ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" липня 2020 р. Справа№ 920/1043/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кравчука Г.А.

суддів: Козир Т.П.

Коробенка Г.П.

при секретарі судового засідання: Вороніній О.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Старчика А.А. - довіреність №14-195 від 17.05.2019

від відповідача: Беседа В.К. - директор (в режимі відеоконференції)

розглянувши апеляційні скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Комунального підприємства "Ромнитеплосервіс" Роменської міської ради

на рішення Господарського суду Сумської області від 03.03.2020 (повний текст складено 10.03.2020)

у справі №920/1043/19 (суддя Котельницька В.Л.)

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Комунального підприємства "Ромнитеплосервіс" Роменської міської ради, Сумська область, м. Ромни

про стягнення 989 612,23 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

До Господарського суду Сумської області звернулось Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - АТ "НАК "Нафтогаз України", позивач) з позовною заявою до Комунального підприємства "Ромнитеплосервіс" Роменської міської ради (далі - КП "Ромнитеплосервіс", відповідач) про стягнення (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог) 419425,04 грн. заборгованості, у тому числі 166453,26 грн. основного боргу за договором постачання природного газу №6229/1718-ТУ-29 від 10.10.2017, 74919,22 грн. пені, 58826,42 грн. 3% річних, 119226,14 грн. інфляційних нарахувань з покладенням на відповідача витрат зі сплати судового збору

Позовні вимоги мотивовані порушенням відповідачем строків виконання грошового зобов`язання за укладеним між сторонами спору Договором постачання природного газу № 6229/1718-ТУ-29 від 10.10.2017.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 03.03.2020 у справі №920/1043/19 позов задоволено частково.

Провадження у даній справі в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 166 453,26 грн. закрито.

Стягнуто з КП "Ромнитеплосервіс" на користь АТ "НАК "Нафтогаз України" 7491,92 грн. пені, 58826,42 грн. 3% річних, 119 226,14 грн. інфляційних нарахувань за неналежне виконання умов договору постачання природного газу № 6229/1718-ТЕ-29 від 10.10.2017; 6291,38 грн. витрат по сплаті судового збору.

В інший частині позову відмовлено.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем належним чином доведений факт несвоєчасного виконання відповідачем своїх обов`язків за спірним договором в частині своєчасної оплати поставленого газу, з огляду на що правомірним є нарахування пені, інфляційних втрат та 3 % річних у заявлених до стягнення сумах. Разом з тим, враховуючи інтереси обох сторін, співрозмірність неустойки та ступеню виконання зобов`язання відповідачем, співвідношення розміру пені і понесених позивачем збитків у зв`язку з порушенням відповідачем свого зобов`язання, значну заборгованість населення перед відповідачем за споживання теплової енергії, а також те, що заборгованість за спожитий природний газ відповідачем сплачена в повному обсязі, суд першої інстанції частково задовольнив клопотання відповідача та зменшив розмір пені до 7491,92 грн.

Закриваючи провадження у справі, місцевий господарський суд виходив з того, що сума основного боргу, заявлена до стягнення позивачем, сплачена відповідачем після відкриття провадження у даній справі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги АТ "НАК "Нафтогаз України" та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, АТ "НАК "Нафтогаз України" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Сумської області від 03.03.2020 в частині відмови в задоволені позовних вимог щодо стягнення пені скасувати та постановити в цій частині нове рішення, яким заявлені вимоги задовольнити.

В апеляційній скарзі позивач вказав, що оскаржуване рішення прийняте з порушення норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 549-552, 599, 625 ЦК України та ст.ст. 236, 238, 239 ГПК України, без дослідження всіх істотних обставин справи.

У обґрунтування вказаної позиції позивач зазначив, що ним, на підставі пункту 8.2 укладеного сторонами договору, було правомірно заявлено до стягнення пеню в розмірі 74 919,22 грн., при цьому судом задоволено лише 7 491,92 грн. На думку позивача, його розрахунок пені відповідає п. 1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" та положенням п. 6.1 договору, зокрема, щодо строку оплати за отриманий та спожитий природний газ, а саме: остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. Позивач стверджує, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для зменшення розміру пені на 90%, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що підприємство відповідача є збитковим та має важкий фінансовий стан.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги КП "Ромнитеплосервіс" та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, КП "Ромнитеплосервіс" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Сумської області від 03.03.2020 в частині стягнення 3% річних та інфляційних витрат скасувати та постановити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог.

