ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2020 р.м. ХарківСправа № 922/178/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жиляєва Є.М.

при секретарі судового засідання Волевському Л.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз"(01021, м. Київ, Кловський узвіз, 9/1)
до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз"(61004, м. Харків, вул. Москалівська, буд. 57/59)
про зобов`язання вчинити певні дії
за участю представників:

позивача - Жирний, довіреність № 1-2265 від 23.01.2020,

відповідача - Мар`їна І.О., довіреність №007.1Др-11-0120 від 02.01.2020,

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Харківської області подано позов Акціонерного товариства "Укртрансгаз" до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" про зобов`язання АТ "Харківміськгаз" використовувати при здійсненні обліку природного газу лічильники на комерційних ВОГ (ПВВГ) АТ «Укртрансгаз" на базі ультразвукових лічильників газу FLOWSIC 600, встановлених на ГРС 1 м. Харків вихід «Місто», ГРС 2 м. Харків вихід «Місто», ГРС 5 м. Харків вихід «ТЕЦ» з моменту вводу їх в комерційну експлуатацію, як таких, що відповідають вимогам Технічного регламенту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, введеного в дію Постановою КМУ від 13.01.2016 № 94 та ДСТУ ГОСТ 8.586.1-5:2009 (ИСО 5167-1-4:2003) «Метрологія. Вимірювання витрати та кількості рідини й газу із застосуванням стандартних звужувальних пристроїв».

Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи складається зі сплати судового збору за подання даного позову до суду у розмірі 2102,00 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 27.01.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 25.02.2020 об 11:00.

18.02.2020 через загальний відділ діловодства Господарського суду Харківської області від відповідача надійшов відзив (вх. № 4313) з додатковими документами, які досліджено та приєднано до матеріалів справи.

25.02.2020 через загальний відділ діловодства Господарського суду Харківської області від позивача надійшло клопотання про продовження строку для подання відповіді на відзив (вх. № 4919).

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 25.02.2020 у підготовчому засідання оголошено перерву до 12.03.2020 до 14:00, на підставі ч. 5 ст. 183 ГПК України.

02.03.2020 через загальний відділ діловодства Господарського суду Харківської області від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. № 5492) з додатковими документами, які досліджено та приєднано до матеріалів справи.

06.03.2020 через загальний відділ діловодства Господарського суду Харківської області від позивача (вх. № 5995) з додатковими документами, які досліджено та приєднано до матеріалів справи.

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 12.03.2020 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, до 26.04.2020 відповідно до п. 3 ст. 177 ГПК України, в підготовчому засіданні оголошено перерву до 14.04.2020 до 12:00, відповідно до ч. 5 ст. 183 ГПК України.

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 14.04.2020 клопотання позивача про відкладення розгляду справи задоволено, підготовче засідання відкладено на 27.04.2020 на 15:00.

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 27.04.2020 підготовче засідання відкладено на 13.05.2020 на 11:00.

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 13.05.2020 клопотання відповідача про відкладення розгляду справи задоволено, підготовче засідання відкладено на 26.05.2020 на 09:30.

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 26.05.2020 клопотання відповідача про відкладення розгляду справи задоволено та підготовче засідання відкладено на 09.06.2020 на 09:15.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 09.06.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 23.06.2020 на 10:30.

Позивач у судове засідання 23.06.2020 з`явився, заявлений позов підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві та наполягав на задоволенні позову.

Відповідач у судове засідання 23.06.2020 з`явився, проти позову заперечив повністю з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

З огляду на те, що у матеріалах справи достатньо документів для правильного вирішення спору по даній справі, у судовому засіданні 23.06.2020 на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду по даній справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заявлені позовні вимоги та заперечення проти них, заслухавши пояснення представника позивача, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

Позивач звернувся з даним позовом, в якому зазначає про те, що АТ «Укртрансгаз» як оператором газотранспортної системи протягом 2016-2017 років було проведено ремонт пунктів виміру витрати газу (далі - ПВВГ) на:

- ГРС 1 м. Харків вихід «Місто»;

- ГРС 2 м. Харків вихід «Місто»;

- ГРС 5 м. Харків вихід «ТЕЦ», як таких, які не відповідали вимогам ДСТУ ГОСТ 8.586.1-5:2009 (ИСО 5167-1-4:2003) «Метрологія. Вимірювання витрати та кількості рідини й газу із застосуванням стандартних звужувальних пристроїв» (наказ Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 30.12.2009 № 486 «Про прийняття міждержавних стандартів як національних, скасування чинності національних стандартів»).

