторона 2 зобов`язана вносити своєчасно та в повному обсязі плату за облаштування та утримання місця на відповідний рахунок сторони 1 згідно з реквізитами, зазначеними в главі 13 цього договору, у розмірі та на умовах, визначених у цьому договорі.

Як передбачено пунктами 3.1.1, 3.1.4 Договору сторона 1 має право вимагати від сторонни 2 своєчасної та в повному обсязі сплати платежів за облаштування та утримання місця на відповідний рахунок сторони 1 згідно з реквізитами, зазначеними в главі 13 цього договору, у розмірі та на умовах, визначених у цьому договорі; стягнути із сторони 2 заборгованість з плати за облаштування та утримання місця та інші збитки, заподіяні нею невиконанням своїх зобов`язань за цим договором, шляхом звернення стягнення на її кошти та майно в порядку, визначеному законодавством України.

Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє з 08.11.2016 до 07.11.2017, а в частині сплати стороною 2 плати за облаштування та утримання місця - до повного виконання своїх зобов`язань (пункт 4.1 Договору).

У пункті 4.2 Договору визначено, що протягом п`яти робочих днів після закінчення кожного місяця протягом строку дії цього договору сторони підписують відповідний акт приймання-передачі послуг.

Згідно з пунктом 5.3 Договору при невиконанні або порушенні однією із сторін умов цього договору та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України, договір може бути розірваний достроково на вимогу однієї із сторін відповідно до умов, зазначених в цьому договорі, або за рішенням суду.

Відповідно до пункту 9.2 Договору одностороння відмова від цього договору не допускається, крім випадків, передбачених пунктами 3.1.3 та 9.5 цього Договору.

Пунктом 9.3.5 Договору передбачено, що договір припиняється у разі невиконання або систематичного неналежного виконання сторонами умов цього договору, в тому числі невиконання стороною 2 пунктів 2.5-2.7, 3.4.1, 3.4.2, 3.4.6 цього Договору.

За наявності підстав для розірвання договору, зазначених у пункті 9.3 договору, сторона 1 має право в односторонньому порядку розірвати цей договір шляхом направлення стороні 2 не менше ніж за 10 календарних днів до дати розірвання договору письмового повідомлення із зазначенням підстав розірвання, а засіб пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі, що розміщується згідно з цим договором, підлягає демонтажу (переміщенню) з місця за рахунок сторони 2 протягом 2 (двох) календарних днів з дня отримання стороною 2 відповідного письмового повідомлення (пункт 9.5 Договору).

У випадку розірвання договору кошти, сплачені стороною 2 за цим договором, не повертаються (пункт 9.6 Договору).

Сторони у якості додатку до договору підписали вимоги чинного законодавства України, яких необхідно дотримуватись під час здійснення роздрібної торгівлі через засіб пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що відповідачем на виконання умов договору №ДС-П-10366/1187 від 08.11.2016 були здійснені платежі у розмірі 18 000, 00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями: від 07.10.2016 №УТП00002249 та від 12.04.2017 №УТП00001206

Натомість, загальний розмір платежів за період з листопада 2016 року по липень 2017 року становить 94 984, 29 грн.

Сума несплачених платежів складає 76 984, 29 грн.

Пунктом 5.1 Договору передбачено, що за несвоєчасну плату платежів за облаштування та утримання засобу пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі відповідач сплачує на користь позивача пеню в розмірі 0,5% від розміру несплачених платежів за облаштування та утримання засобу пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі за кожний день прострочення, але не більше розміру, встановленого законодавством України.

За неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань, останньому на підставі п. 5.1 Договору нарахована пеня в розмірі 10 284, 27 грн, а також на підставі ст. 625 ЦК України нараховані 3% річних в розмірі 5 733, 00 грн та збитки від інфляції в розмірі 15 428, 10 грн.

Отже, предметом спору за даним позовом є стягнення вартості несплачених платежів за облаштування та утримання засобу пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості щодо несплачених платежів за облаштування та утримання засобу пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Здійснивши перевірку правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає правомірними висновки суду першої інстанції щодо задоволення позову, а твердження скаржника вважає безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (надалі -ЦК України) підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Зі змісту укладеного сторонами договору вбачається, що останній за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) договір є підставою для виникнення господарських зобов`язань.

Частина 1 статті 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно вимог статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості тверджень відповідача про те, що позивач безпідставно заявляє вимоги щодо стягнення з нього (Фізичної особи - підприємця Юзікова Вадима Віталійовича) щомісячних платежів в розмірі 76 984, 29 грн за договором №ДС-П-10366/1187 від 08.11.2016, оскільки послуги передбачені вказаним договором не були надані, а саме не забезпечено демонтаж (переміщення) самовільно розміщеного іншою особою засобу пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі поряд з місцем, виділеним, згідно договору №ДС-П-10366/1187 від 08.11.2016.