Мотивуючи вимоги апеляційної скарги відповідач зазначає, що судом першої інстанції не досліджено обставин щодо здійснення погашення заборгованості за рахунок пільг та субсидій, які надавились населенню у порядку, визначеному постановами Кабінету Міністрів України від 11.02.2005 №20 та від 04.03.2002 №256. Натомість ці обставини вказують на відсутність у відповідача обов`язку з оплати пені, 3% річних та інфляційних втрат. Також відповідач акцентує увагу суду апеляційної інстанції на тому, що незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсувала за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачили сторони у договорі відповідні умови.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №920/1043/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді доповідача) Кравчука Г.А., суддів Коробенка Г.П. та Козир Т.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.05.2020 поновлено АТ "НАК "Нафтогаз України" строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Сумської області від 03.03.2020 у даній справі та відкрито апеляційне провадження за його апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Сумської області від 03.03.2020 у цій справі, розгляд справи призначено на 02.07.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.05.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою КП "Ромнитеплосервіс" на рішення Господарського суду Сумської області від 03.03.2020 у справі №920/1043/19, справу призначено до розгляду у судовому засіданні на 02.07.2020 спільно з апеляційною скаргою АТ "НАК "Нафтогаз України".

22.06.2020 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від КП "Ромнитеплосервіс" надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2020 задоволено клопотання КП "Ромнитеплосервіс" про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, розгляд апеляційних скарг КП "Ромнитеплосервіс" та АТ "НАК "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Сумської області від 03.03.2020 у справі №920/1043/19, що призначені на 02.07.2020 о 15 год 20 хв., ухвалено здійснювати в режимі відеоконференції, яка відбудеться в приміщенні Північного апеляційного господарського суду за адресою: м. Київ, вул. Шолуденка, 1 А, зал № 13. Забезпечення проведення відеоконференції доручено Роменському міськрайонному суду Сумської області (42000, м. Ромни, вул. Соборна, 12).

Явка представникоів сторін.

В судовому засіданні 02.07.2020 представник відповідача в режимі відеоконференції надав усні пояснення у справі, відповів на запитання суду, просив у задоволенні апеляційної скарги АТ "НАК "Нафтогаз України" відмовити повністю, а апляційну скаргу КП "Ромнитеплосервіс" задовольнити, рішення Господарського суду Сумської області від 03.03.2020 у даній справі скасувати в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Представники позивача в судове засідання 02.07.2020 з`явився, вимоги апеляційної скарги АТ "НАК "Нафтогаз України" пітримав, проти вимог апеляційної скарги КП "Ромнитеплосервіс" заперечував, просив апеляційний господарський суд скасувати оскаржуване рішення в частині зменшення розмір пені на 90 %.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

Між сторонами у справі було укладено Договір постачання природного газу від 10.10.2017 № 6229/1718-ТЕ-29 (далі - Договір), відповідно до умов якого позивач (постачальник) зобов`язався поставити відповідачу (споживачеві) у 2017-2018 роках природній газ, а відповідач зобов`язався оплатити його на умовах цього Договору. Природній газ, що постачається за цим Договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Згідно з п. 2.1 Договору постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2017 року по 31 березня 2018 року (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 1370 тис. куб. м. (один мільйон триста сімдесят тисяч куб. м.), в тому числі по місяцях (тис. куб. м.): у жовтні - 120 тис. куб. м., у листопаді - 240 тис. куб. м., у грудні - 260 тис. куб. м., у січні - 260 тис. куб. м., у лютому - 250 тис. куб. м., у березні - 240 тис. куб м.

Відповідно до п. 3.7 Договору приймання-передача природного газу, переданого позивачем відповідачу у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі газу.

За змістом п. 6.1 Договору, оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця наступного за місяцем поставки газу. Сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3 цього Договору укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором.

Пунктом 8.2 Договору передбачено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього Договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат проведених споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 № 20.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації газу з 01 жовтня 2017 року до 31 березня 2018 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 12.1 Договору).

На виконання умов Договору позивач у період з жовтня 2017 року по квітень 2018 року передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 5 395 145,81 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями актів приймання-передачі природного газу, які підписані сторонами та скріплені відбитками їх печаток, а саме:

- акт приймання - передачі природного газу від 31.10.2017 на суму 407768,38 грн.;

- акт приймання - передачі природного газу від 30.11.2017 на суму 818762,88 грн.;

- акт приймання - передачі природного газу від 31.12.2017 на суму 884483,58 грн.;

- акт приймання - передачі природного газу від 31.01.2018 на суму 1 075 513,62 грн.;

- акт приймання - передачі природного газу від 28.02.2018 на суму 991 088,45 грн.;

- акт приймання - передачі природного газу від 31.03.2018 на суму 1 024 607,06 грн.;

- акт приймання - передачі природного газу від 30.04.2018 на суму 192 921,84 грн. (а. с. 31-37, том 1).

