ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"07" липня 2020 р. м. Київ Справа № 911/1012/13

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна юридична компанія «Гапоненко Роман і партнери» (01033, м. Київ, вул. Шота Руставелі, 27, оф. 17; )

до відповідача 1) Приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями «Слобожанська будівельна кераміка» (02002, м. Київ, вул. Микільсько-Слобідська, 2/Б; )

та відповідача 2) Відкритого акціонерного товариства «СБК-Прогрес» (08203, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Дзержинського, буд. 1; )

про визнання договору недійсним

у відокремленому провадженні в межах справи № 911/1012/13

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна юридична компанія «Гапоненко Роман і партнери» (01033, м. Київ, вул. Шота Руставелі, 27, оф. 17; ) - Кредитор

до Відкритого акціонерного товариства «СБК-Прогрес» (08203, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Дзержинського, буд. 1; ) - Боржник/Банкрут

про банкрутство

Суддя Наріжний С.Ю.

За участю секретаря Абрамової В.Д.

За участю представників учасників у справі:

від ТОВ «Міжнародна юридична компанія «Гапоненко Роман і партнери»: адвокат Безрода Р.С.;

від ПрАТ «СБК»: Старикова В.А.

ВСТАНОВИВ:

у провадженні Господарського суду Київської області знаходиться справа № 911/1012/13 за заявою ТОВ «Міжнародна юридична компанія «Гапоненко Роман і партнери» про банкрутство ВАТ «СБК-Прогрес».

Постановою Господарського суду Київської області від 29.07.2013 визнано банкрутом ВАТ «СБК-Прогрес», відкрито його ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором Банкрута арбітражного керуючого Вінника С.В.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 22.12.2016 призначено ліквідатором ВАТ «СБК-Прогрес» арбітражного керуючого Черненченка Д.А.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 01.11.2019 встановлено, що в подальшому під час провадження у даній справі про банкрутство підлягають застосуванню норми Кодексу України з процедур банкрутства.

На даний час провадження у справі перебуває на стадії ліквідаційної процедури.

До суду надійшла заява кредитора у справі ТОВ «Міжнародна юридична компанія «Гапоненко Роман і партнери» від 17.02.2020 № 06-252 (вх. № 3906/20) до відповідачів ПрАТ «Слобожанська будівельна кераміка» та ВАТ «СБК-Прогрес» про визнання договору недійсним.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 28.02.2020 відкрито провадження щодо розгляду даної заяви у відокремленому провадженні за правилами загального позовного провадження в межах провадження у справі № 911/1012/13 про банкрутство ВАТ «СБК-Прогрес»; встановлено сторонам процесуальні строки для надання суду відзиву, відповіді на відзив та заперечень; підготовче засідання призначено на 31.03.2020.

Ухвалою суду від 23.03.2020 повідомлено учасників у справі про те, що 31.03.2020 судове засідання не відбудеться; призначено підготовче засідання на 28.04.2020.

26.03.2020 до суду надійшов відзив ПрАТ «СБК» від 23.03.2020 № 23-03/20 на вказану заяву.

28.04.2020 до суду надійшла відповідь ТОВ «Міжнародна юридична компанія «Гапоненко Роман і партнери» б/№, б/дати на відзив ПрАТ «СБК».

В судовому засіданні 28.04.2020 постановлено протокольну ухвалу без виходу до нарадчої кімнати про відкладення підготовчого засідання на 26.05.2020. Крім цього ухвалою від 28.04.2020 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів.

26.05.2020 до суду надійшов відзив ліквідатора ВАТ «СБК-Прогрес» арбітражного керуючого Черненченка Д.А. від 22.05.2020 № 01-34/15-05 на заяву.

В судовому засіданні 26.05.2020 постановлено протокольну ухвалу без виходу до нарадчої кімнати про відкладення підготовчого засідання на 23.06.2020.

В судовому засіданні 23.06.2020 постановлено протокольну ухвалу без виходу до нарадчої кімнати про закриття підготовчого провадження та у зв`язку з поданням сторонами заяви про згоду на розгляд справи по суті у той самий день після закінчення підготовчого засідання в порядку ч. 6 ст. 183 ГПК України, суд 23.06.2020 перейшов до розгляду справи по суті.

В судовому засіданні 23.06.2020 під час розгляду справи по суті було оголошено перерву до 07.07.2020.

06.07.2020 на електронну пошту суду надійшло клопотання ліквідатора Банкрута від 03.07.2020 № 01-34/10-07 про відкладення розгляду справи.

