РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.06.2020Справа №910/16335/19

За позовомПриватного підприємства "Ті Ер Ес Лізинг"
доАкціонерного товариства "Українська залізниця"
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на
стороні відповідача:Державного підприємства "Донецька залізниця"
провитребування майна
Суддя Бойко Р.В.

секретар судового засідання Кучерява О.М.

Представники учасників справи:

від позивача: Тимошенко А.В., Сичик М.В.

від відповідача: Лях К.М.

від третьої особи: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У листопаді 2019 року Приватне підприємство "Ті Ер Ес Лізинг" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця", в якому просить суд витребувати у відповідача 36 об`єктів рухомого майна, перелік яких викладений у прохальній частині позову, які належать на праві власності позивачу.

В обґрунтування позовних Приватне підприємство "Ті Ер Ес Лізинг" вказує, що з 05.04.2019 по 02.08.2019 в межах перевірки стану предметів лізингу було встановлено, що належне позивачу майно, яке має перебувати в користуванні ДП "Донецька залізниця", на сьогодні фактично використовується Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі його відокремлених підрозділів. Крім того, позивач вказує, що строк, на який було надано право користування спірним майном на умовах лізингу, закінчився, проте ДП "Донецька залізниця" не забезпечено повернення предметів лізингу у стані, в якому їх було прийнято у володіння, з урахуванням нормального зносу, або у стані, обумовленому договором.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.12.2019 (постановленою після усунення позивачем недоліків, встановлених в ухвалі суду від 25.11.2019) відкрито провадження у справі №910/16335/19; вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження; визначено сторонам строки для подання заяв по суті справи; підготовче засідання призначено на 24.12.2019.

Протокольними ухвалами Господарського суду міста Києва від 24.12.2019 задоволено заяву Акціонерного товариства "Українська залізниця" та продовжено строк для подання відзиву на позов, який повинен бути поданий за 10 днів до дати наступного судового засідання; залучено до участі у справі ДП "Донецька залізниця" в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, зобов`язано позивача направити залученій третій особі копію позовної заяви по суті спору протягом двох днів з дня одержання ухвали, а докази такого направлення надати суду; запропонувати залученій третій особі у строк протягом 10 днів з дня одержання ухвали надати суду письмові пояснення щодо позову, з доказами їх направлення іншим учасникам справи; відкладено підготовче засідання у справі на 04.02.2020.

24.01.2020 через відділ діловодства суду від Акціонерного товариства "Українська залізниця" надійшов відзив на позов з доказами його направлення позивачу, в якому відповідач заперечує проти позовних вимог з тих підстав, що активи ДП "Донецька залізниця" передано АТ "Українська залізниця" на праві господарського відання на підставі нормативно-правових актів, прийнятих Кабінетом Міністрів України, з метою збереження та в подальшому належного використання будь-якого майна, що перебувало у ДП "Донецьк залізниця", тобто відповідач є правонаступником третьої особи.

04.02.2020 через відділ діловодства суду від Акціонерного товариства "Українська залізниця" надійшла заява про застосування строків позовної давності, в якій відповідач вказує, що позивач міг та повинен був знати, що спірне майно вибуло з його володіння ще в 2014-2015 роках, проте звернувся до суду з позовом про його витребування лише у листопаді 2019 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

04.02.2020 через відділ діловодства суду від Приватного підприємства "Ті Ер Ес Лізинг" надійшли заперечення на відзив, в яких позивач вказує, що відповідачу було достеменно відомо, що власником майна є позивач та останній не закріпляв за Акціонерним товариством "Українська залізниця" спірне майно на праві господарського відання, а відтак дане майно підлягає витребуванню на підставі ст. 387 Цивільного кодексу України.