Всупереч умовам укладеного між сторонами Договору, відповідач своєчасно не здійснив розрахунок з позивачем, що стало підставою для звернення останнього з даним позовом до суду.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Відповідно до ст. ст. 11, 629 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 526 ЦК України, яка кореспондуються зі ст. 193 ГК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У ч. 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно письмових пояснень КП "Ромнитеплосервіс", наданих до суду першої інстанції 21.01.2020, підприємство підтвердило факт сплати власними коштами 21.01.2020 на рахунок позивача 166453,26 грн. за природний газ, що підтверджується копією платіжного дорученням №6 від 21.01.2020 на суму 166 453, 27 грн. (т.1, а.с. 197).

Враховуючи, що сума основного боргу, заявлена до стягнення позивачем, сплачена відповідачем після відкриття провадження у справі, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про закриття провадження у даній справі в частині стягнення з відповідача 166 453,27 грн. основної заборгованості відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Щодо розрахунків пені, 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає таке.

Положеннями ст. 611 ЦК України та ст. 230 Господарського кодексу України (далі - ГК України) унормовано, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 625 вказаного Кодексу передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також, три проценти річних від простроченої суми.

Відповідно до ч. 1 ст. 653 ЦК України у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256 "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету" (далі - постанова Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002) запроваджено механізм фінансування субвенцій на надання пільг та житлових субсидій населенню.

Затверджений постановою Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002 Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету (далі - Порядок № 256) визначає, зокрема, що відповідно до ст. 102 Бюджетного кодексу України, механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу (у т.ч. послуг з транспортування, розподілу та постачання).

Запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу, визначений Порядками, держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних із газопостачанням населенню, яке використовує житлові субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг. Тобто держава офіційно визнає неспроможність підприємств паливно-енергетичного комплексу забезпечити вчасні розрахунки в цій частині (залежно від рівня наданих пільг і субсидій, отриманих населенням на відповідній ліцензованій території діяльності).

Визнаючи неможливість розрахунків у цій частині підприємствами паливно-енергетичного комплексу, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює характер регулювання відповідних правовідносин, що склалися між сторонами на підставі укладених між ними договорів.

Відтак правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині (у розмірі наданих пільг і субсидій, отриманих населенням на відповідній території діяльності відповідача) зазнають регулятивного впливу держави, яка приймає законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг та субсидій; соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій. На виконання таких законодавчих актів держава в особі відповідних державних органів приймає підзаконні нормативні акти, до яких належить Порядок №256.

Отже, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсуватиме за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема адміністративного (бюджетного), застосування, чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови.

Аналогічного правового висновку дійшла об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 31.05.2018 року у справі №924/296/18.

Відповідно до п.8-1 Порядку №256 (в редакції чинній на час проведення розрахунків), кошти на оплату пільг і субсидій за електричну енергію, природний газ, послуги з транспортування, розподілу та постачання природного газу, тепло-, водопостачання і водовідведення, отримані від головних розпорядників місцевих бюджетів згідно з п. 8 цього Порядку, використовуються суб`єктами господарювання, розрахунки з якими здійснюються за рахунок таких коштів, за цільовим призначенням з урахуванням вимог цього пункту.

Суб`єктами господарювання, які мають ліцензію на розподіл природного газу, кошти, отримані згідно з абзацами другим, сьомим, дев`ятим та чотирнадцятим цього пункту, спрямовуються на оплату природного газу оптовим продавцям та власникам ресурсу природного газу (в тому числі ПАТ "НАК "Нафтогаз України").

Відповідно до ч.23 п.8-1 Порядку №256 усі учасники розрахунків, що проводяться згідно із цим пунктом, у графі "Призначення платежу" платіжних доручень додатково зазначають "постанова Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року N256" та вказують вид послуги (енергоносія), за який проводиться розрахунок (ч.3 п.8-1 Порядку).

Згідно з ч.25 п.8-1 Порядку №256, казначейство не пізніше ніж протягом наступного операційного дня після надходження платіжних доручень учасників розрахунків, передбачених цим пунктом, здійснює їх виконання.

Таким чином, постановою Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002 фактично визначено інший порядок розрахунків за поставлений природний газ, ніж передбачений сторонами у спірному Договорі.

За приписами ч.3 ст. 6 ЦК України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

При цьому положення норм вказаної постанови Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002 є обов`язковими для учасників розрахунків, виходячи із її змісту, тому строки та порядок здійснення розрахунків за поставлений природний газ визначаються саме нормами наведеної постанови.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 10.07.2019 у справі № 913/334/18.