Пункт 9 Порядку провадження торговельної діяльності та правил торговельного обслуговування на ринку споживчих товарів, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 15.06.2006 №833 (далі - Порядок №833), визначає, що торговельні об`єкти розміщуються в установленому порядку.

Згідно з пунктом 30 Порядку №833 продаж продовольчих товарів, готових до вживання, а також тих, що швидко псуються, інших продовольчих товарів (у тому числі овочів і фруктів) за межами торговельного приміщення (виїзна, виносна торгівля) здійснюється із розміщенням тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності відповідно до Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" за умови дотримання встановлених для таких товарів температурного режиму зберігання і санітарних норм.

Відповідно до частини 4 статті 28 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Пунктом 2 частини 1 статті 10 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" до повноважень міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить затвердження правил благоустрою територій населених пунктів.

Правила роботи дрібнороздрібної торговельної мережі від 08.07.1996 №369 (далі - Правила №369) затверджено відповідно до Постанови №833.

Пункт 3 Правил №369 визначає, що роздрібна торгівля через дрібнороздрібну торговельну мережу є однією із форм позамагазинного продажу товарів, при якій приміщення не мають торговельного залу для споживачів.

Продаж товарів здійснюється через: пункти некапітальної забудови - кіоски, ларі, ларьки, палатки, павільйони для сезонного продажу товарів, торговельні автомати; засоби пересувної мережі - автомагазини, автокафе, авторозвозки, автоцистерни, лавки-автопричепи, візки, спеціальне технологічне обладнання (низькотемпературні лотки-прилавки), розноски, лотки, столики тощо.

Як зазначено у пункті 16 Правил №369, розміщення пунктів дрібнороздрібної торговельної мережі здійснюється суб`єктом господарювання відповідно до вимог Земельного кодексу України та законодавства про благоустрій населених пунктів, планування та забудову територій, санітарного та епідемічного благополуччя населення, пожежну охорону, державну автоінспекцію та архітектуру.

З метою врегулювання питань провадження підприємницької діяльності шляхом використання засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі та об`єктів сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі, а також упорядкування розміщення таких засобів і об`єктів торгівлі на території міста Києва, в межах функцій органу місцевого самоврядування Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) 02.04.2015 №300 було затверджено Порядок розміщення засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі та об`єктів сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі в місті Києві (далі - Порядок №300).

Пунктом 3 Розпорядження про затвердження Порядку №300 від 02.04.2015 встановлено, що розміщення засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі та об`єктів сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі на території міста Києва здійснюється відповідно до схеми розміщення засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі та схеми розміщення об`єктів сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі на території міста Києва, розроблених з урахуванням зонування розміщення засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі та об`єктів сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі в місті Києві та затверджених розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Пунктом 4 вищезазначеного Розпорядження встановлено, що право на розміщення засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі виборюється на торгах.

Самовільно розміщені (встановлені) засоби пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі підлягають демонтажу (переміщенню) в порядку, визначеному Правилами благоустрою міста Києва, затвердженими рішенням Київської міської ради від 25 грудня 2008 року №1051/1051 (пункт 5.2 Порядку №300).

Пунктом 5 Розпорядження про затвердження Порядку №300 визначено, що суб`єкти господарювання, визначені переможцями торгів, здійснюють розміщення засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі та об`єктів сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі на території міста Києва після укладення договору щодо розміщення засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі та об`єктів сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі відповідно до Порядку розміщення засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі та об`єктів сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі в місті Києві, затвердженого пунктом 1 цього Розпорядження, та договору щодо пайової участі в утриманні об`єкта благоустрою відповідно до рішення Київської міської ради від 24 лютого 2011 року №56/5443 "Про затвердження Порядку визначення обсягів пайової участі (внеску) власників тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі, власників (користувачів) майданчиків для харчування біля стаціонарних закладів ресторанного господарства в утриманні об`єктів благоустрою м. Києва та внесення змін до деяких рішень Київської міської ради" та пункту 4 рішення Київської міської ради від 04 вересня 2014 року №62/62 "Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 24 лютого 2011 року №56/5443 "Про затвердження Порядку визначення обсягів пайової участі (внеску) власників тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі в утриманні об`єктів благоустрою м. Києва та внесення змін до деяких рішень Київської міської ради" та деяких рішень Київської міської ради".

Пунктом 6 Розпорядження про затвердження Порядку №300 визначено комунальне підприємство "Міський магазин" виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) замовником робіт з облаштування та утримання місць для розміщення засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі та об`єктів сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі на території міста Києва, організатором торгів на право розміщення засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі та об`єктів сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі та уповноважено останнього за результатами зазначених торгів укладати договори із суб`єктами господарювання щодо розміщення засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі та об`єктів сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі.

