РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.06.2020Справа № 910/450/20

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ново-Водолажський масложировий комбінат"
до Антимонопольного комітету України
провизнання недійсним та скасування рішення
Суддя Підченко Ю.О. Секретар судового засідання Лемішко Д.А.
Представники сторін:
від позивача:Межерицький А.А. - представник за довіреністю;
від відповідача:Атаманюк Г.В. - представник за довіреністю.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ново-Водолажський масло-жировий комбінат" (надалі - позивач, Товариство) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами д Антимонопольного комітету України (надалі - відповідач, Комітет) про визнання недійсним та скасування Рішення Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України № 82-р/тк "Про порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції та накладення штрафу" по справі № 3.4-42/2016 (надалі - Рішення № 82-р/тк), відповідно до якого визнано дії позивача порушенням законодавства, передбаченим статтею 15-1 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції", у вигляді поширення інформації, що вводить в оману та накладення та накладено штраф у розмірі 250 000,00 грн. При цьому, ухвалюючи оскаржуване Рішення № 82-р/тк Комітет виходив з обставин, що були досліджені за результатом відповідного звернення громадянина ОСОБА_1 , який 19.07.2016 придбав у магазині "Копійка" (м. Запоріжжя) продукт з назвою "ОЦЕТ СТОЛОВИЙ 9%" на якому зображено торговий знак "ТМ Жирновь" та зазначено, що виробником вказаного продукту є позивач.

Позивач, натомість вважає, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим як нормативно, так і документально. Зокрема позивач вказує на те, що не має жодного відношення j продукції, яка була придбана паном ОСОБА_1 19.07.2016 у в магазині "Копійка", а також іншої продукції з написом "Оцет столовий" із використанням торгової марки ТМ "Жирнов", а навпаки - позивач став жертвою виробників контрафактної продукції та неможливості вжиття дієвих заходів правоохоронною системою України щодо запобігання злочинним проявам на ринку харчових продуктів. При цьому позивач зауважує, що ним при виробництві власної продукції використовуються власні технічні умови - ТУ У 15.8-2-2009 (із Зміною № 001:2013) "Оцет з кислоти оцтової синтетичної харчової" замість використання ДСТУ 2450:2006 "Оцти й з харчової сировини. Загальні технічні умови" та висновки Комітету щодо необхідності застосування до продукції позивача вказаного ДСТУ є необґрунтованими.

Відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 17.01.2020 відкриті провадження у справі № 910/450/20, вирішено проводити розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 21.02.2020.

04.02.2020 відповідачем через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярія) клопотання про продовження строку на подання доказів та відзиву на позовну заяву, яке було задоволено судом, про що було відображено у відповідній ухвалі суду від 21.02.2020.

Поряд із тим ухвалою Господарського суду міста Києва про відкладення розгляду справи від 21.02.2020 було вирішено продовжити строк підготовчого провадження на тридцять днів та відкласти підготовче засідання на 03.04.2020.

13.03.2020 через загальний відділ діловодства суду відповідачем долучено докази справі та заявлено клопотання про розгляд справи в закритому судовому засіданні.

Окрім того, 18.03.2020 від відповідача до суду надійшов письмовий відзив на позовну заяву, у якому відповідач зазначив, що позивачем не доведено обставин, на які він посилається в позовній заяві, як на підставу своїх вимог щодо скасування Рішення № 82-р/тк, у звязку із чим відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

02.04.2020 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, у якій він спростовує доводи Комітету, викладені у відзиві, вказуючи зокрема на те, що позивач не позбавлений права на маркування продукції відповідно до розроблених ним Технічних умов. Також позивач зауважив, що при розгляді справи Комітетом застосовано процедури, які не передбачені чинним законодавством, а також наголосив на тому, що наданий ним висновок експертного товарознавчого дослідження № 21161 від 08.11.2019 підтверджує обставини щодо введення, або не введення споживачів щодо продукції, яка стосується предмету спору.

Між тим, судове засідання призначене на 03.04.2020 о 11:10 год не відбулося з метою попередження виникнення та запобігання поширення гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом COVID-19, з урахуванням Указу Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року "Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами та доповненнями), якою установлено з 12 березня 2020 року до 24 квітня 2020 року на усій території України карантин.