Протокольною ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.02.2020 у справі №910/16335/19 задоволено клопотання позивача про витребування доказів частково; витребувано у відповідача копію передавального акту майна станом на 31.07.2014 за даними останньої фінансової звітності, що надавалась ДП "Донецька залізниця", складений комісією з реорганізації ДП "Донецька залізниця" відповідно до наказу АТ "Укрзалізниця" від 05.08.2015 №266-Ц/од, а також зобов`язано надати власне підтвердження (довідку) відносно перебування та фактичного знаходження майна, витребування якого є предметом даного позову; встановлено строк для надання доказів - до 20.02.2020; продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів; відкладено підготовче засідання на 27.02.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.02.2020 в задоволенні заяви Приватного підприємства "Ті Ер Ес Лізинг" про вжиття заходів забезпечення позову відмовлено.

27.02.2020 через відділ діловодства суду від Приватного підприємства "Ті Ер Ес Лізинг" надійшли заперечення на заяву Акціонерного товариства "Українська залізниця" про застосування строків позовної давності, в якій позивач зазначає, що спірне майно могло бути передане відповідачу лише після реєстрації його як юридичної особи, тобто з 21.10.2015. Крім того, позивач вважає, що закінчення строку дії договорів лізингу не може автоматично свідчити про те, що майно вибуло з володіння власника. Також Приватне підприємство "Ті Ер Ес Лізинг" вважає, що положення про позовну давність до вимог про витребування майна не підлягають застосуванню. Позивач стверджує, що з огляду на ситуацію на сході України він не міг знати та не знав, що належне йому майно перебуває у користуванні АТ "Українська залізниця", оскільки після початку військових днів і до сьогоднішнього дня відсутня будь-яка можливість листування з ДП "Донецька залізниця".

Протокольними ухвалами Господарського суду міста Києва від 27.02.2020 постановлено не приймати до розгляду докази, подані позивачем разом із запереченнями на заяву про застосування строків позовної давності, та повернути докази позивачу, оскільки останнім не доведено поважність причин не подання доказу у визначений законодавством строк; заперечення на заяву про застосування строків позовної давності прийняти до розгляду; закрито підготовче провадження, встановлено порядок дослідження доказів в порядку їх розміщення в матеріалах справи, призначено розгляд справи №910/16335/19 по суті на 10.03.2020.

Протокольною ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.03.2020 задоволено клопотання позивача та відкладено судове засідання на 26.03.2020.

З метою попередження виникнення та запобігання поширення гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом COVID-19, на виконання розпорядження Голови Вищої ради правосуддя від 13.03.2020 №11/0/2-20 "Про додаткові заходи із попередження респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом COVID-19" ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.03.2020 перенесено судове засідання у справі №910/16335/19 на 16.04.2020.

В подальшому, враховуючи подання відповідачем клопотань про відкладення судового засідання, з метою попередження виникнення і запобігання поширення гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом COVID-19 та для забезпечення учасникам справи можливості реалізувати свої права, передбачені господарським процесуальним законом, ухвалами суду від 16.04.2020 та від 07.05.2020 переносились судові засідання у справі №910/16335/19 на 07.05.2020 та на 02.06.2020 відповідно.

Протокольною ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.06.2020 оголошено перерву в судовому засіданні на стадії дослідження доказів до 11.06.2020 для надання можливості сторонам надати пояснення щодо порядку обліку позовної давності та встановлення чи розглянуто справу №910/15607/19, на яку посилається позивач.

В судове засідання, призначене на 11.06.2020, представники сторін з`явились, надали пояснення по суті спору, за змістом яких представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, а представник відповідача проти позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні.

Третя особа явку свого представника в судове засідання 11.06.2020 не забезпечила, про причини неявки суд не повідомила, хоча про місце, дату та час засідання була належним чином повідомлена, у зв`язку з чим суд, керуючись приписами ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, прийшов до висновку про можливість розглянути справу за відсутності представника ДП "Донецька залізниця".

Протокольною ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.06.2020 долучено до матеріалів справи №910/16335/19 постанову Вищого господарського суду України від 25.10.2017 у справі №905/1247/16 роздруковану з ЄДРСР.

