ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2020 року

м. Київ

Справа № 922/3049/18

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду:

Селіваненка В.П. (головуючий), Баранця О.М., Булгакової І.В., Дроботової Т.Б., Катеринчук Л.Й., Львова Б.Ю., Пількова К.М., Ткача І.В., Ткаченко Н.Г.,

за участю секретаря судового засідання Хахуди О.В.,

представників учасників справи:

позивача - Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради - Замніус М.В.,

відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю "Парковий-4" - Шевченко С.В.,

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Харківської міської ради - Василенко І.Ю.

розглянувши касаційну скаргу Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (далі - Департамент, позивач)

на рішення господарського суду Харківської області від 12.06.2019

(суддя Шатерніков М.І.) та

постанову Східного апеляційного господарського суду від 25.11.2019

(головуючий суддя Хачатрян В.С., судді Дучал Н.М. і Россолов В.В.)

зі справи № 922/3049/18

за позовом Департаменту

до товариства з обмеженою відповідальністю "Парковий-4" (далі - Товариство, відповідач)

про визнання укладеним договору,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Харківська міська рада (далі - Рада),

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року Департамент звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства про визнання укладеним договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова у редакції, викладеній у позовній заяві.

Позов обґрунтовано невиконанням відповідачем як замовником реконструкції нежитлових приміщень № 2-14-:-2-24 по пр. Московському, 118 у м. Харкові (далі - Приміщення) під житлові квартири, обов`язку, передбаченого статтею 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", щодо укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова.

Рішенням господарського суду Харківської області від 12.06.2019, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 25.11.2019, у позові відмовлено.

Рішення та постанову мотивовано тим, що відповідачем не здійснювалася забудова земельної ділянки, і відповідач не підпадає під категорію забудовників, які зобов`язані сплачувати внески на розвиток соціальної інфраструктури відповідно до Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", а тому й відсутні підстави для зобов`язання відповідача сплачувати відповідні кошти, у тому числі шляхом визнання укладеним договору про пайову участь у розвитку інфраструктури.

У касаційній скарзі до Верховного Суду Департамент просить зазначені рішення та постанову попередніх судових інстанцій скасувати, прийняти нове рішення, яким позов задовольнити, а судові витрати покласти на відповідача.

Скаргу мотивовано неправильним застосуванням судами першої та апеляційної інстанцій норм статей 1, 2, 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

В обґрунтування правильності своєї позиції скаржник посилається також на низку постанов Верховного Суду у складі Великої Палати Верховного Суду та Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

У письмових "поясненнях по суті касаційного провадження" Департамент зазначає, що Верховним Судом у постановах зі справ №№ 922/3627/18, 922/4250/17, 903/539/18, 908/6331/15, 903/736/17, 908/6328/15 зроблені вірні висновки про те, що реконструкція охоплюється законодавчим визначенням забудови, а особа, що її здійснює, є замовником. Будівельні роботи з реконструкції є одним із видів будівництва. Тому наявні передбачені статтею 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" підстави виникнення у відповідача як замовника обов`язку укласти договір про пайову участь та сплатити відповідні кошти. Просить касаційну скаргу задовольнити, рішення господарського суду Харківської області від 12.06.2019 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 25.11.2019 скасувати і прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Радою подано письмові пояснення "на підтримку касаційної скарги позивача", в яких вона, посилаючись на норми Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, названого Закону, а також на правові позиції, викладені в постановах Верховного Суду, просить касаційну скаргу задовольнити, оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

У відзиві на касаційну скаргу Товариство заперечує проти доводів скаржника, у тому числі пов`язаних з посиланням на постанови Верховного Суду в інших справах, та просить у задоволенні касаційної скарги відмовити.

Ухвалою Верховного Суду від 03.02.2020 (у складі: Студенець В.І. - головуючий, судді Баранець О.М., Кондратова І.Д.), зокрема, відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Департаменту.