07.07.2020 в судове засідання з`явились представники кредиторів ТОВ «Міжнародна юридична компанія «Гапоненко Роман і партнери» і ПрАТ «СБК». Інші учасники у справі в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Розглянувши клопотання ліквідатора Банкрута про відкладення розгляду справи судом встановлено, що в обґрунтування клопотання ліквідатор посилається на продовження карантину на території України до 31.07.2020, що на думку ліквідатора унеможливлює проведення даного судового засідання.

Крім цього ліквідатор зазначив про неможливість взяти участь в судовому засіданні у зв`язку з необхідністю госпіталізації малолітньої дитини в умови стаціонару з підозрою на гострий апендицит та гострий ентероколіт.

Відносно доводів ліквідатора про неможливість розгляду справи у зв`язку з карантином суд зазначає, що з 22.05.2020 на території України запроваджено адаптивний карантин з протиепідеміологічними обмеженнями, відповідно до умов якого державні органи та установи, судові установи, адвокати, нотаріуси, інші самозайняті особи працюють з дотриманням відповідних обмежень, отже вказані доводи ліквідатора відхиляються судом, як необґрунтовані.

Щодо інших підстав, зазначених ліквідатором, судом встановлено, що ліквідатором в порушення ст. 74, 77 ГПК України до клопотання не додано жодних доказів на підтвердження викладених обставин.

За наслідком розгляду клопотання суд відмовив у задоволенні клопотання ліквідатора Банкрута про відкладення розгляду справи, про що в судовому засіданні постановлено протокольну ухвалу без виходу до нарадчої кімнати.

Враховуючи, що ліквідатором Банкрута арбітражним керуючим Черненченком Д.А. надано суду відзив на заяву ТОВ «Міжнародна юридична компанія «Гапоненко Роман і партнери» про визнання договору недійсним, не надано доказів поважності причин неявки в судове засідання, а також враховуючи, що арбітражний керуючий Черненченко Д.А. виступив в судовому засіданні 23.06.2020 при розгляді даної справи по суті, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи в даному судовому засіданні без участі ліквідатора.

В судовому засіданні представник ТОВ «Міжнародна юридична компанія «Гапоненко Роман і партнери» подану заяву про визнання договору недійсним підтримав з викладених в ній підстав та просив задовольнити повністю.

Узагальнені доводи заявника є наступними.

13.09.2012 між ВАТ «СБК-Прогрес» та ПрАТ «СБК» укладено Договір про надання поворотної фінансової допомоги № 193.

При цьому ПрАТ «СБК» є власником 79,4400% акцій ВАТ «СБК-Прогрес», що складає мажоритарну частку акцій і враховуючи положення статуту Банкрута ПрАТ «СБК» впливало на прийняття Банкрутом рішень і впливало на керівника Банкрута щодо укладення договору.

Крім цього заявник додатково звертає увагу на те, що додатковим доказом заінтересованості осіб є те, що при розгляді постійно діючим третейським судом при Асоціації «Всеукраїнське об`єднання торговців транспортними засобами» від 14.01.2013 справи № 27/12 про стягнення з ВАТ «СБК-Прогрес» заборгованості на користь ПрАТ «СБК», інтереси останнього представляв Соборук Ю.Ф., який брав участь у справі № 911/1012/13 як представник ВАТ «СБК-Прогрес».

Таким чином спірний договір є таким, що укладено Боржником із заінтересованою особою щодо Боржника в розумінні Кодексу України з процедур банкрутства, наслідком чого згідно ч. 2 ст. 42 КУзПБ є визнання такого договору недійсним.

В судовому засіданні представник ПрАТ «СБК» заперечила проти заяви про визнання договору недійсним з підстав, викладених у відзиві та просила суд відмовити у задоволенні заяви.

Узагальнені доводи відзивів ПрАТ «СБК» та ліквідатора ВАТ «СБК-Прогрес» є наступними.

Умови оспорюваного Договору про надання поворотної фінансової допомоги № 193 від 13.09.2012 були предметом дослідження Київського апеляційного господарського суду (постанова від 04.03.2014) та Вищого господарського суду України (постанова від 11.09.2014) при розгляді кредиторських вимог ПрАТ «СБК» у даній справі і вказаними судовими рішеннями встановлено наявність зобов`язальних відносин між сторонами, здійснено перевірку дійсності відповідної господарської операції та визнано вимоги ПрАТ «СБК» до Боржника за оспорюваним договором у сумі 10043861,77 грн.