В судовому засіданні 11.06.2020 судом завершено розгляд справи №910/16335/19 по суті, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У засіданнях здійснювалася фіксація судового процесу технічним засобами у відповідності до статті 222 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

У 2007 році між Приватним підприємством "ВТБ Лізинг Україна" (після перейменування - Приватне підприємство "Ті Ер Ес Лізинг") (лізингодавець) та Державним підприємством "Донецька залізниця" (лізингоодержувач) було укладено Договори фінансового лізингу №16-ФЛ Д/П-071365/НЮ від 19.06.2007, №35-ФЛ Д/П-071371/НЮ від 19.06.2007, №88-ФЛ Д/Т-071443/НЮ від 02.07.2007, №102-ФЛ Д/Е-071733/НЮ від 21.08.2007, №103-ФЛ Д/Е-071732/НЮ від 21.08.2007, №215-ФЛ Д/П-071746/НЮ від 21.08.2007, №216-ФЛ Д/П-071745/НЮ від 21.08.2007, №217-ФЛ Д/Ш-071719 від 20.08.2007, №225-ФЛ Д/Ш-071835/НЮ від 14.09.2007, №251-ФЛ/Д/Ш-071867/НЮ від 25.09.2007, №254-ФЛ Д/П-072069/НЮ від 15.11.2007, №265-ФЛ/Д/Ш-072335/НЮ від 25.12.2007, №Д/П-072307/НЮ від 20.12.2007 (надалі - Договори), предметом яких є передання лізингодавцем лізингоодержувачу у фінансовий лізинг рухомого майна, витребування якого є предметом даної справи.

Наведені обставини визнаються сторонами, а у суду відсутні обґрунтовані підстави вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом, відтак не підлягають доказуванню в силу приписів ч. 1 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Спір у справі зводиться до того, що Приватне підприємство "Ті Ер Ес Лізинг" стверджує про наявність правових підстав для витребування з чужого незаконного володіння Акціонерного товариства "Українська залізниця" переданих за вказаними Договорами 36 об`єктів рухомого майна у зв`язку з тим, що: 1) Державним підприємством "Донецька залізниця" (лізингоодержувачем) було передане спірне майно Акціонерному товариству "Українська залізниця" без одержання відповідної письмової згоди Приватного підприємства "Ті Ер Ес Лізинг" (лізингодавця); 2) строк лізингу за Договорами закінчився; 3) у Державного підприємства "Донецька залізниця" наявна заборгованість перед Приватним підприємством "Ті Ер Ес Лізинг" за договорами лізингу.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За змістом статей 317, 318 Цивільного кодексу України власнику належить право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном.

У системі правових норм, що регулюють цивільно-правовий захист права власності, центральне місце займають норми, які передбачають такий речово-правовий спосіб захисту права, як витребування майна із чужого незаконного володіння - віндикація.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (частина 1 статті 387 Цивільного кодексу України).

Віндикацією є передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульний володілець), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей.

Тобто, витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і таке майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Позивач стверджує, що відповідач володіє спірним рухомим майном без відповідної правової підстави (за відсутності укладеного з позивачем договору), а таке майно було передано йому ДП "Донецька залізниця" без письмової згоди Приватного підприємства "Ті Ер Ес Лізинг".

Суд відзначає, що після укладення спірних Договорів на базі Державної адміністрації залізничного транспорту України, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, було створено АТ "Українська залізниця".

Законом України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" визначено правові, економічні та організаційні особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування, 100% акцій якого належать державі.

За змістом норм зазначеного Закону:

- утворення Акціонерного товариства "Українська залізниця" здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України відповідно до законодавства з урахуванням особливостей, визначених цим Законом;

- товариство утворюється як публічне акціонерне товариство, 100% акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту України (далі - Укрзалізниця), а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття (далі - підприємства залізничного транспорту);

- Статут Товариства затверджується Кабінетом Міністрів України;

- засновником товариства є держава в особі Кабінету Міністрів України;

- вищим органом товариства є загальні збори;

- функції загальних зборів виконує Кабінет Міністрів України;

- товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту;

- комісія з утворення товариства у чотиримісячний строк з дня затвердження її складу подає центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, для затвердження у місячний строк зведений передавальний акт, зведений акт оцінки майна залізничного транспорту загального користування, а також проект статуту товариства для подання Кабінетові Міністрів України; зведені передавальний акт та акт оцінки складаються на основі узагальнених даних передавальних актів та актів оцінки, складених стосовно цілісного майнового комплексу кожного підприємства залізничного транспорту;

- розмір статутного капіталу товариства визначається під час його утворення згідно із зведеним актом оцінки майна залізничного транспорту загального користування.