Позивачем вказано, що під час ремонту ВОГ (ПВВГ) на ГРС було встановлено сучасні високоточні ультразвукові лічильники газу на заміну ВОГ, побудованого на методі змінного перепаду тиску за радянським стандартом РД 50-213-80, який втратив чинність.

Так, після ремонту ПВВГ на ГРС, існуючий ВОГ із звужуючим пристроєм використовується лише в якості контрольної системи, оскільки він не може використовуватися навіть в якості дублюючого пристрою через його невідповідність вимогам ДСТУ ГОСТ 8.586.1-5:2009 (ИСО 5167-1-4:2003) «Метрологія. Вимірювання витрати та кількості рідини й газу із застосуванням стандартних звужувальних пристроїв».

Позивачем вказано, що ДП «УКРМЕТРТЕСТСТАНДАРТ» сертифікатами відповідності (відомості щодо відповідних сертифікатів відповідності наведені в деклараціях UA.TR.001 39 64-17, UA.TR.001 39 29-17 та UA.TR.001 39 60-17, що додаються) в комплекті з іншими документами, підтвердив відповідність ПВВГ на ГРС вимогам Технічного регламенту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, затвердженого постановою КМУ від 13.01.2016 № 94.

Оскільки АТ «Укртрансгаз» має повний комплект документів, виданих Територіальним органом Департаменту технічного регулювання Мінекономрозвитку України (ДП «УКРМЕТРТЕСТСТАНДАРТ»), що підтверджують відповідність ВОГ (ПВВГ) вимогам Технічного регламенту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки (введено в дію Постановою КМУ від 13.01.2016 № 94), АТ «Харківміськгаз» було запропоновано ввести нові прилади обліку в комерційну експлуатацію.

При цьому, позивачем зауважено, що АТ «Укртрансгаз» зверталося до АТ «Харківміськгаз» листами: від 05.10.2017 № 2102ВИХ-17-110 (ГРС 5 м. Харків), від 11.12.2017 №2102ВИХ-17-313 (ГРС 1 м. Харків), від 23.01.2018 № 2102ВИХ-18-20 (ГРС 2 м. Харків) щодо введення в комерційну експлуатацію нових ВОГ на ГРС.

В листах, на виконання пункту 16 глави 2 розділу III Кодексу ГТС, за 10 робочих днів була призначена зустріч фахівців AT «Харківміськгаз»» та AT «Укртрансгаз» для проведення робіт з перевірки відповідності вузла обліку газу вимогам чинних нормативних документів та впровадження вузла обліку газу в експлуатацію.

Представники AT «Харківміськгаз» під час роботи комісій з прийняття ПВВГ на базі ультразвукових лічильників були ознайомлені з комплектом документації, виданої уповноваженим органом Мінекономрозвитку України.

Відповідно до п. 18 глави 2 розділу III Кодексу ГТС у разі відповідності комерційного ВОГ (ПВВГ) вимогам технічних регламентів та норм, правил і стандартів, що підтверджується уповноваженими на це організаціями, оператор суміжної системи або інших суб`єктів, безпосередньо підключених до газотранспортної системи, не може відмовити власнику комерційного ВОГ (ПВВГ) у підписанні акта введення ВОГ (ПВВГ) у комерційну експлуатацію.

Однак, позивачем наголошено про те, що всупереч вимог п. 18 глави 2 розділу III Кодексу ГТС AT «Харківміськгаз» безпідставно відмовив власнику комерційного ВОГ (ПВВГ) у підписанні акта введення нових ВОГ (ПВВГ) у комерційну експлуатацію.

Позивачем у позові вказано, що AT «Харківміськгаз» висунув необґрунтовані та штучно надумані доводи для неприйняття в комерційну експлуатацію нових вузлів обліку газу на базі ультразвукових лічильників газу, ігноруючи факт їх більшої точності, надійності та достовірності. Такими діями AT «Харківміськгаз» фактично порушує права, законні інтереси та обов`язки Позивача здійснювати облік природного газу згідно п. 2 глави 2 розділу III Кодексу ГТС та 3.1 Технічної угоди про умови приймання-передачі природного газу на газорозподільних станціях від 25.08.2006 засобами обліку AT «Укртрансгаз», які встановлені згідно технічних рішень AT «Укртрансгаз» та відповідають вимогам Технічного регламенту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, який введено в дію Постановою КМУ від 13.01.2016 № 94 та щодо введення в експлуатацію яких, за таких умов, AT «Харківміськгаз» з урахуванням вимог п. 18 глави 2 розділу III Кодексу ГТС відмовити не може.