В подальшому, постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.12.2015 залишено без змін постанову від 04.03.2014 за наслідком перегляду за нововиявленими обставинами.

Відтак Відповідачі 1, 2 вважають, що висновки Київського апеляційного господарського суду щодо дійсності та реальності оспорюваного Договору, викладені в постановах від 04.03.2014 та від 15.12.2015, є преюдиційними у даній справі та не підлягають повторному доказуванню в силу ч. 4 ст. 75 ГПК України.

Підстави недійсності правочину, визначені ст. 203 ЦК України, у даному випадку відсутні.

Визначені ст. 42 КУзПБ спеціальні підстави для визнання правочину недійсним можуть бути застосовані виключно до тих правочинів, в результаті вчинення яких майно боржника зменшилось, що призвело до неплатоспроможності боржника. Однак у даному випадку вчинення оспорюваного правочину не зменшило активи та ліквідаційну масу ВАТ «СБК-Прогрес», а навпаки - Боржник отримав кошти для здійснення господарської діяльності.

Крім цього Відповідачі 1, 2 у відзивах посилаються на положення постанови Пленуму ВГСУ № 11 від 29.05.2013 та правову позицію Верховного Суду у справі № 905/1227/17 від 27.11.2018 відносно того, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

З позиції Відповідачів 1, 2, визнанню недійсними підлягають не всі правочини боржника, укладені у період, визначений КУзПБ, а лише ті правочини, які відповідають ознакам, встановленим ст. 42 Кодексу (аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 05.04.2018 № 910/9004/13, від 21.08.2019 № 910/12809/16).

Таким чином Відповідачі 1, 2 вважають, що укладення правочину боржником у підозрілий період, а також із заінтересованою особою, не є підставою для визнання недійсним даного правочину, оскільки згідно ст. 42 КУзПБ, лише наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями боржника та наслідками таких дій (завдання збитків боржнику або кредиторам, приведення до неплатоспроможності) є підставою для визнання правочину недійсним.

При цьому, з позиції Відповідачів 1, 2, підстави, визначені ст. 42 КУзПБ відсутні, оскільки наслідки укладення оспорюваного Договору не призвели до безоплатного відчуження майна Боржника та/або відмови від майнових вимог; не призвели до прийняття Боржником зобов`язання без відповідних майнових дій; не призвели до виконання майнових зобов`язань раніше встановленого строку; не призвели до набуття зобов`язань, в результаті чого Боржник став неплатоспроможним або виконання грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; не є відчуженням або придбанням майна за цінами відповідно нижчими або вищими від ринкових; не є прийняттям на себе заставних зобов`язань для забезпечення виконання грошових вимог тощо.

Щодо представлення інтересів Боржника у даній справі представником ОСОБА_1 . Відповідачі 1, 2 зазначили, що на момент укладення Договору вказана особа не мала будь-якого правового відношення до вчинення оспорюваного Договору.

ТОВ «Міжнародна юридична компанія «Гапоненко Роман і партнери» щодо вказаних вище доводів Відповідачів 1, 2 у відповіді на відзив зазначило, що твердження про необхідність наявності причинно-наслідкового зв`язку між укладенням договору та настанням наслідків є помилковими, оскільки заявником визначена підстава визнання правочину недійсним відповідно до ч. 2 ст. 42 КУзПБ, а не ч. 1 ст. 42 КУзПБ, і укладення боржником договору із заінтересованою особою є самостійною та безумовною підставою для визнання правочину недійсним.

При цьому представник ТОВ «Міжнародна юридична компанія «Гапоненко Роман і партнери» в судовому засіданні зазначив, що наслідком визнання недійсним оспорюваного Договору є повернення ПрАТ «СБК» в ліквідаційну масу Банкрута грошових коштів, які були зараховані в якості зустрічних однорідних вимог на підставі угоди від 21.11.2012 до оспорюваного Договору.

Крім цього заявник зазначив, що судова практика Верховного Суду від 05.04.2018 № 910/9004/13, від 21.08.2019 № 910/12809/16, на яку посилаються Відповідачі 1, 2 у відзивах, не може бути застосована у даному випадку, оскільки у вказаних справах Верховним Судом зроблено правові висновки щодо застосування ст. 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», зміст якої відмінний від змісту ст. 42 Кодексу.

