РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.07.2020Справа № 910/6070/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Бондарчук В. В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження

позовну заяву Акціонерного товариства «Укртрансгаз», м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інкомтех-проект», м. Київ

про стягнення 316 301,68 грн.

Без повідомлення (виклику) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство «Укртрансгаз» (далі - АТ «Укртрансгаз»/позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інкомтех-проект» (далі - ТзОВ «Інкомтех-проект»/відповідач) про стягнення 316 301,68 грн пені, у зв`язку із несвоєчасним виконанням зобов`язань за договором про закупівлю товарів (матеріально-технічних ресурсів) № від 17.12.2018.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 07.05.2020 позовну заяву прийняв до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

03.06.2020 через відділ діловодства суду відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому ТзОВ «Інкомтех-проект» заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що підстави для стягнення неустойки відсутні, оскільки відповідачем не прострочено постачання товару згідно додаткової угоди № 1 до договору про закупівлю товарів (матеріально-технічних ресурсів) № від 17.12.2018.

Крім того, 03.06.2020 відповідачем подано до суду заяву про застосування наслідків спливу позовної давності до вимоги про стягнення пені.

26.06.2020 до суду від ТзОВ «Інкомтех-проект» надійшли доповнення до відзиву на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

17.12.2018 між Акціонерним товариством «Укртрансгаз» (далі - покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інкомтех-проект» (далі - постачальник) укладено договір № про закупівлю товарів (матеріально-технічних ресурсів), відповідно до якого постачальник зобов`язався у визначений цим договором строк передати у власність покупця телекомунікаційні кабелі та обладнання (мультипортові плати, концентратори та перетворювачі), зазначені в специфікації, яка наведена в додатку 1 до цього договору та є його невід`ємною частиною, а покупець зобов`язався прийняти і оплатити такі товари.

Згідно п. 1.2. договору найменування (номенклатура, асортимент), кількість товарів, одиниця виміру, ціна за одиницю, строк поставки, місце поставки, інші умови зазначаються у специфікації.

У відповідності до п. 3.1., п. 3.2. договору загальна сума цього договору становить 20 690 000,00 грн, в тому числі ПДВ - 3 448 333,33 грн. Загальна сума цього договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін.

В п. 5.1. договору зазначено, що постачальник зобов`язується передати покупцю товари в кількості, строки та в місці поставки відповідно до специфікації. Покупець залишає за собою право змінити місце поставки товару, про що сторони складають додаткову угоду.

Пунктом 7.4. договору передбачено, що за порушення строків поставки товарів або недопоставку товарів постачальник сплачує покупцю пеню в розмірі 0,1 відсотка вартості товарів, поставку яких прострочено та/або недопоставлено, за кожний день такого прострочення, а за прострочення поставки товару понад тридцяти днів постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 10 (десяти) відсотків вартості товарів, поставку яких прострочено.

Відповідно до п. 12.1. договору всі зміни і доповнення до цього договору складаються в письмовій формі, підписуються уповноваженими представниками сторін та є невід`ємною частиною цього договору.

Цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє в частині поставки товарів по 30.09.2019, а в частині розрахунків - до їх повного виконання (п. 11.1 договору).

Згідно із специфікацією, яка є додатком № 1 до цього договору визначено, що поставка товарів здійснюється протягом 90 календарних днів з дати укладання договору.

06.02.2019 між позивачем та відповідачем підписано додаткову угоду № 1 до договору № від 17.12.2018, у зв`язку із оновленням ревізії на моделі обладнання, що випускається (№1, 2, 3 Додатку № 1 до договору № від 17.12.2018), та відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 36 ЗУ «Про публічні закупівлі), сторони дійшли згоди внести зміни та доповнення до договору № від 17.12.2018, виклавши додаток № 1 до договору № від 17.12.2018 «Специфікація» в новій редакції, що є невід`ємною частиною даної додаткової угоди № 1 та вказаного договору.