Ухвалою Верховного Суду від 30.04.2020 (у складі: Студенець В.І. - головуючий, судді Баранець О.М., Стратієнко Л.В.) дану справу передано на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Зазначену ухвалу мотивовано тим, що: у зв`язку з реконструкцією Приміщень під житлові квартири змінюється функціональне призначення приміщення, і в даному випадку відповідач як замовник об`єкта будівництва зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури (далі - ІТСІ) м. Харкова й укласти договір про пайову участь; тому судова колегія вважає за необхідне відступити від правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 29.10.2019 у справі № 922/3628/18.

Так, у постанові від 29.10.2019 у справі № 922/3628/18 Суд (у складі: Васьковський О.В. - головуючий, судді Огороднік К.М., Ткач І.В.) дійшов висновку, що: відповідачем проведено реконструкцію нежитлових приміщень 6-го поверху будівлі по пр. Московському, 118 у м. Харкові під житлові квартири, тобто реконструкцію вбудованих приміщень без зміни зовнішніх геометричних розмірів фундаменту будівлі, а тому відповідач не підпадає під категорію забудовників, які зобов`язані сплачувати внески на розвиток соціальної інфраструктури відповідно до Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", отже, відсутні й підстави для застосування статті 40 названого Закону в частині обов`язку взяти пайову участь як шляхом сплати коштів такої пайової участі, так і шляхом укладення договору. При цьому Верховним Судом було враховано, що постановою Великої Палати Верховного Суду від 08.10.2019 залишено без змін судові рішення у справі № 911/594/18, згідно з якими за відсутності встановленого факту здійснення особою забудови земельної ділянки в розумінні законодавства, яке регулює визначення та справляння пайової участі, норми статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" щодо обов`язку взяти пайову участь шляхом сплати коштів пайової участі та укладення відповідного договору до особи забудовника не підлягають застосуванню.

Натомість у постановах Верховного Суду від 05.12.2019 у справі №922/4250/17 (у складі: Багай Н.О. - головуючий, судді Дроботова Т.Б., Зуєв В.А.) та від 12.12.2019 у справі №922/3627/18 (у складі: Багай Н.О. - головуючий, судді Пільков К.М., Чумак Ю.Я.) суд касаційної інстанції у справах з аналогічними предметом, підставами позову та обставинами справи (реконструкція нежитлових приміщень 4-го поверху №4-1-:-4-41 у літ. Н-6 по пр. Московському, 118 у м. Харкові у житлові квартири; реконструкція нежитлових приміщень №2-1-:-2-13 по пр. Московському, 118 у м. Харкові у житлові квартири) погодився з висновками судів попередніх інстанцій про задоволення позовних вимог та, в силу положень статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", зазначив, що відповідач як замовник об`єкта будівництва зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку ІТСІ м. Харкова й укласти договір про пайову участь з органом самоврядування, оскільки в даному випадку реконструкція є одним із видів будівництва. При цьому у двох зазначених постановах Верховного Суду так само враховано правову позицію, викладену в згаданій постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.10.2019 у справі № 911/594/18.

Перевіривши на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями фактичних обставин справи правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду дійшов таких висновків.

Попередніми судовими інстанціями у розгляді даної справи з`ясовано й зазначено, зокрема, таке.

Товариство є замовником реконструкції Приміщень під житлові квартири. Дата початку будівництва, за декларацією про готовність об`єкта до експлуатації (далі - Декларація), - 31.05.2017, дата закінчення будівництва - 06.06.2017. Кошторисна вартість будівництва - 944 000 грн.

Декларацією визначено, що у зв`язку з реконструкцією Приміщень без зміни зовнішньої конфігурації та, як наслідок, відсутністю намірів забудови земельної ділянки зазначити інформацію щодо договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту відповідно до статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" не потрібно.

На думку позивача, відповідач зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку ІТСІ населеного пункту та укласти договір про пайову участь з органом місцевого самоврядування.