Позивач вважає, що AT «Харківміськгаз» неправомірно нехтує вимогами Закону України «Про ринок природного газу», Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», Кодексу ГТС, Технічної угоди про умови приймання-передачі природного газу на газорозподільних станціях від 25.08.2006, які, зокрема, визначають, що комерційний облік природного газу проводиться на комерційному ВОГ (ПВВГ) сторони, що передає природний газ - AT «Укртрансгаз», при цьому AT «Харківміськгаз» не може відмовити власнику комерційного ВОГ (ПВВГ) у підписанні акта введення ВОГ (ПВВГ) у комерційну експлуатацію, якщо такий комерційного ВОГ (ПВВГ) відповідає вимогам технічних регламентів та норм, правил і стандартів, що підтверджується уповноваженими на це організаціями.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Відповідач із позовними вимогами не погодився, в обґрунтування своїх заперечень наголосив про те, що було проведено реконструкцію ВОГ, а не ремонт існуючих приладів обліку газу, протягом експлуатації старі ВОГ на ЗП проходили спільні перевірки, передбачені Кодексом ГТС. ВОГ на ЗП опломбовані пломбами обох сторін АТ «Укртрансгаз» та АТ «Харківміськгаз», ЗВТ, що входять до складу цих ВОГ проходили своєчасну повірку. Акти спільних перевірок та опломбування ВОГ на ЗП, а також копії свідоцтв про повірку ЗВТ свідчать про визнання даних ВОГ обома сторонами як комерційними. Комерційні ВОГ на ЗП відповідають всім чинним документам нормативно-правовим, договорам, угодам. Рішенням суду по справі № 910/7339/19 року встановлено обов`язок АТ «Укртрансгаз» вести облік протранспортованого природного газу по лічильникам, що зазначені у договорі № від 17.12.2015 року. Зобов`язання АТ «Харківміськгаз» використовувати при здійсненні обліку природного газу комерційні ВОГ (ПВВГ) АТ «Укртрансгаз» на базі нових ультразвукових лічильників газу FLOWSIK 600 не підлягає виконанню, бо лічильники не введені в експлуатацію.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд виходить з наступного.

Предметом позову є вимога про зобов`язання АТ "Харківміськгаз" використовувати при здійсненні обліку природного газу нові лічильники на комерційних ВОГ (ПВВГ) АТ «Укртрансгаз" на базі ультразвукових лічильників газу FLOWSIC 600, встановлених на ГРС 1 м. Харків вихід «Місто», ГРС 2 м. Харків вихід «Місто», ГРС 5 м. Харків вихід «ТЕЦ» з моменту вводу їх в комерційну експлуатацію, як таких, що відповідають вимогам Технічного регламенту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, введеного в дію Постановою КМУ від 13.01.2016 № 94 та ДСТУ ГОСТ 8.586.1-5:2009 (ИСО 5167-1-4:2003) «Метрологія. Вимірювання витрати та кількості рідини й газу із застосуванням стандартних звужувальних пристроїв».

Посилаючись на Закон України «Про ринок природного газу», Кодекс газотранспортної системи, Закон України «Про метрологію та метрологічну діяльність», позивач вказує про наявність підстав після проведення ремонту ПВВГ на ГРС ввести в комерційну експлуатацію ВОГ на ГРС та відповідно по ним вести облік протранспортованих обліків природного газу.

При цьому суд зазначає, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (ч.1 ст.11 ЦК України).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, ( ч. 2 ст.11 ЦК України)

Як свідчать матеріали справи, між сторонами укладено технічну угоду від 25.08.2006 року.

Умовами технічної угоди передбачено приймання-передачі природного газу на газорозподільних станціях на звужуючих пристроях.

Пунктом 4.1. заміна або ревізія звужуючих пристроїв фахівцями Трансгазу проводиться в присутності представника Міськгазу, який викликається письмовим повідомленням не пізніше як за добу в таких випадках: первинне встановлення, періодична повірка (метрологічна атестація) звужуючого пристрою; перехід із зимового на літній режим і навпаки; у разі виробничої необхідності; по обґрунтованій вимозі однієї з сторін.