17.04.2020 Господарським судом міста Києва винесено ухвалу в порядку ст. 120 Господарського процесуального кодексу України та призначено наступне судове засідання в справі № 910/450/20 на 20.05.2020.

В судовому засіданні, що відбулось 20.05.2020 було задоволено заяву відповідача про розгляд справи в закритому судовому засіданні, у зв`язку із чим вирішено розгляд справи № 910/450/20 здійснювати у закритому судовому засіданні, а також вирішено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 19.06.2020, про що відображено в ухвалі суду від 20.05.2020.

В судовому засіданні, що відбулось 19.06.2020 відповідно до приписів ч. 1 ст. 240 ГПК України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Правовідносини, пов`язані з обмеженням монополізму та захистом суб`єктів господарювання від недобросовісної конкуренції, є предметом регулювання господарського законодавства, у тому числі й Господарського кодексу України (далі - ГК України), і відтак - господарськими, а тому справи, що виникають з відповідних правовідносин, згідно з частиною третьою статті 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" розглядаються господарськими судами.

До того ж відповідно до частини першої статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду.

В силу ч. 1 ст. 3 Закону України "Про захист економічної конкуренції" законодавство про захист економічної конкуренції ґрунтується на нормах, установлених Конституцією України, і складається із цього Закону, законів України "Про Антимонопольний комітет України", "Про захист від недобросовісної конкуренції", інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України» Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель. При цьому, особливості спеціального статусу Антимонопольного комітету України обумовлюються його завданнями та повноваженнями, в тому числі роллю у формуванні конкурентної політики, та визначаються цим Законом, іншими актами законодавства і полягають, зокрема, в особливому порядку призначення та звільнення Голови Антимонопольного комітету України, його заступників, державних уповноважених Антимонопольного комітету України, голів територіальних відділень Антимонопольного комітету України, у спеціальних процесуальних засадах діяльності Антимонопольного комітету України, наданні соціальних гарантій, охороні особистих і майнових прав працівників Антимонопольного комітету України на рівні з працівниками правоохоронних органів, в умовах оплати праці.

Стаття 3 зазначеного Закону до основних завдань Антимонопольного комітету України відносить участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

Приписами ст. 4 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" визначено, що Антимонопольний комітет України будує свою діяльність на принципах: законності; гласності; захисту конкуренції на засадах рівності фізичних та юридичних осіб перед законом та пріоритету прав споживачів.

Частиною 1 статті 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" визначено, що у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має повноваження, в тому числі, розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами; приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції; перевіряти суб`єкти господарювання, об`єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю щодо дотримання ними вимог законодавства про захист економічної конкуренції та під час проведення розслідувань за заявами і справами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції; при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб`єктів господарювання, об`єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом тощо.

Поряд із тим, відповідно до ст. 5 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" Антимонопольний комітет України здійснює свою діяльність відповідно до Конституції України, законів України "Про захист економічної конкуренції", "Про захист від недобросовісної конкуренції", " Про державну допомогу суб`єктам господарювання", цього Закону, інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.

Відповідно до ст. 35 Закону України "Про захист економічної конкуренції" при розгляді справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Комітету збирають і аналізують документи, висновки експертів, пояснення осіб, іншу інформацію, що є доказом у справі, та приймають рішення у справі в межах своїх повноважень.

За приписами ст. 40 Закону України "Про захист економічної конкуренції" особи, які беруть участь у справі, мають право надавати докази, подавати клопотання, усні й письмові пояснення (заперечення), пропозиції щодо питань, які виносяться на експертизу.

Згідно зі статтею 41 Закону України "Про захист економічної конкуренції", доказами у справі можуть бути будь-які фактичні дані, які дають можливість, встановити наявність або відсутність порушення. Ці дані встановлюються такими засобами: пояснення сторін і третіх осіб, поясненнями службових осіб та громадян, письмовими доказами, речовими доказами і висновками експертів.

Статтею 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачено, що за результатом розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають відповідне рішення.