Розглянувши заяву ТОВ «Міжнародна юридична компанія «Гапоненко Роман і партнери» про визнання договору недійсним та матеріали справи в цілому, заслухавши пояснення представників учасників у справі, судом встановлено наступне.

13.09.2012 між ПрАТ «СБК» (позикодавець) та ВАТ «СБК-Прогрес» (позичальник) укладено договір про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 193 (Договір), відповідно до умов якого (п. 1.1.) позикодавець надає позичальнику позику в сумі 15830000,00 грн.

Термін повернення позики позичальником - до 24.12.2012 (п. 1.2. Договору).

Відповідно до п. 7.1. Договору, дія цього договору припиняється після повного повернення позичальником суми боргу позикодавцю.

Договір набирає чинності з моменту перерахування позикодавцем частини або всієї суми позики та діє до повного виконання цього договору (п. 7.2. Договору).

На виконання Договору ПрАТ «СБК» було перераховано на користь ВАТ «СБК-Прогрес» грошові кошти на суму 15128155,77 грн, що підтверджується копіями платіжних доручень, наявних в матеріалах справи № 911/1012/13.

Отримана сума позики за Договором була частково погашена Боржником та 21.11.2012 між ВАТ «СБК-Прогрес» і ПрАТ «СБК» було укладено Угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог, за умовами якої заборгованість Боржника за Договором зменшилась на суму 2887791,74 грн внаслідок зарахування вимог Боржника до ПрАТ «СБК» за Договором поставки № 090925ПГ від 11.02.2009 на суму 469358,50 грн; за Договором поставки № 10ПГ1177 від 05.11.2010 на суму 1925683,24 грн та Договором купівлі-продажу піщано-гравійної сировини № 27 від 01.11.2012 на суму 492750,00 грн.

Таким чином залишок заборгованості Боржника за Договором № 193 від 13.09.2012 склав 10043861,77 грн, які були визнані в якості кредиторських вимог у даній справі згідно постанови Київського апеляційного господарського суду від 04.03.2014.

Як вбачається з тексту Договору, Договір підписано від імені ПрАТ «СБК» генеральним директором Пилипенком С.В. та фінансовим директором Бурковською О.О., які діють на підставі статуту.

Від імені ВАТ «СБК-Прогрес» договір підписано генеральним директором Лебедем В.Л. та членом Ради директорів Колядюком В.В., які діють на підставі статуту та протоколу № 2 засідання Наглядової ради ВАТ «СБК-Прогрес».

Як встановлено судом в ході розгляду даної справи про банкрутство, ПрАТ «СБК» є власником 79,4400% акцій ВАТ «СБК-Прогрес», що складає мажоритарну частку акцій. Вказані відомості наявні на веб-сайті Агентства з розвитку інфраструктури фондового ринку України і Відповідачами 1, 2 не заперечуються.

Згідно п. 9.1. Статуту ВАТ «СБК-Прогрес», у товаристві з числа акціонерів створюється Наглядова рада, яка відповідає за перевірку фінансової та адміністративної діяльності Виконавчого органу та за визначення загального напрямку діяльності Товариства, за розробку його стратегії та прийняття основних рішень щодо загальної політики Товариства та яка представляє інтереси акціонерів у період між проведенням Загальних зборів і в межах компетенції, визначеної цим статутом.

Відповідно до п. 9.2.3., 9.2.6. Статуту ВАТ «СБК-Прогрес», на додаток до інших повноважень, що належать або будь-яким іншим чином делеговані Наглядовій раді згідно з іншими положеннями цього статуту, акціонери цим надають наступні повноваження Наглядовій раді, які Наглядова рада використовує як вважає за потрібне цілковито на свій розсуд:

надання дозволу на укладення від імені Товариства будь-якої кредитної угоди, угоди про надання чи одержання позики, надання Товариством поруки чи гарантії або іншого забезпечення виконання зобов`язання третіх осіб на суму, яка перевищує 20000 (двадцять тисяч) доларів США або еквівалентну суму в українських грошових одиницях за офіційним курсом НБУ на дату укладення такої угоди (п. 9.2.3.);

призначення на посаду або дострокове зняття з посади будь-яких членів виконавчого органу до закінчення строку дії трудових договорів (контрактів), укладення відповідних трудових договорів (контрактів) з членами виконавчого органу, в також визначення умов цих договорів (контрактів), включаючи умови щодо розміру зарплати, премій та інших грошових винагород членам виконавчого органу (п. 9.2.6.).