Пунктом 2 розділу ІІІ "Перехідні та прикінцеві положення" Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що спеціальним Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" визначено пріоритет у застосуванні його норм, а саме: утворення товариства здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України, який, крім іншого, виконує функції загальних зборів товариства.

Відповідно до зазначеного Закону та на виконання його вимог згідно з постановою №200 Кабінету Міністрів України утворено ПАТ "Українська залізниця" на базі Укрзалізниці, підприємств залізничного транспорту, які реорганізовуються шляхом злиття, згідно з додатком 1.

За змістом пункту 5 Постанови №200 Кабінету Міністрів України - Міністерству інфраструктури доручено вжити заходів для припинення Укрзалізниці та підприємств, зазначених у додатку 1.

До переліку, наведеного у цьому додатку, включено ДП "Донецька залізниця".

Згідно постанови Кабінету Міністрів України №604 від 12.11.2014 на часткову зміну пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України №200 від 25.06.2014 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" установлено, що майно (активи, власний капітал та зобов`язання) підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції (далі - майно), не включається до переліків і зведених актів інвентаризації майна, що затверджуються Міністерством інфраструктури відповідно до пункту 5 зазначеної постанови, а відображається в балансі (крім зобов`язань підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, які розташовані на тимчасово окупованій території) і закріплюється в частині активів за публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" на праві господарського відання до проведення його інвентаризації та оцінки відповідно до пункту 2 цієї постанови.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України №604 від 12.11.2014 доручено комісії з утворення ПАТ "Українська залізниця" разом із Міністерством інфраструктури України

1) під час проведення інвентаризації та оцінки майна:

- сформувати окремі акти обліку активів, власного капіталу і зобов`язань державних підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, які розташовані на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції, за даними фінансової звітності за видами активів, власного капіталу та зобов`язань у розрізі статей балансу на останню дату, на яку надавалася фінансова звітність;

- сформувати окремі акти обліку активів, які розміщені на тимчасово окупованій території і обліковуються на балансах підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, які розташовані на іншій території України;

2) після завершення тимчасової окупації території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя та завершення проведення антитерористичної операції провести інвентаризацію та оцінку майна і за результатами подати пропозиції щодо зміни статутного капіталу публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" згідно із законодавством.

У подальшому постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 №735 "Питання публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" затверджено Статут ПАТ "Українська залізниця".

Згідно з пунктами 1, 2 Статуту ПАТ "Українська залізниця" є юридичною особою, утвореною відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", Постанови №200 Кабінету Міністрів України. Товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту. Товариство є юридичною особою з дня державної реєстрації (пункт 12 Статуту).

Статтею 30 Статуту ПАТ "Українська залізниця" визначено, що майно товариства складають основні фонди, оборотні засоби, кошти, майнові права, зокрема право господарського відання майном, переданим товариству на праві господарського відання, та право постійного користування земельними ділянками, наданими для розміщення підприємств залізничного транспорту, акції (частки, паї) у статутному капіталі господарських товариств, інші матеріальні та нематеріальні активи, цінні папери, а також інші активи, відображені в бухгалтерському обліку товариства.

Відповідно до ст. 31 Статуту ПАТ "Українська залізниця" майно останнього формується за рахунок, зокрема майна, внесеного засновником до статутного капіталу товариства.

Згідно ст. 32 Статуту здійснюючи право власності, товариство володіє, користується та розпоряджається належним йому майном і вчиняє стосовно нього будь-які дії, що не суперечать законодавству, цьому Статуту та меті діяльності товариства.