Рішенням виконавчого комітету Ради від 09.11.2011 затверджено Порядок пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова (з подальшими змінами), яким передбачено, зокрема, що:

- залучення замовників до пайової участі здійснюється шляхом укладення договорів про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова з Департаментом (пункт 1.4);

- пайова участь замовника полягає у перерахуванні до бюджету м. Харкова коштів на створення і розвиток ІТСІ м. Харкова (пункт 1.5);

- не пізніше ніж за 30 календарних днів до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію замовник будівництва зобов`язаний звернутися із заявою до Департаменту для укладання договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова (пункт 2.5);

- у разі встановлення факту будівництва та введення об`єкта до експлуатації без укладення відповідного договору Департамент у 10-денний термін з дня встановлення такого факту надсилає замовнику будівництва лист-повідомлення про необхідність укладення договору (пункт 5.1);

- у разі ухилення замовника від виконання вимог, вказаних у такому листі-повідомленні, Департамент: на підставі наявної інформації та у відповідності до цього Порядку проводить розрахунок величини пайової участі замовника у розвитку інфраструктури; готує два примірники договору пайової участі у розвитку інфраструктури з додатками; надсилає два примірники договору з додатками замовнику будівництва (пункт 5.3).

На письмові пропозиції Департаменту щодо укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова при реконструкції Приміщень (з поданням двох примірників відповідного договору) Товариство не реагувало.

Товариством проведено реконструкцію Приміщень без зміни зовнішніх геометричних розмірів фундаменту будівлі. Виконані ним роботи здійснювалися на 4-му поверсі будівлі, і Приміщення не є прилеглими до фундаменту будівлі.

Обставини у зазначених Департаментом постановах Верховного Суду не є тотожними обставинам у даній справі. Зокрема, у постановах, про які зазначає скаржник, висновки Касаційного господарського суду (про те, що нормами статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено обов`язок укладення договору про пайову участь для замовника будівництва під час здійснення будівельних робіт з реконструкції без зміни зовнішньої конфігурації приміщень) зроблені за встановлених фактів проведення реконструкції об`єктів будівництва, пов`язаних з розміщенням будівлі на певній території - частині земної поверхні та нежитлових будівель як окремих об`єктів права власності, пов`язаних із землею фундаментом; натомість у даній справі об`єктом реконструкції є Приміщення на 4-му поверсі завершеного будівництвом будинку.

З урахуванням, зокрема, наведеного попередні судові інстанції дійшли висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у даній справі.

Спір зі справи виник у зв`язку з вимогами про визнання укладеним договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова між Товариством і Департаментом.

Згідно з положеннями статті 179 Господарського кодексу України укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Частиною першою статті 187 Господарського кодексу України визначено, що спори, які виникають при укладенні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов`язковим на підставі закону або в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом.

Відповідно до частини першої статті 649 Цивільного кодексу України розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування та в інших випадках, встановлених законом, вирішуються судом.

Статтею 181 Господарського кодексу України встановлений загальний порядок укладення господарських договорів та передбачено, що сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов`язана протягом двадцяти днів розглянути його. В цей же строк необхідно вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.

Винятком з цього правила є порядок укладення договорів за державним замовленням або договорів, укладення яких є обов`язковим на підставі закону, та в інших випадках, встановлених законом.

Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності" встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Згідно з частиною другою статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту відповідно до частини третьої статті 40 цього ж Закону полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Зі змісту статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" випливає, що в наведених у цьому Законі випадках перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту є обов`язком, а не правом забудовника. Тому укладення в таких випадках договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, який опосередковує відповідний платіж, є обов`язковим на підставі закону. Строк, визначений Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" для укладення договору про пайову участь, - протягом 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію, встановлено саме для добровільного виконання стороною такого обов`язку, і закінчення цього строку не припиняє цього обов`язку замовника та не звільняє замовника від обов`язку укласти договір. Адже невиконання особою положень законодавства не повинно призводити до настання бажаного для неї внаслідок такого невиконання результату у вигляді звільнення від платежу та надавати майнові переваги порівняно із законослухняною особою.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.10.2019 у справі № 911/594/18.

Замовник - це фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву (стаття 1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності").

Відповідно до статті 2 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" під забудовою території слід розуміти діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає, зокрема, реконструкцію існуючої забудови.

Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України наказом від 04.06.2014 № 163 затвердило ДБН А.2.2-3:2014 "Склад та зміст проектної документації на будівництво" (далі - ДБН А.2.2-3:2014).