Згідно п. 9.3. Статуту ВАТ «СБК-Прогрес», Наглядова рада створюється з числа акціонерів і складає не менше трьох членів, призначених та обраних акціонерами на Загальних зборах строком на 2 роки.

Виконавчим органом Товариства, який здійснює керівництво його поточною діяльністю, є Рада директорів. Рада директорів утворюється за рішенням Загальних зборів акціонерів Товариства. Персональний склад Ради директорів обирається за рішенням Наглядової ради (п. 10.1., 10.2. Статуту ВАТ «СБК-Прогрес»).

Пунктом 10.6.3. Статуту ВАТ «СБК-Прогрес» передбачено, що Генеральний директор забезпечує виконання політики та розпоряджень Загальних зборів акціонерів та Наглядової ради.

Таким чином, наведені вище положення Статуту ВАТ «СБК-Прогрес» та Договору свідчать про те, що станом на момент укладення оспорюваного Договору такий правочин міг бути укладений та підписаний Генеральним директором Боржника виключно за погодженням Наглядової ради, яка в свою чергу формувалась Загальними зборами акціонерів Товариства,

Отже ПрАТ «СБК», як мажоритарний акціонер Боржника, який володіє 79,4400% акцій, на момент укладення спірного правочину мав повноваження на формування Наглядової ради та Ради директорів ВАТ «СБК-Прогрес», відтак ПрАТ «СБК» згідно положень Статуту Боржника мав можливість впливати на прийняття керівництвом ВАТ «СБК-Прогрес» рішення про укладення та підписання оспорюваного Договору.

Згідно ст. 1 КУзПБ, заінтересовані особи стосовно боржника - юридична особа, створена за участю боржника, юридична особа, що здійснює контроль над боржником, юридична або фізична особа, контроль над якою здійснює боржник, юридична особа, з якою боржник перебуває під контролем третьої особи, власники (учасники, акціонери) боржника, керівник боржника, особи, які входять до складу органів управління боржника, головний бухгалтер (бухгалтер) боржника, у тому числі звільнені з роботи за три роки до відкриття провадження у справі про банкрутство, а також особи, які перебувають у родинних стосунках із зазначеними особами та фізичною особою - боржником, а саме: подружжя та їхні діти, батьки, брати, сестри, онуки, а також інші особи, щодо яких наявні обґрунтовані підстави вважати їх заінтересованими; для цілей цього Кодексу заінтересованими особами стосовно арбітражного керуючого чи кредиторів визнаються особи в такому самому переліку, як і заінтересовані особи стосовно боржника;

Правочини, щодо яких є заінтересованість, - правочини, сторонами яких є заінтересовані особи зі сторони боржника, арбітражного керуючого чи кредиторів.

Враховуючи викладені обставини суд дійшов висновку про те, що Договір про надання поворотної фінансової допомоги № 193 від 13.09.2012 є таким, що укладений між заінтересованими особами і розумінні Кодексу України з процедур банкрутства.

Згідно ч. 1 ст. 42 КУзПБ, правочини, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, якщо вони завдали збитків боржнику або кредиторам, з таких підстав: боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку; боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів; боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна; боржник узяв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.

Частиною 2 статті 42 КУзПБ встановлено, що правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також з таких підстав: боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог; боржник уклав договір із заінтересованою особою; боржник уклав договір дарування.

Щодо тверджень Відповідачів 1, 2 про те, що укладення оспорюваного Договору не призвело до наслідків, передбачених ч. 1 ст. 42 Кодексу суд зазначає, що частини 1 і 2 статті 42 КУзПБ встановлюють самостійні підстави та умови, за наявності яких правочини боржника, укладені у підозрілий період, можуть бути визнані недійсними.

При цьому, частина 2 статті 42, на підставі якої кредитором подано дану заяву - укладення Боржником договору із заінтересованою особою, не передбачає обов`язкової наявності умов, встановлених частиною 1.

Системний аналіз статті 42 Кодексу свідчить про те, що факт укладення боржником у підозрілий період (протягом 3 років до відкриття провадження у справі про банкрутство) договору із заінтересованою особою, є самостійною та достатньою підставою для визнання такого правочину недійсним.

Доводи Відповідачів 1, 2 про те, що оспорюваний Договорів укладено з дотриманням загальних норм ЦК України, внаслідок чого відсутні передбачені ст. 203 ЦК України підстави для визнання договору недійсним станом на дату укладення Договору, відхиляються судом, оскільки в даному випадку договір оспорюється зі спеціальної підстави, визначеної ч. 2 ст. 42 КУзПБ.

