ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2020 р.м. ХарківСправа № 922/1630/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жельне С.Ч.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Ізюмського комунального підприємства теплових мереж, м.Ізюм
до Фізичної особи-підприємця Гусейнова Сергія Камил-огли, м.Ізюм
про стягнення 30 069,45 грн.
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Гусейнова Сергія Камил-огли про стягнення з останнього заборгованості за поставлену з грудня 2017 року по квітень 2018, з жовтня 2018 року по квітень 2019 року, з жовтня 2019 року по квітень 2020 року теплову енергію у вигляді гарячої води в сумі 27 449,46 грн., 3% річних 1033,50 грн., інфляційних 1586,49 грн. та судового збору у розмірі 2102,00 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 01.06.2020 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини п`ятої статті 12 ГПК України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

Як вбачається з повідомлення про вручення поштового відправлення №012662, ухвала суду про відкриття провадження по справі від 01.06.2020 отримана відповідачем особисто ще 06.06.2020, однак відповідач своїм конституційним правом на захист не скористався, відзиву на позовну заяву у встановлений ст. 251 ГПК України строк не надавав, а відтак суд дійшов висновку про те, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд даної справи.

За висновками суду в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у справі матеріалами.

Таким чином, суд вважає, що ним вжито всі заходи для належного повідомлення відповідача про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження за наявними в у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заявлені позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

Фізична особа-підприємець Гусейнов Сергій Камил-огли є орендарем нежитлового приміщення загальною площею 49,1 кв.м. розташованого на першому поверсі п`ятиповерхової житлової будівлі №18 по вул. Покровській у м. Ізюм, Харківської області, на підставі договору оренди майна №189, що належить до комунальної власності, від 28.09.2017 року посвідченого приватним нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області Банніковим С.І. за реєстровим №2001.

Вказане нежитлове приміщення обладнане системою централізованого опалення, яка гідравлічно та теплотехнічно об`єднана з системою опалення вказаної житлової будівлі, що становить єдину систему централізованого опалення багатоквартирного житлового будинку.

Листом за вих.№30 від 11.01.2018 Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж (надалі - позивач) зверталось до Фізичної особи підприємця Гусейнова Сергія Камил-огли (надалі-відповідач) з пропозицією укласти договір купівлі-продажу теплової енергії, направивши при цьому проект договору №544 купівлі-продажу теплової енергії. Проте, як зазначає позивач, від відповідача жодної відповіді стосовно згоди на укладення договору надано так і не було.

У зв`язку із тим, що система централізованого опалення відповідача об`єднана із системою житлового будинку, в опалювальні періоди за період з грудня 2017 по січень 2020 позивачем у приміщення відповідача було поставлено теплову енергію на загальну суму 27 449,46 грн., що підтверджується відповідними рахунками та актами приймання-передачі теплової енергії за вказаний період (а.с.13-50).

Проте, як зазначає позивач, відповідач станом на час звернення позивача до суду отриману теплову енергію не сплатив, направлену позивачем на його адресу претензію про сплату заборгованості (вих.№1839 від 07.11.2019) проігнорував.

Відповідно до положень частини 6 статті 25 Закону України «Про теплопостачання», у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Дані обставини стали підставою для звернення позивача з відповідними позовом до господарського суду про стягнення на свою користь заборгованості в сумі 30069,45 грн. з якої: основна заборгованість складає 27 449,46 грн., інфляційні збитки -1586,49 грн., 3% річних - 1033,50 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Частиною 1 ст.638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно із ч.1 ст.181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно із положеннями ст.ст. 627, 628, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Договір між сторонами у формі єдиного документу не укладався, проте суд вважає, що цивільні права та обовязки сторін виникли в порядку ч. 1 ст. 11 ЦК України, ч.1 ст. 181 ГК України з дій юридичних осіб, які в силу загальних правил і змісту цивільного законодавства породжують взаємні права та обовязки.

Згідно частини 6 статті 19 Закону України "Про теплопостачання", споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Стаття 526 Цивільного кодексу передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься в статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно з ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України та 525, 526 Цивільного кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В матеріалах справи відсутні, а відповідачем, в порушення ст. 73, 74 ГПК України, не надано доказів які б спростовували наявність заборгованості перед позивачем, хоча відповідач мав можливість скористуватись своїми процесуальними правами та надати документи в обґрунтування своєї позиції по справі, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача в частині стягнення коштів в сумі 27 449,46 грн. (сума основного боргу) правомірна та обґрунтована, така, що не спростована відповідачем, тому підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з розрахунків, які містяться в позовній заяві щодо нарахування інфляційних та 3% річних, позивач нараховує 3% річних та інфляційні за період прострочення розрахунку за поставлену теплову енергію за період з 20.01.2018 по 25.05.2020. Перевіривши розрахунки позивача щодо нарахування інфляційних в розмірі 1586,49 грн. та 3% річних 1033,50 грн., суд провівши власні розрахунки встановив, що вони є обґрунтованими та вірно розрахованими, а тому в підлягають задоволенню в повному обсязі.

Пунктом 5 частини 1 статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннямист. 129 ГПК України та витрати по сплаті судового збору 2102,00 грн. покладає на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 4, 13-15, 41-46, 80, 86, 129, 233, 237-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Гусейнова Сергія Камил-огли (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) на користь Ізюмського комунального підприємства теплових мереж (64300, Харківська область, м. Ізюм, пр.-т. Незалежності, 33, ) основну заборгованість 27 449 грн. 46 коп., 3% річних 1033 грн. 50 коп., інфляційних 1586 грн. 49 коп. та витрати по сплаті судового збору 2 102 грн. 00 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Кодексу.

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/

Повне рішення складено "01" липня 2020 р.

Суддя С.Ч. Жельне