Розпорядження майном товариства, в тому числі шляхом списання, відчуження, передачі в користування, оренду, концесію відповідного майна, розпорядження майном, внесеним до статутного капіталу товариства, та майном, набутим товариством під час його господарської діяльності, здійснюється в порядку, встановленому законодавством, з урахуванням обмежень щодо розпорядження таким майном, визначених законом та цим Статутом.

Відповідно до ст. 34 Статуту ПАТ "Українська залізниця" товариство використовує, утримує державне майно, закріплене за ним на праві господарського відання, та розпоряджається ним з урахуванням обмежень, встановлених законодавством. Майно, що є державною власністю і закріплене за товариством на праві господарського відання, включається до його активів.

На виконання п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 №735 21.10.2015 проведено державну реєстрацію АТ "Українська залізниця" (ідентифікаційний код 40075815),

Отже, частиною 3 статті 2 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" передбачено, що АТ "Українська залізниця" утворюється на базі Державної адміністрації залізничного транспорту України, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття.

Визначаючи правові, економічні та організаційні особливості утворення АТ "Українська залізниця", суд приходить до висновку, що цей Закон не змінює правової природи злиття як однієї з форм реорганізації юридичної особи, що врегульоване, зокрема, ст.ст. 104, 106, 107 Цивільного кодексу України та передбачає перехід майна, прав та обов`язків від юридичних осіб, які реорганізуються, до правонаступників на підставі передавального акту.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України "Про акціонерні товариства" акціонерне товариство може бути створене шляхом заснування або злиття, поділу, виділу чи перетворення підприємницького (підприємницьких) товариства, державного (державних), комунального (комунальних) та інших підприємств у акціонерне товариство. Товариство вважається створеним і набуває прав юридичної особи з дати його державної реєстрації в установленому законодавством порядку.

Частиною 1 ст. 56 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкт господарювання (господарська організація) може бути утворений за рішенням власника (власників) майна або уповноваженого ним (ними) органу, а у випадках, спеціально передбачених законодавством, також за рішенням інших органів, організацій і фізичних осіб, шляхом заснування нової господарської організації, злиття, приєднання, виділу, поділу, перетворення діючої (діючих) господарської організації (господарських організацій) з додержанням вимог законодавства.

Реорганізація шляхом злиття може бути визначена як сукупність юридично значущих дій та прийняття юридичних актів, які спрямовані на припинення декількох суб`єктів господарювання та створення на їх базі нового, і характеризується переходом усіх прав та обов`язків суб`єктів, що реорганізуються, в порядку універсального правонаступництва до нового суб`єкта господарювання. Тобто, обов`язковою умовою реорганізації юридичної особи шляхом злиття є універсальне правонаступництво за її зобов`язаннями.

Тобто, правовий інститут реорганізації регулює відносини, одночасно пов`язані із припиненням тих юридичних осіб, що існують, та створенням нових господарських організацій - учасників господарського обороту (правонаступників).

Відповідно до ч. 1 ст. 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

За визначенням п. 4 ст. 1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" державною реєстрацією юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців є офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи.

Згідно ч. 3 ст. 4 Закону "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" у разі злиття юридичних осіб здійснюється державна реєстрація новоутвореної юридичної особи та державна реєстрація припинення юридичних осіб, що припиняються у результаті злиття. Припинення вважається завершеним з дати державної реєстрації припинення юридичних осіб, що припиняються у результаті злиття. Отже, цією нормою визначається винятково момент припинення реорганізаційних відносин при злитті.

При універсальному правонаступництві майно особи, як сукупність прав та обов`язків, які їй належать, переходить до правонаступника як єдине ціле, причому в цій сукупності єдиним актом переходять всі окремі права та обов`язки, які належали на момент правонаступництва праводавцю, незалежно від того, виявлені вони на цей момент чи ні. При універсальному правонаступництві, зважаючи на відсутність повної визначеності у складі майна, правонаступник спрямовує свою волю не на набуття окремих прав або обов`язків, а на набуття усієї їх сукупності. В результаті він вступає навіть в такі правовідносини, про існування яких міг не знати.