Відносно доводів Відповідачів 1, 2 про реальність відповідних господарських операцій, що встановлено Київським апеляційним господарським судом та Вищим господарським судом України у даній справі, суд зазначає, що зазначені обставини не спростовують висновків про наявність спеціальних підстав для визнання Договору недійсним в порядку ч. 2 ст. 42 КУзПБ. Судами не надавалась оцінка щодо дійсності Договору з вказаної підстави.

Щодо посилань Відповідачів 1, 2 на судову практику Верховного Суду від 05.04.2018 № 910/9004/13 та від 21.08.2019 № 910/12809/16 суд зазначає, що у вказаних справах Верховним Судом висловлено правову позицію щодо застосування норм ст. 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», однак зміст вказаної статті відмінний від змісту ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства.

При цьому суд зазначає наступне.

21.10.2019 набрав чинності КУзПБ, який встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника-юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.

З дня введення в дію цього КУзПБ визнано такими, що втратили чинність, зокрема, Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ передбачено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

Тлумачення пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ приводить до висновку, що законодавцем за темпоральним критерієм визначено пряму дію норм КУзПБ та їх застосування при розгляді справ про банкрутство незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, за винятком справ, які на день введення в дію цього Кодексу 21.10.2019 перебувають на стадії санації.

Зазначене відповідає загальновизнаному положенню про дію процесуальних норм у часі, згідно з яким незалежно від часу відкриття провадження у справі, при здійсненні процесуальних дій застосовується той процесуальний закон, який діє на момент здійснення таких дій (частина третя статті 3 ГПК України).

Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.

Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97 проти України» від 21.10.2010).

Суд нагадує про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються (рішення ЄСПЛ у справі «Brualla Gomez de La Torre v. Spain» від 19.12.1997).

Отже, правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників господарського обороту в Україні.

За таких обставин, при розгляді даної справи підлягають застосуванню положення саме чинного Кодексу України з процедур банкрутства, зокрема ст. 42 Кодексу.

Відносно тверджень заявника про участь ОСОБА_1 в якості представника ВАТ «СБК-Прогрес» та ПрАТ «СБК» в різні періоди, суд зазначає, що вказані обставини не мають відношення до предмету спору, отже не беруться судом до уваги.

За наслідком розгляду заяви судом встановлено обґрунтованість та доведеність заявленої підстави для визнання спірного правочину недійсним, як такого, що укладений Боржником із заінтересованою особою, отже відповідно до ч. 2 ст. 42 КУзПБ Договір про надання поворотної фінансової допомоги № 193 від 13.09.2012, укладений між ВАТ «СБК-Прогрес» та ПрАТ «СБК», підлягає визнанню недійсним.

Враховуючи викладене заява ТОВ «Міжнародна юридична компанія «Гапоненко Роман і партнери» від 17.02.2020 № 06-252 (вх. № 3906/20) підлягає задоволенню судом.

Керуючись ст. 232-235, 255, п. 17.5. розділу ХІ ГПК України, ст. 7, 42 Кодексу України з процедур банкрутства, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву ТОВ «Міжнародна юридична компанія «Гапоненко Роман і партнери» від 17.02.2020 № 06-252 (вх. № 3906/20) задовольнити.

2. Визнати недійсним Договір про надання поворотної фінансової допомоги № 193 від 13.09.2012, укладений між ВАТ «СБК-Прогрес» та ПрАТ з іноземними інвестиціями «Слобожанська будівельна кераміка».

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями «Слобожанська будівельна кераміка» (02002, м. Київ, вул. Микільсько-Слобідська, 2/Б; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна юридична компанія «Гапоненко Роман і партнери» (01033, м. Київ, вул. Шота Руставелі, 27, оф. 17; ) 2102 (дві тисячі сто дві) грн 00 коп. судового збору.

4. Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «СБК-Прогрес» (08203, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Дзержинського, буд. 1; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна юридична компанія «Гапоненко Роман і партнери» (01033, м. Київ, вул. Шота Руставелі, 27, оф. 17; ) 2102 (дві тисячі сто дві) грн 00 коп. судового збору.

5. Копію ухвали надіслати сторонам.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом десяти днів з дати складення та підписання повного тексту ухвали шляхом подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд Київської області.

Повний текст ухвали виготовлено і підписано 10.07.2020.

Суддя С.Ю. Наріжний