ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2020 року Справа № 926/639/20

Суддя Господарського суду Чернівецької області Дутка Віталій Володимирович, розглянувши матеріали справи

за позовом фізичної особи - підприємця Ігліцького Ігоря Тадеушовича, м. Городок Городоцького району Львівської області

до фізичної особи - підприємця Мандрик Анастасії Іванівни, с. Молодія Глибоцького району Чернівецької області

про стягнення заборгованості в сумі 12131,84 грн.

Представники сторін - не викликалися

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець Ігліцький Ігор Тадеушович звернувся до Господарського суду Чернівецької області з позовом до фізичної особи - підприємця Мандрик Анастасії Іванівни про стягнення заборгованості в сумі 12131,84 грн.

В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 28.08.2019 між позивачем та відповідачем укладено договір поставки товару №47. Проте, станом на день звернення з позовом, відповідач лише частково оплатив вартість товару у розмірі 125,00 грн. Враховуючи, невиконання відповідачем умов договору поставки, позивач просить стягнути з відповідача 8710,00 грн основної заборгованості, штраф за прострочення по оплаті товару у сумі 1742,00 грн, 3% річних у сумі 209,52 грн та пеню у сумі 1470,32 грн.

Ухвалою від 27.03.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами та встановлено відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

У встановлений ухвалою суду строк від відповідача заяв по суті спору не надходило, крім того від відповідача повернувся конверт з ухвалою суду про відкриття провадження, з довідкою органу поштового зв`язку "інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення".

28.04.2020 до суду від представника позивача надійшла заява про долучення доказів здійснення витрат на правову допомогу.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності, суд встановив наступне.

28.08.2019 між ФОП Ігліцький Ігор Тадеушович (постачальник) та Мандрик Анастасією Іванівною (покупець) укладено договір поставки № 47 (далі - договір).

Постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця товар, а покупець зобов`язаний прийняти та оплатити його на умовах, визначених цим договором (п. 1.1. договору).

Згідно п. 1.2. предметом договору є поставка запасних частин до транспортних засобів, далі за текстом "Товар", з погодженою кількістю, асортиментом та ціною, згідно виставленого рахунку-фактури Постачальника.

Товар передається покупцю партіями на підставі замовлень на кожну партію (далі - замовлення). Замовлення передається засобами факсимільного зв`язку або електронною поштою. У замовленні Покупця зазначається найменування товару, кількість за кожним видом товару (п. 1.3. договору).

Пунктом 1.4. договору унормовано, що підтвердженням факту узгодження Сторонами найменування, асортименту, кількості, ціни товару є прийняття Покупцем товару по видатковій накладній, виданій Постачальником, яка після її підписання сторонами має юридичну силу Специфікації, в розумінні ст. 26 ГК України.

Строк поставки товару становить 7 днів з дати підтвердження замовлення Постачальником (п.4.1 договору).

Загальна сума договору визначається за сумою всіх видаткових накладних, виданих Постачальником (п. 5.1. договору).

Оплата товару здійснюються Покупцем на основі даного договору і видаткових накладних до нього шляхом безготівкового перерахунку коштів на рахунок постачальника протягом 21 календарного дня з моменту отримання товару (п. 5.5. договору).

Згідно п.6.1. договору у випадку порушення строків оплати товару, встановлених умовами цього договору, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості несвоєчасно оплаченого товару за кожний день прострочення до моменту закінчення такого прострочення, а у випадку, коли прострочення триває до моменту звернення постачальника до суду.

У випадку прострочення оплати поставленого товару понад 30 календарних днів покупець окрім пені сплачує постачальнику штраф у розмірі 20% вартості неоплаченого товару (п. 6.3. договору).

На виконання умов договору, позивач поставив відповідачу продукцію на загальну суму 8835,00 грн., що підтверджується видатковими накладними PIV00000427/19 від 01.04.2019 на суму 7645,00 грн; PIV00000583/19 від 09.04.2019 на суму 260,00 грн; PIV00000641/19 від 11.04.2019 на суму 930,00 грн. Вказані видаткові накладні підписані обома сторонами та скріплені печатками.

Як вбачається з позовної заяви, відповідач частково оплатив поставлений товар на суму 125,00 грн. Проте, до матеріалів позовної заяви доказів такої оплати позивачем не надано. Відтак, заборгованість відповідача перед позивачем, з урахуванням часткової оплати, становить 8710,00 грн.

Крім того, позивач просить стягнути штраф в сумі 1742,00 грн, пеню в розмірі 1470,32 грн та 3% річних в сумі 209,52 грн за неналежне виконання зобов`язань за договором.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України)

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст. 265 Господарського кодексу України).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України).

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що на виконання умов договору, позивач поставив відповідачу запасні частини на суму 8835,00 грн, що підтверджується видатковими накладними PIV00000427/19 від 01.04.2019 на суму 7645,00 грн; PIV00000583/19 від 09.04.2019 на суму 260,00 грн; PIV00000641/19 від 11.04.2019 на суму 930,00 грн, які підписані обома сторонами без зауважень.

Позивач, у позовній заяві зазначає, що відповідачем частково сплачено борг за вказаними вище накладними в сумі 125,00 грн. Проте, в матеріалах справи такий доказ відсутній.

Доказів оплати поставленого товару в сумі 8710,00 грн. відповідач не надав, доводи позивача, наведені в обґрунтування позову, не спростував.