Цивільний кодекс України не містить загальної норми щодо моменту виникнення універсального правонаступництва юридичної особи, утвореної внаслідок злиття. Шляхом системно-логічного тлумачення законодавства можна зробити висновок про те, що моментом виникнення універсального правонаступництва ПАТ "Українська залізниця" є дата державної реєстрації товариства.

Юридична особа вважається створеною з дня її державної реєстрації (ч. 4 ст. 87 Цивільний кодекс України).

Після створення АТ "Українська залізниця" реорганізаційні відносини щодо припинення підприємств транспорту, на базі яких утворилося дане товариство шляхом злиття, залишаються внутрішньогосподарськими відносинами цього АТ, і їх подальша динаміка не може впливати на права та інтереси кредиторів.

Правонаступництво відображає зміну суб`єктного складу у господарських правовідносинах, змістом яких є відповідні права та обов`язки, на підставі певного юридичного факту або юридичного складу (прийняття рішення про реорганізацію, затвердження передавального акту). Саме зміна суб`єктного складу зумовлює перехід до нового суб`єкта прав та обов`язків юридичної особи, що реорганізується.

Тому універсальне правонаступництво при злитті можна визначити як зміну суб`єктного складу правовідношення в силу закону, внаслідок чого усі права та обов`язки правопопередників переходять до правонаступника.

На виконання вимог ст. 107 Цивільного кодексу України мають бути складені передавальні акти щодо підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, що припиняються шляхом злиття, - для державної реєстрації припинення юридичних осіб.

Як вбачається із Додатку 5 до постанови Кабінету Міністрів України №200, до Зведеного акту оцінки майна, що вноситься до статутного капіталу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" додаються передавальні акти та зведені передавальні акти.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Закону "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" товариство утворюється як публічне акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту України, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття.

Навіть за наявності визначених законом особливостей створення АТ "Українська залізниця", сутність злиття та універсального правонаступництва при злитті як імперативних юридичних конструкцій в будь-якому випадку залишається незмінною.

З Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань вбачається, що 21.10.2015 здійснено державну реєстрацію ПАТ "Українська залізниця".

Законом України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", встановлено, що Товариство, тобто ПАТ "Українська залізниця", є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту (ч. 6 ст. 2 Закону).

Універсальне правонаступництво зафіксовано також в ч. 2 п. 2 Статуту Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", затвердженого постановою КМУ від 02.09.2015: товариство є правонаступником всіх прав та обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту, враховуючи додаток №1 до постанови Кабінету Міністрів України №200 від 25.06.2014 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

Поряд з цим, перехід прав та обов`язків при універсальному правонаступництві підлягає обов`язковій документальній фіксації.

За приписами ч.ч. 2, 3 ст. 107 Цивільного кодексу України після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), які мають містити положення про правонаступництво щодо всіх зобов`язань юридичної особи, що припиняється, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов`язання, які оспорюються сторонами. Передавальний акт та розподільчий баланс затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення, крім випадків, встановлених законом.

На відміну від чинної в попередній редакції ч. 2 ст. 107 ЦК України, що діяла до внесення змін до ЦК Законом України від 26.11.2015 "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" та деяких інших законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень з державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", містилося слово "які" (тобто, і для передавального акта, і для розподільчого балансу встановлювалися однакові вимоги).

Отже, на цей час, лише при реорганізації суб`єкта господарювання шляхом поділу у розподільчому балансі визначається правонаступництво. Внаслідок же злиття, приєднання або перетворення правонаступником завжди буде одна особа, будь-який розподіл прав та обов`язків при таких видах реорганізації неможливий. Передавальний акт, що складається при злитті, приєднанні, перетворенні, слугує документальним закріпленням універсального правонаступництва.

Аналіз норм ст.ст. 106, 107 Цивільного кодексу України, ст.ст. 56-58 Господарського кодексу України, Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" дає підстави стверджувати, що передавальний акт призначений для забезпечення обліку прав та обов`язків, які передаються при реорганізації, і його затвердження як юридичний факт не має самостійного значення для виникнення універсального правонаступництва.