Відповідно до вищезазначених положень законодавства та на підставі протоколу про результати торгів від 13.10.2016 №47 було укладено договір №ДС-П-10366/1187 від 08.11.2016 щодо розміщення засобу пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі з відповідачем, що і передбачено пунктом 1.1 Договору.

Як вказувалось вище, пунктом 1.1 Договору встановлено, що сторона 2 на підставі протоколу про результати торгів від 13.10.2016 №47 отримує можливість провадити підприємницьку діяльність в засобі пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі, який розміщується у визначеному згідно пунктів 1.2 та 1.3 цього договору місці, відповідає вимогам, що зазначені у пункті 1.4 договору, та отримує послуги з облаштування і утримання місця, а сторона 1 надає послуги з облаштування та утримання місця на умовах, визначених цим договором.

Пунктом 1.2 Договору передбачено, що місце визначене відповідно до схеми розміщення засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі на території міста Києва, затвердженої розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №952 від 25.09.2015, №731 від 23.07.2015, №291 від 27.04.2016.

Пунктом 1.3 Договору визначено, що місце знаходиться за адресою: вул. Кіото, буд. 19.

Зі змісту вказаних пунктів договору вбачається, що сторонами у договорі було чітко визначено місце розташування відповідачем засобу пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі.

Так, відповідач отримав право на розміщення засобу пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі за адресою: вул. Кіото, буд. 19, що підтверджується зазначеним вище протоколом про результати торгів (том 1, аркуш справи 44).

Як вбачається з матеріалів справи, пунктом 3.3.2 Договору передбачено, що відповідач має право звернутись до Комунального підприємства "Міський магазин" виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) із клопотанням щодо відповідного зменшення плати за облаштування та утримання місця, якщо з незалежних від неї обставин змінилися умови, передбачені цим договором, або істотно погіршився стан місця не з вини відповідача.

У випадку зміни містобудівної ситуації, державних будівельних норм, зміни у розташуванні інженерних мереж, що унеможливлює облаштування та утримання місця з метою діяльності засобу пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі, згідно умовами цього договору відповідач має право за погодженням із позивачем перемістити такий засіб тимчасово в інше місце (п. 3.3.1 Договору).

Згідно п. 4.1 Договору договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє з 08.11.2016 до 07.11.2017, а в частині сплати відповідачем плати за облаштування та утримання місця - до повного виконання своїх зобов`язань.

Пунктом 5.3 Договору передбачено, що при невиконані або порушені однією із сторін умов цього договору та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України, договір може бути розірваний достроково на вимогу однієї із сторін відповідно до умов зазначених в цьому договорі, або за рішенням суду.

Згідно п. 9.2 Договору одностороння відмова від цього договору не допускається, крім випадків передбаченими пунктами 3.1.3 та п. 9.5 цього договору, а саме у разі прострочення відповідачем плати за облаштування та утримання місця, а також за наявності підстав передбачених п. 9.3 договору, зокрема у разі звернення відповідача із заявою про розірвання договору за 30 календарних днів до дати розірвання.

Частиною 1 статті 903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з пунктом 2.5 Договору плата за облаштування та утримання місця, зазначена у пункті 2.2 цього договору, сплачується стороною 2 на рахунок сторони 1 щомісячно, починаючи з другого місяця дії цього договору протягом перших п`яти календарних днів другого місяця у вигляді платежу в розмірі не менше, ніж плата за облаштування утримання місця за місяць з обов`язковим підписанням акта приймання-передачі послуг з облаштування та утримання місця за місяць протягом п`яти робочих днів з дна настання наступного місяця.

Пунктом 2.8 Договору передбачено, що ненадання чи несвоєчасне надання в строк, зазначений у пункті 2.5 цього договору підписаного стороною 2 акту приймання-передачі послуг з облаштування та утримання місця, сторони трактують як згоду прийняття стороною 2 послуг за цим договором належним чином і в повному обсязі, та стверджують, що сторона 2 погоджується зі своїми фінансовими зобов`язаннями по розрахункам за надані послуги з облаштування та утримання місця.

Відповідно до пункту 3.4.1 Договору сторона 2 зобов`язана вносити своєчасно та в повному обсязі плату за облаштування та утримання місця на відповідний рахунок сторони 1 згідно з реквізитами, зазначеними в главі 13 цього договору, у розмірі та на умовах, визначених у цьому договорі.