Таким чином, позивачем доведено та підтверджено матеріалами справи, а відповідачем належними та допустимим доказами не спростовано порушення умов договору.

За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості в сумі 8710,00 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону та договору. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно з ч.2 ст.193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з ч.7 ст.193 Господарського кодексу України одностороння відмова від виконання умов договору не допускається.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 229 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Частинами 1, 2, 4 ст. 217 ГК України передбачають, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.

В силу положень ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язання за договором поставки, позивачем нараховано 1742,00 грн штрафу.

Частинами 1, 2 ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

У випадку прострочення оплати поставленого товару понад 30 календарних днів покупець окрім пені сплачує постачальнику штраф у розмірі 20% вартості неоплаченого товару (п. 6.3. договору).

За таких обставин, вимога про стягнення з відповідача штрафу в сумі 1742,00 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв`язку із порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань з оплати вартості поставленого товару, позивачем нараховано 209,52 грн 3 % річних.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд зазначає, що він є арифметично вірним, а відтак позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 209,52 грн 3 % річних обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня).

Згідно п.6.1. договору у випадку порушення строків оплати товару, встановлених умовами цього договору, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості несвоєчасно оплаченого товару за кожний день прострочення до моменту закінчення такого прострочення, а у випадку, коли прострочення триває до моменту звернення постачальника до суду.

У зв`язку із порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань з оплати вартості поставленого товару, позивачем нараховано відповідачеві пеню у розмірі 1470,32 грн.

Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 1470,32 грн. обґрунтовані, підлягають задоволенню за розрахунком позивача, який відповідає умовам договору та вимогам закону.

Відповідно до статті 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертизи, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Судові витрати на оплату послуг адвоката підлягають відшкодуванню лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату або адвокатському об`єднанню стороною, котрій такі послуги надавались, оплата послуг адвоката підтверджується відповідними фінансовими документами, і якщо такі послуги надавались адвокатом, а не будь-яким представником.

Частиною 2 ст.126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

На підтвердження надання адвокатських послуг, позивачем до матеріалів справи долучено Договір про надання правової допомоги №20/8-14 від 10.03.2020 року, укладений між позивачем та адвокатським об`єднанням "ЛЮРЦ", за умовами якого адвокатське об`єднання зобов`язується надавати клієнту правову допомогу передбачену п.1.1 договору; додаткову угоду №1 до договору про надання правової допомоги від 10.03.2020; Акт №1 приймання-передачі наданих послуг.

Відповідно до п. 2 додаткової угоди №1, гонорар (вартість послуг) за підготовку документів та ведення справи у судових органах становить 7000,00 грн. Оплата гонорару здійснюється протягом 30-ти днів з дня підписання сторонами акту виконаних робіт чи іншого аналогічного документу (підпункт 3.1. п.3 додаткової угоди №1).

На підставі акту приймання-передачі наданих послуг від 17.04.2020 року, адвокатське об`єднання надало клієнту правову допомогу, а клієнт прийняв та зобов`язується оплатити наступні послуги: консультування клієнта щодо перспектив позасудового врегулювання спору, кількість годин - 1, вартість - 1051,00 грн; зібрання в клієнта документів та їх аналіз 1 година - 1051,00 грн; підготовка позовної заяви, 2 години - 2102,00 грн; опрацювання законодавчої бази та аналіз судової практики 1 година - 1051,00 грн. Загальна вартість 5255,00 грн.

В якості доказу надання юридичних послуг до заяви долучений ордер серії ВС №1022136 від 23.04.2020 виданий адвокатським об`єднанням "ЛЮРЦ" адвокату Венглевському Б.Б. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 08.09.2017). Однак, в матеріалах справи відсутні підтверджуючі документи про фактичну оплату наданих адвокатських послуг.

При вирішенні питання про покладення витрат на відповідача, суд звертається до правової позиції, викладеної у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, за якою витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною /третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Проте, суд звертає увагу, що частина із наданих послуг не може бути віднесена саме до правничої допомоги.

Так, згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 5 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон №5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності є:

1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення;

4) надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні;

5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні;

6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами;

7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана ВРУ;

8) надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань.

Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Відтак, зібрання в клієнта документів та їх аналіз (1051,00 грн) не можуть бути віднесені до жодного з видів правничої допомоги, які передбачені статтями 1, 19 Закону № 5076-VI. А тому, витрати на здійснення вказаних видів робіт не можуть бути відшкодовані у якості витрат на професійну правничу допомогу (аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 04.11.2019 у справі № 9901/264/19).

Отже, за наведених обставин, суд відмовляє позивачу у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1051,00 грн як необґрунтованих, та відповідно, не покладає їх на відповідача.

Згідно зі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір в розмірі 2102,00 грн покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст.123,127,129,232-233,238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ :

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з фізичної особи - підприємця Мандрик Анастасії Іванівни ( АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 ) на користь фізичної особи - підприємця Ігліцького Ігоря Тадеушовича ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованість в сумі 8710,00 грн, 1742,00 грн штрафу, 1470,32 грн пені, 209,52 грн 3% річних, 2102,00 грн судового збору, 4204,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

3.У частині вимог про стягнення 1051,00 грн витрат на професійну правничу допомогу - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено і підписано 08.07.2020.

Суддя В.В.Дутка