Складання і затвердження передавального акту в динаміці реорганізаційних відносин, пов`язаних із припиненням підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, що припиняються шляхом злиття, є юридичним фактом як елементом юридичного складу, необхідного для легітимації ПАТ "Українська залізниця" як новоствореного суб`єкта.

Таким чином, з моменту державної реєстрації (в розумінні Цивільного кодексу України - створення) новоутвореної юридичної особи за наслідками злиття - АТ "Українська залізниця" (з 21.10.2015) правонаступником всіх прав та обов`язків третьої особи є відповідач.

Щодо залученої позивачем до матеріалів справи на підтвердження обставин відсутності правонаступництва відповідачем прав та обов`язків третьої особи постанови Вищого господарського суду України від 25.10.2017 у справі №905/1247/16, то суд відзначає, що предметом спору у справі №905/1247/16 було стягнення лізингових платежів за період, що передував реєстрації юридичної особи АТ "Українська залізниця". Тобто, обставини даної справи є відмінними від обставин у справі №905/1247/16.

Відтак, АТ "Українська залізниця", як правонаступник Державного підприємства "Донецька залізниця", набуло статусу сторони укладених з Приватним підприємством "Ті Ер Ес Лізинг" Договорів лізингу.

З огляду на наведене, твердження позивача про передання Державним підприємством "Донецька залізниця" (лізингоодержувачем) спірного майна Акціонерному товариству "Українська залізниця" без одержання відповідної письмової згоди Приватного підприємства "Ті Ер Ес Лізинг" (лізингодавця) є необгрунтованими, оскільки, по-перше, АТ "Українська залізниця" набуло статусу сторони Договорів з 21.10.2015, а відтак в юридичному сенсі передання не відбулось.

По-друге, з огляду на умови Договорів вбачається, що в лізинг було передано специфічні предмети лізингу, які підлягали використанню виключно для обслуговування потреб залізниці та залізничних об`єктів ДП "Донецька залізниця", в той час як наразі всі ці об`єкти по всій території України (включаючи, об`єкти ДП "Донецька залізниця") належать АТ "Українська залізниця", а відтак відсутні підстави вважати, що використання відповідачем предметів лізингу суперечить меті чи умовам Договорів, або, що предмети лізингу використовуються відповідачем в іншій спосіб, ніж очікував позивач укладаючи спірні Договори.

Щодо тверджень позивача про те, що строк лізингу за Договорами закінчився, то закінчення строку лізингу за договором є відмінним від закінчення строку дії (припинення) договору лізингу.

Для застосування інституту витребування майна із чужого незаконного володіння вирішальне значення має саме відсутність правової підстави володіння майном - відсутність договірних правовідносин між сторонами з приводу такого майна.

Натомість, умовами Договорів (п. 12.1) передбачено, що ці Договори набувають чинності з моменту їх підписання сторонами і діють до виконання сторонами всіх зобов`язань, передбачених цим Договором.

Розділом 13 Договорів врегульовано випадки одностороннього припинення прав володіння і користування предметом лізингу, розірвання договору за ініціативою лізингодавця, вилучення і продаж предмета лізингу.

Так, права лізингоодержувача на володіння і користування предметом лізингу можуть бути припинені лізингодавцем в односторонньому порядку в наступних випадках:

- лізингоодержувач передав предмет лізингу в сублізинг без письмової згоди лізингодавця;

- лізингоодержувач погіршив стан предмета лізингу настільки, що це перешкоджає його подальшому використанню за призначенням;

- лізингодавець має право відмовитись від договору і вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача в беззаперечному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплати лізинговий платіж частково або в повному об`ємі і термін прострочення складає більше 30 календарних днів;

- дія договору може бути припинена за взаємною згодою сторін, але не раніше ніж через 12 місяців від дати підписання акту приймання-передачі предмета лізингу. Одностороннє розірвання або припинення договору за ініціативою лізингоодержувача без підписання лізингодавцем відповідної угоди не допускається, окрім випадків, встановлених законодавством України.