Також відповідно до пункту 32 Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, затверджених розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19.04.1994 № 5, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 06.05.1994 за № 90299, у рішенні наводяться мотиви рішення, зазначаються встановлені органом Комітету обставини справи з посиланням на відповідні докази, а також положення законодавства, якими орган Комітету керувався, приймаючи рішення.

З огляду на викладене, органи Комітету приймають рішення у справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції на підставі чинного законодавства, за результатом дослідження обставин та оцінки доказів, що мають значення для справи.

Частиною 1 статті 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; накладення штрафу тощо.

Поряд із тим, суд приймає до уваги приписи ч. 1 ст. 1 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції", яка визначає, що недобросовісною конкуренцією є будь-які дії у конкуренції, що суперечать торговим та іншим чесним звичаям у господарській діяльності. Недобросовісною конкуренцією, зокрема, є такі дії у конкуренції, як поширення інформації, що вводить в оману.

Відповідно до приписів ст. 151 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції" поширенням інформації, що вводить в оману, є повідомлення суб`єктом господарювання, безпосередньо або через іншу особу, одній, кільком особам або невизначеному колу осіб, у тому числі в рекламі, неповних, неточних, неправдивих відомостей, зокрема внаслідок обраного способу їх викладення, замовчування окремих фактів чи нечіткості формулювань, що вплинули або можуть вплинути на наміри цих осіб щодо придбання (замовлення) чи реалізації (продажу, поставки, виконання, надання) товарів, робіт, послуг цього суб`єкта господарювання.

При цьому для доведення складу порушення, передбаченого ст. 151 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції", необхідно встановити, що:

1) суб`єкт господарювання повідомляє безпосередньо або через іншу особу, одній, кільком особам або невизначеному колу осіб, у тому числі в рекламі, неповні, неточні, неправдиві відомості, зокрема внаслідок обраного способу їх викладення;

2) такі відомості можуть вплинути на наміри цих осіб щодо придбання (замовлення) чи реалізації (продажу, поставки, виконання, надання) товарів, робіт, послуг цього суб`єкта господарювання;

3) дії можуть призвести до досягнення неправомірних переваг у конкуренції.

Так, як вбачається зі змісту оскаржуваного Рішення № 82-р/тк, відповідно до доручення в. о. Голови Антимонопольного комітету України від 08.08.2016 за № 08-01/210-AM, у додатку до якого містилось звернення Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України із заявою гр. ОСОБА_1 про порушення Товариством законодавства про захист від недобросовісної конкуренції, Житомирське територіальне відділення Комітету (надалі - Відділення) уповноважено провести дослідження щодо поширення Товариством на етикетці продукції інформації (позначень "Оцет" та "Оцтова кислота").

При цьому, за змістом пункту 17 Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, затверджених розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19.04.1994 № 5 (у редакції розпорядження Антимонопольного комітету України від 29.06.1998 № 169-р), особами, які мають право подавати заяву відповідно до абзацу другого частини першої статті 36 Закону України «Про захист економічної конкуренції» або частини першої статті 28 цього Закону, є суб`єкти господарювання - конкуренти, постачальники чи покупці відповідача та інші фізичні та юридичні особи, які можуть підтвердити, що дії чи бездіяльність відповідача, визначені зазначеними законами як порушення законодавства про захист економічної конкуренції, можуть безпосередньо і негативно вплинути на їхні права.

Таким чином, на підставі вказаної заяви та отриманих від Товариства відомостей Відділенням було розпочато розгляд справи № 3.4-42/2016 та вчинено подальші процесуальні дії та у ході розгляду справи досліджувалася вся продукція Товариства на етикетках якої міститься позначення "Оцет".

З наведеного випливає, що той факт, що в заяві порушувалося питання щодо одного окремого товару, не обмежує орган Антимонопольного комітету України, як це і випливає зі змісту доручення в. о. Голови Антимонопольного комітету України від 08.08.2016 № 08- 01/210-AM, у праві дослідження усієї продукції з позначенням "Оцет" того ж виробника. А відтак дослідження продукції Товариства проведено Відділенням у межах виконання вищезазначеного доручення в. о. Голови Антимонопольного комітету України та розгляду справи, відповідно до норм чинного законодавства.