Як передбачено пунктами 3.1.1, 3.1.4 Договору сторона 1 має право вимагати від сторони 2 своєчасної та в повному обсязі сплати платежів за облаштування та утримання місця на відповідний рахунок сторони 1 згідно з реквізитами, зазначеними в главі 13 цього договору, у розмірі та на умовах, визначених у цьому договорі; стягнути із сторони 2 заборгованість з плати за облаштування та утримання місця та інші збитки, заподіяні нею невиконанням своїх зобов`язань за цим договором, шляхом звернення стягнення на її кошти та майно в порядку, визначеному законодавством України.

У пункті 4.2 Договору визначено, що протягом п`яти робочих днів після закінчення кожного місяця протягом строку дії цього договору сторони підписують відповідний акт приймання-передачі послуг.

Отже, проаналізувавши вищевказані умови договору, колегія суддів зазначає, що останні не покладають обов`язку щодо щомісячного направлення акту приймання-передачі послуг за договором саме на КП "Київський магазин". При цьому, у пункті 2.8 договору сторонами погоджено, що плата за облаштування та утримання місця, зазначена у пункті 2.2 цього договору (1 805, 78 грн), сплачується стороною 2 на рахунок сторони 1 щомісячно, в розмірі не менше, ніж плата за облаштування утримання місця за місяць.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідач не звертався до позивача з вимогою дострокового розірвання договору №ДС-П-10366/1187 від 08.11.2016, (в порушення ст. 74 ГПК України, доказів звернення до позивача із вказаною вимогою суду не надано).

Даний договір не визнавався в судовому порядку недійсним, щодо його істотних умов сторонами досягнуто згоди, а відтак його умови (у тому числі щодо місячної плати за договором) є обов`язковим до виконання сторонами, а тому відповідач зобов`язаний був виконувати свої зобов`язання щодо сплати платежів за облаштування та утримання засобу пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі відповідно до умов вказаного договору.

Крім того, як було встановлено вище, 16.02.2017 відповідач звернувся із заявою до позивача, в якій зобов`язався сплатити заборгованість за вказаним договором. Тобто відповідач погодився з тим, що має заборгованість, однак в порушення умов договору №ДС-П-10366/1187 від 08.11.2016 свій обов`язок не виконав.

Наявність у відповідача заборгованості у розмірі 76 984, 29 грн перед позивачем доведена належними та допустимим доказами і відповідачем не спростовано.

Отже, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 76 984, 29 грн основної заборгованості за договором підлягають задоволенню.

У позовній заяві позивач також просив суд стягнути з відповідача 10 284, 27 грн пені. З приводу цієї частини позовних вимог колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків, сплата неустойки (ст. 611 ЦК України).

У відповідності зі статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань").

Частина 6 статті 232 ГК України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 5.1 Договору встановлено, що за несвоєчасну сплату платежів за облаштування та утримання місця сторона 2 сплачує на користь сторонни 1 пеню в розмірі 0,5% від розміру несплачених платежів за облаштування та утримання місця за кожен день прострочення, але не більше розміру, встановленого законодавством України.

Апеляційний господарський суд, перевіривши, за допомогою програми "Ліга:Закон", розрахунок пені, наведений позивачем та судом першої інстанції, дійшов висновку, що сума пені у розмірі 10 284, 27 грн є арифметично правильною.

Щодо вимог про стягнення з відповідача 5 733, 00 грн 3% річних та 15 428, 10 грн інфляційних втрат суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку статті 625 Цивільного кодексу України є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунки 3% річних та збитків від зміни індексу інфляції, наведених позивачем та судом першої інстанції, колегія суддів погоджується, що стягнення 3% річних у розмірі - 5 733, 00 грн та індексу інфляції у розмірі - 15 428, 10 грн є арифметично правильними та нараховані відповідно до чинного законодавства, а тому суд першої інстанції правомірно повністю задовольнив позовні вимоги в цій частині.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Таким чином, місцевий господарський суд правильно зазначив, що, оскільки права та охоронювані законом інтереси позивача, за захистом яких той звернувся до суду, порушено відповідачем, то позовні вимоги про стягнення 108 429, 66 грн підлягають задоволенню.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Юзікова Вадима Віталійовича на рішення Господарського суду міста Києва від 27.02.2020 у справі №910/1161/20 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.02.2020 у справі №910/1161/20 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що, за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню до Верховного Суду судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Юзікова Вадима Віталійовича на рішення Господарського суду міста Києва від 27.02.2020 у справі №910/1161/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.02.2020 у справі №910/1161/20 залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Фізичною особою-підприємцем Юзіковим Вадимом Віталійовичем.

4. Матеріали справи №910/1161/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених ст. 287 ГПК України та у строки, встановлені ст. 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено - 01.07.2020.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді А.І. Мартюк

С.О. Алданова