Так, зі специфікації в редакції додаткової угоди № 1 вбачається, що сторони погодили внести зміни щодо найменування товарів, які будуть поставлятися, при цьому строк поставки залишився незмінним - 90 календарних днів з дати укладення договору.

08.04.2019 відповідач поставив, а позивач прийняв товар на загальну суму 15 815 084,18 грн, що підтверджується видатковою накладною № 21978-1 від 08.04.2019 та актом № 23 приймання продукції (товару) за кількістю від 08.04.2019.

Проте, позивач стверджує, що за умовами договору поставка повинна була відбутися у період з 18.12.2018 по 18.03.2019.

Отже, враховуючи прострочення виконання відповідачем свого обов`язку щодо поставки товарів, позивач нараховує пеню в розмірі 316 301,68 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

За своїм змістом та правовою природою укладений між сторонам правочин є договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Так, відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до положення частини 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено договір про закупівлю товарів (матеріально-технічних ресурсів) № від 17.12.2018, відповідно до якого відповідач зобов`язався поставити товари, визначені у специфікації, протягом 90 календарних днів з дати укладення договору. Крім того, як вбачається зі специфікації в редакції додаткової угоди № 1 від 06.02.2019, сторони погодили внесення змін щодо товару який підлягав поставці, натомість будь-яких змін щодо строків поставки товарів, сторони не вносили.

Отже, відповідач зобов`язаний був поставити товар у період з 18.12.2018 по 08.03.2019, проте фактично поставка здійснена 08.04.2019, тобто з простроченням встановленого умовами договору строку.

Отже, враховуючи неналежне виконання відповідачем свого зобов`язання щодо своєчасної поставки товарів, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 316 301,68 грн, нараховану за період з 19.03.2019 по 07.04.2019.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України, визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

У пункті 7.4. договору сторони передбачили, що за порушення строків поставки товарів або недопоставку товарів постачальник сплачує покупцю пеню в розмірі 0,1 відсотка вартості товарів, поставку яких прострочено та/або недопоставлено, за кожний день такого прострочення, а за прострочення поставки товару понад тридцяти днів постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 10 (десяти) відсотків вартості товарів, поставку яких прострочено.

Водночас, згідно з положеннями ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Судом встановлено, що відповідач поставив товар 08.04.2019, натомість позивач звернувся до суду з позовною заявою 30.04.2020, тобто з порушенням строків спеціальної позовної давності.

За вказаних обставин, заява ТзОВ «Інкомтех-проект» про застосування спеціальної позовної давності до вимоги про стягнення пені в розмірі 316 301,68 грн підлягає задоволенню, що у свою чергу тягне за собою відмову у задоволенні позовних вимог АТ «Укртрансгаз».

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст.ст. 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно положень статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Крім того, відповідач просить суд стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу, понесені під час розгляду цієї справи.

Так, згідно зі ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Статтею 126 ГПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, відповідачем надано договір про надання правничої допомоги адвокатом від 19.05.2020, укладений між ТзОВ «Інкомтех-проект» та адвокатом Коршуном Т.О., акт від 28.05.2020 про виконання договору про надання правничої допомоги адвокатом від 19.05.2020 та платіжне доручення № 749 від 28.05.2020 на суму 6 000,00 грн.

Таким чином, враховуючи, що у позові АТ «Укртрансгаз» судом відмовлено та приймаючи до уваги, що ТзОВ «Інкомтех-проект» надало суду належні докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає за необхідне задовольнити заяву відповідача та покласти понесені витрати на АТ «Укртрансгаз».

Керуючись статтями 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Акціонерного товариства «Укртрансгаз» відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Укртрансгаз» (01021, місто Київ, Кловський узвіз, будинок 9/1; ідентифікаційний код 30019801) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інкомтех-проект» (04050, місто Київ, вулиця Герцена, будинок 17-25, офіс 9; ідентифікаційний код 32830287) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000 (шість тисяч) 00 грн.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів в порядку, передбаченому ст.ст. 253-259, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Суддя В.В. Бондарчук