Матеріали даної справи вказують на те, що відповідачем було здійснено розрахунки за поставлений природний газ у порядку, встановленому вказаною постановою, за рахунок коштів Державного та місцевого бюджетів після їх надходження в установленому порядку.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Так, обов`язком позивача є доведення правильності обрахування заявленої до стягнення суми.

Щодо вимог про стягнення пені колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає таке.

Відповідно до п. 8.2 Договору передбачено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього Договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат проведених споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20.

З розрахунків позивача слідує, що позивач не нараховує пеню на суми оплат, проведених відповідачем згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 256. Однак при перевірці суми заборгованості та періодів існування відповідного боргу, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що здійснений позивачем розрахунок пені за лютий, березень, квітень 2018 року у загальній сумі 74 450,12 грн. є арифметично неправильним, відтак, колегією суддів апеляційного господарського суду при вирішенні питання щодо обґрунтованості заявленої позивачем до стягнення пені за вказані періоди береться до уваги власний розрахунок, за яким розмір пені в загальній сумі складає 73 450,12 грн., зокрема:

- за зобов`язаннями лютого 2018 року:

сума боргу 100 000,00 грн. - період нарахування (з 27.03.2018 по 16.08.2018) = 5 876,71 грн.;

- за зобов`язаннями березня 2018 року:

сума боргу 748 531,42 грн. - період нарахування (з 26.04.2018 по 09.09.2018) = 42143,32 грн.;

сума боргу 573 531,42 грн. - період нарахування (з 10.09.2018 по 25.10.2018) = 10 842,09 грн.;

- за зобов`язаннями квітня 2018 року:

сума боргу 192 921,84 грн. - період нарахування (з 26.05.2018 по 25.11.2018) = 14 588,00 грн.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з відповідача пені є обґрунтованими за уточненим розрахунком апеляційного господарського суду в сумі 73 450,12 грн. (5 876,71 + 42143,32 + 10 842,09 + 14 588,00). Відтак позивачем безпідставно заявлено до стягнення з відповідача пеню в розмірі 1000,00грн., тому у зазначеній частині позовні вимоги не підлягають задоволенню з підстав їх необґрунтованості. Рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.

Водночас, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з позицією суду першої інстанції щодо наявності підстав для зменшення розміру обґрунтовано заявленої та належної до стягнення пені на 90% з огляду на таке.

Статтею 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про зменшення неустойки (штрафу), суд повинен встановити співрозмірність неустойки невиконаному зобов`язанню відповідачем та врахувати інтереси обох сторін.

Відповідно до пункту 42 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/211 від 07.04.2008, якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Зазначені норми ставлять право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру і збитків.

При цьому слід враховувати, що правила ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

В пункті 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України" зазначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), тощо.

В чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. Отже, вказане питання віршується судом з урахуванням приписів ст. 86 ГПК України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Суд при цьому повинен врахувати, що наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (рішення Конституційного Суду від 11.07.2013 № 7-рп/2013).

Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру штрафу, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (частина шоста статті 3 Цивільного кодексу України).

Зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 924/709/17.

Зважаючи на наведені вище обставини справи, колегія суддів апеляційного господарського суду, враховуючи інтереси обох сторін, співрозмірність неустойки та ступеню виконання зобов`язання відповідачем, співвідношення розміру пені і понесених позивачем збитків у зв`язку з порушенням відповідачем свого зобов`язання, значну заборгованість населення перед відповідачем за споживання теплової енергії, а також те, що заборгованість за спожитий природний газ відповідачем сплачена в повному обсязі, вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про зменшення розміру пені на 90%.

Щодо розрахунку 3% річних та інфляційних втрат колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає таке.

Як убачається з матеріалів справи, позивач нарахував 3% річних на заборгованість за жовтень, листопад, грудень 2017 року та січень 2018 року, яка була погашена на виконання постанови Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002, що є неправомірним, а відтак, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних за вказані періоди не підлягають задоволенню.

Разом з цим, позивачем нараховано 3% річних на заборгованість за лютий, березень, квітень 2018 року, яка частково погашена на виконання постанови Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002, що є неправомірним, а відтак, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних за вказані періоди підлягають задоволенню за розрахунком колегії суддів апеляційного господарського суду в загальному розмірі 34 209,89 грн., а саме:

Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуВідсоткова ставка річнихВідсотки
Лютий 2018 року27.03.201816.08. 000.0031 175.34
Всього 143 1 175.34

Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуВідсоткова ставка річнихВідсотки
Березень 2018 року26.04.201809.09. 531.4238 428.66
10.09.201807.07. 531.42314189.00
08.07.201923.12.21.4231 021.38
Всього: 607 23 639.04

Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуВідсоткова ставка річнихВідсотки
Квітень 2018 року26.05.201823.12. 921.8439149.25
24.12.201810.01.23.263246.26
Всього: 595 9395.51

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних підлягають задоволенню за уточненим розрахунком апеляційного господарського суду в сумі 34 209,89 грн. Рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.