Суд відзначає, що використання у правовій конструкції умов Договору слів/словосполучень "можуть" та "має право" свідчить про те, що настання певних обставин, з якими сторони пов`язали випадки одностороннього припинення прав володіння і користування предметом лізингу, розірвання договору за ініціативою лізингодавця, вилучення і продаж предмета лізингу, не має своїм наслідком автоматичне настання відповідних правових наслідків.

Відтак, у даному випадку для припинення прав володіння і користування предметом лізингу та/або розірвання договору лізингу лізингодавець повинен повідомити про це лізингоодержувача, направивши на його адресу відповідного листа (заяву, телеграму, факсограму тощо), зі змісту якого має чітко вбачатись волевиявлення щодо певних правових наслідків та підстави для такого волевиявлення.

З огляду на наведене, сам факт настання певних обставин, зокрема, наявність у відповідача заборгованості із сплати лізингових платежів, не створює правових наслідків у вигляді припинення договору лізингу або права користування предметом лізингу.

В свою чергу, листом вих. №34/06-08/19 від 19.04.2019, який одержаний АТ "Українська залізниця" 24.04.2019, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення №475, позивач звернувся до відповідача із вимогою повідомити правові підстави користування АТ "Українська залізниця" спірним рухомим майном та забезпечити його повернення Приватному підприємству "Ті Ер Ес Лізинг". При цьому, даний лист обґрунтований безпідставністю користування відповідачем спірним майном з огляду на передання такого майна у лізинг третій особі.

Судом встановлено, що відповідач, як правонаступник третьої особи, є стороною Договорів, а відтак вправі користуватись таким майном без письмової згоди позивача, оскільки у даному випадку відсутні правовідносини сублізингу (відсутні підстави вважати, що третьою особою було передано предмети лізингу у сублізинг відповідачу).

Таким чином, зміст даного листа виключає можливість висновку, що на його підставі відбулось припинення права користування та володіння відповідачем спірним майном.

За приписами частин 2 та 3 статті 7 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів. Відмова від договору лізингу є вчиненою з моменту, коли інша сторона довідалася або могла довідатися про таку відмову.

Натомість матеріали справи не містять доказів вчинення позивачем односторонньої відмови від Договорів з підстав наявності заборгованості за лізинговими платежами, в той час як представник позивача у судовому засіданні, в якому здійснювалась фіксація технічними засобами, підтвердив, що відповідного листа Приватним підприємством "Ті Ер Ес Лізинг" АТ "Українська залізниця" не надсилалось.

Частинами 1 та 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України).

Аналогічні приписи закріплені у ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, з огляду на п. 12.1 Договорів та відсутність у матеріалах справи доказів розірвання (припинення) Договорів, суд приходить до висновку, що станом на дату розгляду даної справи спірні Договори є чинними (продовжують діяти), а відтак у АТ "Українська залізниця" наявні правові підстави для володіння спірним майном, у зв`язку з чим останнє не може бути витребуване від відповідача на підставі ст. 387 Цивільного кодексу України.

За таких обставин, позовні вимоги Приватного підприємства "Ті Ер Ес Лізинг" до АТ "Українська залізниця" про витребування майна не підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись статтями 13, 14, 74, 129, 232, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Приватного підприємства "Ті Ер Ес Лізинг" (10001, м. Київ, вул. Велика Житомирська, буд. 20-А, офіс 1; ідентифікаційний код 34356910) до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська (після перейменування - вул. Єжи Гедройця), буд. 5; ідентифікаційний код 40075815) про витребування майна, відмовити повністю.

2. Судові витрати, пов`язані із розглядом даної справи, в частині сплаченого судового збору покладаються на Приватне підприємство "Ті Ер Ес Лізинг".

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п.17.5 ч.1 ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду або через Господарський суд міста Києва.

Повний текст рішення складено 01.07.2020.

Суддя Р.В. Бойко