РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.2020Справа № 910/6038/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Бондарчук В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «МД Фуд Сервіс», м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Санді Груп», м. Київ

про стягнення 13 251,91 грн.

Без повідомлення (виклику) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «МД Фуд Сервіс» (далі - ТзОВ «МД Фуд Сервіс»/позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Санді Груп» (далі - ТзОВ «Санді Груп»/відповідач) про стягнення 13 251,91 грн, у тому числі: 9 078,34 грн - основного боргу, 114,55 грн - інфляційних втрат, 231,06 грн - 3% річних та 3 693,43 грн - пені, у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за договором поставки №97 від 17.01.2019.

При цьому, судом встановлено, що в розрахунку позовних вимог ТзОВ «МД Фуд Сервіс» зазначає розмір нарахованих 3% річних - 365,59 грн, однак в прохальній частині позову вказана вимога про стягнення 3% річних в сумі 231,06 грн.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 04.05.2020 позовну заяву прийняв до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

04.06.2020 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому ТзОВ «Санді Груп» заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що видаткові накладні згідно яких позивачем нараховано заборгованість, підписані неуповноваженим представником ТзОВ «Санді Груп».

25.06.2020 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив, а також клопотання про витребування у Державної податкової служби у Голосіївському районі м. Києва додаткових доказів у справі.

Розглянувши клопотання ТзОВ «МД Фуд Сервіс» про витребування доказів, суд залишив його без задоволення на підставі ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

17.01.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МД Фуд Сервіс» (далі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Санді Груп» (далі - покупець) укладено договір поставки № 97, відповідно до якого постачальник зобов`язався поставити на умовах договору товар у власність покупця, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити товар на умовах та у порядку, передбаченому цим договором та відповідним підтвердженням.

Згідно п. 1.2. договору асортимент, кількість, ціна товару та способи і терміни поставки товару визначаються в видаткових накладних, які є невід`ємною частиною цього договору.

У відповідності до п. 2.1. договору поставка товару здійснюється за видатковими накладними, що формуються у відповідності до підтвердження, якщо інше не визначено додатковою угодою сторін.

В п. 2.2. договору встановлено, що товар, по договору може постачатись на наступних умовах: самостійний вивіз товару покупцем із складу постачальника - «самовивіз»; поставка товару постачальником в адресу/и вказану/і покупцем у заявці.

Пунктом 2.3. договору встановлено, що поставка товару здійснюється постачальником протягом 24 годин від дати вчинення підтвердження. Сторони можуть встановити інші строки поставки товару у додатковій угоді чи іншому письмовому документі.

Відповідно до п. 3.2. договору постачальник здійснює поставку товару за цінами, визначеними сторонами у підтвердженні та видаткових накладних.

Згідно п. 6.1. договору покупець зобов`язаний розрахуватись за товар протягом 14 календарних днів з моменту отримання товару (дата підписання покупцем видаткової накладної постачальника), якщо інше не буде зазначено додатковою письмовою угодою сторін.

Положеннями п. 7.4. договору встановлено, що за порушення строків оплати за отриманий товар покупець зобов`язаний сплатити на користь постачальника, за вимогою останнього, неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення оплати товару за весь період прострочення, з розрахунку суми заборгованості, що діяла у період прострочення.

Договір вступає в силу з моменту його підписання повноважними представниками сторін та діє до 31.12.2019 включно, крім випадку дострокового припинення договору відповідно до умов договору.

На виконання умов цього договору позивач поставляв, а відповідач приймав товар згідно видаткових накладних, копії яких містяться в матеріалах справи та підписані представниками сторін.

Позивач, в свою чергу, здійснював оплату за поставлений товар, що підтверджується платіжними дорученнями № 323 від 08.02.2019 на суму 4 162,00 грн, № 337 від 13.02.2019 на суму 9 103,81 грн, № 382 від 21.02.2019 на суму 21 754,12 грн, № 416 від 28.02.2019 на суму 8 184,54 грн, № 453 від 07.03.2019 на суму 1 212,66 грн, №480 від 13.03.2019 на суму 4 969,60 грн, № 512 від 20.03.2019 на суму 11 280,39 грн, № 580 від 04.04.2019 на суму 8 591,29 грн, № 668 від 23.04.2019 на суму 38 916,73 грн, № 691 від 25.04.2019 на суму 10 000,00 грн, № 725 від 06.05.2019 на суму 17 519,97 грн, № 798 від 24.05.2019 на суму 9 627,91 грн, № 1102 від 19.07.2019 на суму 10 000,00 грн, № 1203 від 07.08.2019 на суму 20 000,00 грн, № 1771 від 25.11.2019 на суму 10 000,00 грн.