Щодо розрахунку інфляційних втрат колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає таке.

Як убачається з матеріалів справи, позивач нарахував інфляційні збитки на заборгованість за жовтень, листопад, грудень 2017 року та січень 2018 року, яка була погашена на виконання постанови Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002, що є неправомірним, а відтак, вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат за вказані періоди не підлягають задоволенню.

Разом з цим, позивачем нараховано інфляційні втрати на заборгованість за лютий, березень, квітень 2018 року, яка частково погашена на виконання постанови Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002, що є неправомірним, а відтак, вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат за вказані періоди підлягають задоволенню за розрахунком колегії суддів апеляційного господарського суду в загальному розмірі 63 362,78 грн., а саме:

- за зобов`язаннями лютого 2018 року:

сума боргу 100 000,00 грн. - період нарахування (з 27.03.2018 по 16.08.2018) = 90,00 грн.

- за зобов`язаннями березня 2018 року:

сума боргу 748 531,42 грн. - період нарахування (з 26.04.2018 по 09.09.2018) = - 5 239,72 грн.;

сума боргу 573 531,42 грн. - період нарахування (з 10.09.2018 по 07.07.2019) = 51101,61 грн.;

сума боргу 73 531,42 грн. - період нарахування (з 08.07.2019 по 23.12.2019) = 433,84 грн.

- за зобов`язаннями квітня 2018 року:

сума боргу 192 921,84 грн. - період нарахування (з 01.06.2018 по 30.11.2018) = 16 977,06 грн.;

Всього: 63 362,78 грн.

Зважаючи на викладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат підлягають задоволенню за уточненим розрахунком колегії суддів апеляційного господарського судду в сумі 63 362,78 грн. Рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.

З огляду на досліджені та встановлені обставини, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга АТ "НАК "Нафтогаз України" задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга КП "Ромнитеплосервіс" є такою, що підлягає частковому задоволенню. У зв`язку з чим оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції мало місце неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, тому рішення Господарського суду Сумської області від 03.03.2020 у справі № 920/1043/19 підлягає зміні, позовні вимоги необхідно задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача пеню в сумі 7345,01 грн., 3 % річних в сумі 34 209,89 грн. та інфляційні втрати в сумі 63 362,78 грн., в решті позову - відмовити.

Судові витрати.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору, а саме:

- судові витрати позивача зі сплати судового збору за звернення з позовом покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та з врахуванням суми пені до її зменшення судом;

- судові витрати позивача зі сплати судового збору за звернення з апеляційною скаргою - на позивача;

- судові витрати відповідача зі сплати судового збору за звернення з апеляційною скаргою - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та з врахуванням суми пені до її зменшення судом.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 277, 278, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Сумської області від 03.03.2020 у справі № 920/1043/19 залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Ромнитеплосервіс" Роменської міської ради на рішення Господарського суду Сумської області від 03.03.2020 у справі № 920/1043/19 задовольнити частково.

3. Рішення Господарського суду Сумської області від 03.03.2020 у справі № 920/1043/19 змінити.

4. Викласти п. 3 резолютивної частини рішення Господарського суду Сумської області від 03.03.2020 у справі № 920/1043/19 в такій редакції:

"3. Стягнути з Комунального підприємства "Ромнитеплосервіс" Роменської міської ради (42000, Сумська область, м. Ромни, вул. Щербакова, 14; ідентифікаційний код 30880163) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6; ідентифікаційний код 20077720) 7345,01 грн. пені, 34209,89 грн. 3% річних, 63362,78 грн. інфляційних втрат за неналежне виконання умов договору постачання природного газу № 6229/1718-ТЕ-29 від 10.10.2017 та 5 062,14 грн. витрат по сплаті судового збору.".

5. Стягнути з Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6; ідентифікаційний код 20077720) на користь Комунального підприємства "Ромнитеплосервіс" Роменської міської ради (42000, Сумська область, м. Ромни, вул. Щербакова, 14; ідентифікаційний код 30880163) витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 1 810,79 грн.

6. Видачу наказів на виконання цієї постанови доручити Господарському суду Сумської області

7. Повернути до Господарського суду Сумської області матеріали справи № 920/1043/19.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 09.07.2020.

Головуючий суддя Г.А. Кравчук

Судді Т.П. Козир

Г.П. Коробенко