Пунктом 9.5 У разі неможливості досягнення згоди шляхом переговорів спірні питання передаються на розгляд до господарського суду України для вирішення в установленому порядку згідно з Господарським процесуальним кодексом і умовами цієї угоди.

Відповідно до ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів передачі спору на вирішення в судовому порядку.

Отже станом на день розгляду справи чинним є підписана обома сторонами технічна угода від 25.08.2006 року.

За статтями 6, 627 та 628 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладанні договору та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін та погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У даному разі позивачем не надано доказів які саме лічильники встановлені у відповідності до вимог технічної угоди: "старі" ВОГ на ЗП що визнаються обома сторонами як комерційні та зазначені у договорі № від 17.12.2015 року, або "нові" ультразвукові лічильники газу FLOWSIK 600 введення яких в експлуатацію не погоджено з відповідачем. Позивачем також не надано доказів вирішення спірних питань щодо обліку протранспортованих обсягів природного газу в судовому порядку згідно п.9.5 технічної угоди, зміни умов технічної угоди.

Згідно Кодексу Газотранспортної системи приймання-передача природного газу у фізичних точках входу та точках виходу здійснюється виключно за наявності комерційного ВОГ (ПВВГ).

Таким чином, на одній ГРС не може існувати одночасно більше одного комерційного ВОГ.

Відповідно до ч. 3-5, 7 ст. 2 розділу ІІІ Кодексу ГТС комерційний ВОГ (ПВВГ) у точці входу до газотранспортної системи має бути розташований у точці приєднання, яка має співпадати з межею балансової належності між операторами суміжних систем або іншими суб`єктами, безпосередньо підключеними до газотранспортної системи. У випадку, якщо комерційний ВОГ (ПВВГ) у точці входу до газотранспортної системи не розташований у точці приєднання, яка має співпадати з межею балансової належності між операторами суміжних систем або іншими суб`єктами, безпосередньо підключеними до газотранспортної системи, власник комерційного ВОГ (ПВВГ) передає оператору газотранспортної системи на обслуговування на підставі договору відповідну інфраструктуру від комерційного ВОГ (ПВВГ) до межі балансової належності, який передбачає покриття відповідних витрат оператора газотранспортної системи. На газорозподільній станції комерційні ВОГ (ПВВГ) можуть бути встановлені на газопроводі високого тиску до вузла редукування, а на газопроводі низького тиску після вузла редукування. Якщо комерційні ВОГ (ПВВГ), у тому числі прикордонні ГВС (ПВВГ) як у точці входу, так і точці виходу розташовані до (після) межі балансової належності, обсяг переданого газу зменшується (збільшується) на розрахункову величину виробничо-технологічних витрат на ділянці між цим комерційним ВОГ (ПВВГ) і межею балансового розподілу суміжних суб`єктів господарювання. Обсяги інших виробничо-технологічних витрат природного газу після комерційного вузла обліку газу на газорозподільних станціях, у тому числі на газорегулюючому обладнанні, запобіжних пристроях, скидних клапанах, продувних свічках тощо, визначаються за результатами інструментального визначення обсягів виробничо-технологічних витрат, що провадиться за графіком або розрахунком погодженими сторонами.

Комерційний облік природного газу проводиться на комерційному ВОГ (ПВВГ) сторони, що передає природний газ. Якщо у сторони, що передає газ, відсутній комерційний ВОГ (ПВВГ), комерційний облік природного газу проводиться на комерційному ВОГ (ПВВГ) сторони, що приймає газ.

Особливості обліку природного газу в точках входу та точках виходу між оператором газотранспортної системи та операторами суміжних систем або іншими суб`єктами, безпосередньо підключеними до газотранспортної системи, регулюються Кодексом та технічною угодою, що укладається між вказаними суб`єктами (далі - технічна угода), яка не може суперечити вимогам Кодексу.

Введення в експлуатацію власником нового або реконструйованого комерційного ВОГ (ПВВГ) проводиться не раніше ніж за 10 робочих днів з дати повідомлення представників оператора суміжних систем або інших суб`єктів, безпосередньо підключених до газотранспортної системи про проведення перевірки готовності вводу комерційного ВОГ (ПВВГ) до експлуатації з оформленням двостороннього акта. Повідомлення повинне містити дату, час та місце проведення перевірки готовності вводу комерційного ВОГ (ПВВГ). Введення в експлуатацію комерційного ВОГ (ПВВГ) проводиться у присутності інженерно-технічного персоналу власника комерційного ВОГ (ПВВГ) у дату, вказану в повідомленні.