З підписаного сторонами акту звірки взаємних розрахунків вбачається, що у відповідача наявна заборгованість перед позивачем в розмірі 9 078,34 грн.

10.09.2019 позивач направив на адресу відповідача претензію про сплату заборгованості за поставку товару згідно договору № 97 від 17.01.2019.

Отже, оскільки відповідачем заборгованість за поставлений товар згідно умов договору № 97 від 17.01.2019 не погашена, позивач звернувся до суду з цим позовом про стягнення з ТзОВ «Санді Груп» заборгованості в розмірі 9 078,34 грн, пені в сумі 3 693,43 грн, 3% річних в розмірі 231,06 грн та інфляційних втрат в сумі 114,55 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Так, відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до положення частини 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Судом встановлено, між позивачем та відповідачем укладено договір поставки № 97 від 17.01.2019, відповідно до якого позивач поставляв, а відповідач приймав товар та здійснював оплату, проте в порушення умов вказаного договору, відповідач за поставлений товар розрахувався частково, внаслідок чого у ТзОВ «Санді Груп» виникла заборгованість в сумі 9 078,34 грн, що підтверджується підписаним сторонами та скріпленим печатками товариств актом звірки взаємних розрахунків.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Так, згідно п. 6.1. договору покупець зобов`язаний розрахуватись за товар протягом 14 календарних днів з моменту отримання товару (дата підписання покупцем видаткової накладної постачальника), якщо інше не буде зазначено додатковою письмовою угодою сторін.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною 1 ст. 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Ураховуючи викладене, оскільки відповідач не надав суду жодних доказів належного виконання свого зобов`язання щодо оплати поставленого товару у повному обсязі, суд дійшов висновку, що ТзОВ «Санді Груп» порушило умови договору поставки та положення ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України, що має наслідком задоволення вимог позивача про стягнення заборгованості у розмірі 9 078,34 грн.

Судом не приймаються доводи відповідача, що видаткові накладні підписані неуповноваженою особою відповідача, оскільки в матеріалах справи міститься також акт звірки взаємних розрахунків, підписаний зі сторони відповідача - бухгалтером Мурашко М.А. та скріплений печаткою ТзОВ «Санді Груп», що не заперечуються відповідачем.

Разом з тим, ураховуючи невиконання відповідачем свого зобов`язання щодо оплати за поставлений товар, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 3 693, 43 грн, інфляційні втрати в сумі 114,55 грн та 3% річних в розмірі 231,06 грн.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України, визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

В силу положень ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

Так, положеннями п. 7.4. договору встановлено, що за порушення строків оплати за отриманий товар покупець зобов`язаний сплатити на користь постачальника, за вимогою останнього, неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення оплати товару за весь період прострочення, з розрахунку суми заборгованості, що діяла у період прострочення.

Оскільки положення договору не містять вказівки на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановленого в ст. 232 Господарського кодексу України, то нарахування штрафних санкцій відповідно припиняється зі сплином 6 (шести) місяців.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок пені, та встановив, що обчислення виконано арифметично правильно, відповідно заявлена вимога про стягнення пені підлягає задоволенню.

Водночас, згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на суми боргу з урахуванням часткової сплати заборгованості, та встановив, що в останньому позивачем допущено арифметичну помилку, проте заявлена сума інфляційних втрат підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки її розмір не перевищує суму, обчислену судом.

Крім того, суд зазначає, що за перерахунком суду позивачем в позовній заяві розмір 3% річних розраховано вірно та складає 365,59 грн, проте в прохальній частині позовної заяви позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних в розмірі 231,06 грн.

Відтак, позовні вимоги про стягнення 3% річних підлягають задоволенню у відповідності до прохальної частини позовної заяви.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст. 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «МД Фуд Сервіс» задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Санді Груп» (03150, місто Київ, вулиця Велика Васильківська, будинок 72, поверх 4; ідентифікаційний код 39832280) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МД Фуд Сервіс» (03151, м. Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 66; ідентифікаційний код 42078268) 9 078 (дев`ять тисяч сімдесят вісім) грн 34 коп - заборгованості, 3 693 (три тисячі шістсот дев`яносто три) грн 43 коп - пені, 114 (сто чотирнадцять) грн 55 коп - інфляційних втрат, 231 (двісті тридцять одну) грн 06 коп - 3% річних та 2 102 (дві тисячі сто дві) грн 00 коп - судового збору.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів в порядку, передбаченому ст. 253-259, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення» та пункту 4 розділу Х «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України.

Суддя В.В. Бондарчук