За ДБН А.2.2-3:2014 новим будівництвом є будівництво будинків, будівель, споруд, їх комплексів, що здійснюється з метою створення об`єктів виробничого і невиробничого призначення, а також лінійних об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури, в тому числі добудова зупинених об`єктів незавершеного будівництва.

Відповідно до положень ДБН А.2.2-3:2014 реконструкцією є перебудова введеного в експлуатацію в установленому порядку об`єкта будівництва, що передбачає зміну його геометричних розмірів та/або функціонального призначення, внаслідок чого відбувається зміна основних техніко-економічних показників (кількість продукції, потужність тощо), забезпечується удосконалення виробництва, підвищення його техніко-економічного рівня та якості продукції, що виготовляється, поліпшення умов експлуатації та якості послуг.

Згідно з частиною першою статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

Будівництвом є нове будівництво, реконструкція, реабілітація, капітальний ремонт та технічне переоснащення об`єктів будівництва. А замовником будівництва є особа, яка має намір здійснити будівництво або змінити об`єкт будівництва.

При цьому частиною четвертою статті 34 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено, що реконструкція об`єктів будівництва без зміни зовнішніх геометричних розмірів їхніх фундаментів у плані, відповідно до містобудівної документації на замовлення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування на відповідних землях державної чи комунальної власності можуть здійснюватися за відсутності документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою.

Із встановлених попередніми судовими інстанціями обставин вбачається, що відповідач є замовником будівництва (реконструкції). Отже, він зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку ІТСІ населеного пункту шляхом пайової участі, і саме на замовника покладається обов`язок з укладення договору про таку участь та сплати відповідних коштів.

Відповідно до частини дев`ятої статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію.

Істотними умовами договору є: 1) розмір пайової участі; 2) строк (графік) сплати пайової участі; 3) відповідальність сторін. Невід`ємною частиною договору є розрахунок величини пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Частиною шостою статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" встановлено, що граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту з урахуванням інших передбачених законом відрахувань не може перевищувати 4 % кошторисної вартості будівництва об`єкта.

Згідно з частиною п`ятою статті 180 Господарського кодексу України ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України.

Розрахункова кошторисна вартість будівництва (розрахункова вартість будівництва) - це прогнозована сума грошових коштів, необхідна для його здійснення. Вона складається з базисної кошторисної вартості будівництва (базисної вартості будівництва) та коштів на компенсацію витрат, пов`язаних з ринковими умовами здійснення будівництва (Державні будівельні норми IV-16-98, частина 1).

Таким чином, попередні судові інстанції дійшли помилкового висновку про відсутність у відповідача обов`язку щодо участі у створенні і розвитку ІТСІ м. Харкова і укладення договору про таку участь.

У зв`язку з таким висновком вони не встановили обставин та не дослідили доказів, пов`язаних з тим, чи містить договір, редакцію якого викладено у позовній заяві Департаменту, усі істотні умови, передбачені Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності", а також чи визначено в ньому розмір пайового внеску у відповідності з цим Законом та іншими обов`язковими для сторін правилами.

Поряд з тим згідно з частиною другою статті 300 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Тому відповідно до частин третьої, четвертої статті 310 названого Кодексу оскаржувані судові рішення зі справи підлягають скасуванню з направленням останньої на новий розгляд до суду першої інстанції.

Водночас у даному разі немає й підстав для відступу від правового висновку Верховного Суду у справі № 922/3628/18, оскільки передача судом касаційної інстанції справи на новий розгляд ще не означає остаточного вирішення цієї справи, а, отже, й остаточного формування правових висновків Верховного Суду в ній та в судових рішеннях з неї.

У новому розгляді справи суду необхідно встановити обставини і дослідити докази, зазначені в цій справі, надати їм та доводам учасників справи належну правову оцінку і вирішити спір відповідно до закону.

За результатами нового розгляду має бути вирішено й питання щодо розподілу судових витрат зі справи.

Керуючись статтями 300, 308, 311, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Касаційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Харківської області від 12.06.2019 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 25.11.2019 у справі № 922/3049/18 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. Селіваненко

Судді О. Баранець

І. Булгакова

Т. Дроботова

Л. Катеринчук

Б. Львов

К. Пільков

І. Ткач

Н. Ткаченко