Якщо на дату, вказану у письмовому повідомленні, представник оператора суміжних систем або інших суб`єктів, безпосередньо підключених до газотранспортної системи, не з`явився для введення комерційного ВОГ (ПВВГ) в експлуатацію, то власник комерційного ВОГ (ПВВГ) має право скласти акт введення в експлуатацію комерційного ВОГ (ПВВГ) в односторонньому порядку з позначкою в акті, що представник оператора суміжних систем або інших суб`єктів, безпосередньо підключених до газотранспортної системи, для участі у введенні комерційного ВОГ (ПВВГ) в експлуатацію не з`явився. Копію одностороннього акта оператор газотранспортної системи надсилає Регулятору.

У разі відповідності комерційного ВОГ (ПВВГ) вимогам технічних регламентів та норм, правил і стандартів, що підтверджується уповноваженими на це організаціями, оператор суміжної системи або інших суб`єктів, безпосередньо підключених до газотранспортної системи, не може відмовити власнику комерційного ВОГ (ПВВГ) у підписанні акта введення ВОГ (ПВВГ) у комерційну експлуатацію.

У даному разі, представниками АТ «Харківміськгаз» не погоджено введення в комерційну експлуатацію ВОГ (ПВВГ).

При цьому, позивачем не надано доказів передачі спору щодо порядку введення в експлуатацію ВОГ на вирішення в судовому порядку.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Згідно з частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1. ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Частиною 1 ст. 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Процесуально-правовий зміст захисту права полягає у тому, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ст. 4 Господарського процесуального кодексу України).

Захист цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Згідно з частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Таким чином, зазначені норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який має відповідати тим фактичним обставинам, які склалися, виходячи із тих відносин, які відповідають відповідним нормам права. Завданням суду при здійсненні правосуддя є забезпечення, зокрема, захисту прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Звертаючись з позовом за захистом порушеного права, позивач має обрати спосіб захисту, який відповідає змісту права, що порушене й бути здатний таке право поновити; обраний спосіб захисту має бути передбачений приписами статті 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України, або ж визначений іншим Законом чи укладеним між сторонами договором. Законодавчі обмеження матеріально правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

При цьому, частиною 2 статті 5 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулась до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Право кожної особи на захист свого порушеного права, його невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Конституційний принцип доступності правосуддя реалізується через статтю 4 Господарського процесуального кодексу України. Так, до господарського суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено право людини на доступ до правосуддя, а відповідно статтею 13 Конвенції на ефективний спосіб захисту прав. З наведеного слідує, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. У кінцевому результаті ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного на момент звернення до суду права позивача. При цьому слід ураховувати і те, що у резолютивній частині судового рішення остаточно закріплюється висновок суду щодо вимог позивача і судове рішення має бути виконано в процесі виконавчого провадження у справі, адже, як уже зазначалося, ефективний засіб зрештою повинен забезпечити поновлення порушеного права.

Таким чином, існує певний порядок реалізації прав суб`єктів господарювання та способи захисту порушених прав. Неналежність чи невідповідність обраного способу судового захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та зумовлює відмову у задоволенні означених позовних вимог.

Аналогічна правова позиція щодо відповідності обраного способу захисту змісту порушеного права, в тому числі в частині ефективності обраного способу захисту, який має забезпечити поновлення порушеного права, наведено Верховним Судом у постанові від 07.05.2018 у справі № 927/522/17.

Встановивши відсутність порушеного права у позивача, за захистом якого останній звернувся до суду, а також невідповідність обраного ним способу захисту вимогам чинного законодавства, - суд вирішив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст.ст. 13, 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести обставини на підставі яких він звернувся до суду з позовними вимогами.

Таким чином, підсумовуючи вищевикладене та враховуючи принципи справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, а відтак позов задоволенню не підлягає.

З огляду на приписи ст.129 Господарського процесуального кодексу України та враховуючи висновки господарського суду про відмову у задоволенні позову, витрати зі сплати судового збору у даному разі покладаються на позивача.

Керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 4, 12, 20, 73, 74, 76-79, 86, 129, 231, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256-259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення буде складено на протязі 10 днів з моменту проголошення його вступної та резолютивної частин.

Повне рішення складено "03" липня 2020 р.

Суддя Є.М. Жиляєв