Так, суд приймає до уваги, що виробництво оцтів в Україні регламентується Державним стандартом України (надалі - ДСТУ) 2450:2006 "Оцти з харчової сировини. Загальні технічні умови", зі змісту якого вбачається наступне:

- цей стандарт поширюється на оцти з харчової сировини, які одержують біохімічним методом аеробного окислення оцтовокислими бактеріями етилового ректифікованого спирту з харчової сировини, спирту, що міститься у виноградних та плодових виноматеріалах, із подальшою пастеризацією, освітленням, фільтрацією, фасуванням і призначені для використання в харчових цілях;

- оцет з харчової сировини - водяний розчин оцтової кислоти, одержаний біохімічним методом аеробного окислення оцтовокислими бактеріями харчової спиртовмісної сировини з подальшою пастеризацією, освітленням, фільтрацією, фасуванням;

- оцет спиртовий - оцет, одержаний методом аеробного окислення оцтовокислими бактеріями етилового ректифікованого спирту з харчової сировини;

- оцет спиртовий ароматизований - оцет, одержаний доданням до спиртового оцту екстрактів або настоїв сировини рослинного походження чи прянощів, натуральних харчових запашних речовин чи ідентичних натуральним, свіжих або сухих прянощів чи рослинної сировини, фруктових соків, меду;

- оцет яблучний - оцет, одержаний окисленням оцтовокислими бактеріями яблучних виноматеріалів, зброджених яблучних соків;

- оцет винний - оцет, одержаний окисленням оцтовокислими бактеріями виноградних виноматеріалів, зброджених соків, витяжок.

Поряд із тим, відповідно до стандарту Мінагрополітики України "Замінники оцту, одержані з оцтової кислоти. Технічні умови СОУ 15.87-37-411:2006" встановлено, що замінники оцту виготовляють шляхом розведення водою харчової оцтової кислоти і застосуванням запашних речовин чи без них, фасовані і призначені для реалізації через торговельну мережу, систему громадського харчування. Залежно від технології виробництва ці замінники оцту поділяють на такі види: столовий та столовий ароматизований.

Для виготовлення замінників оцту використовують таку сировину: кислоту оцтову лісохімічну харчову 70 % і 80 % (есенцію) згідно з Г`ОСТ 6968; кислоту оцтову х.ч. льодову згідно з ТОСТ 61 (оцтову синтетичну харчову); запашні речовини: свіжа або сушена рослинна сировина, натуральні екстракти і настої з рослинної сировини, плодоягідні соки, свіжі і сухі прянощі, ароматичні харчові есенції, ефірні масла, синтетичні запашні речовини та інші харчові продукти згідно з чинними нормативними документами та дозволом центрального органу виконавчої влади у сфері охорони здоров`я України для використання на цьому виробництві; воду питну згідно з ГОСТ 2874 та ДСанПіН.

Тобто, СОУ 15.87-37-411:2006 "Замінники оцту, одержані з оцтової кислоти. Технічні умови" регулює питання виробництва замінників оцту, а не оцту.

Отже, ДСТУ 2450:2006 "Оцти з харчової сировини. Загальні технічні умови" та СОУ 15.87-37-411:2006 "Замінники оцту, одержані з оцтової кислоти. Технічні умови" визначають різні вимоги для виробників щодо сировини та технології виробництва оцту та його замінників.

Таким чином продукт, який виготовляється не методом аеробного окислення оцтовокислими бактеріями з натуральної сировини, як це передбачено вказаним ДСТУ 2450:2006, не є оцтом, тому маркування продукту, виготовленого із синтетичної оцтової кислоти, не повинно містити позначення "Оцет" на етикетці.

Натомість Комітетом було встановлено, що Товариство відповідно до власних Технічних умов (ТУ У 15.8-2:2009 (із змінами № 001:2013)) свій продукт, виготовлений не з натуральної сировини, маркувало саме позначенням "Оцет" у словосполученні "Оцет з кислоти оцтової синтетичної харчової".

З урахуванням вищевикладеного, безпідставними є твердження позивача з приводу того, що ДСТУ 2450:2006 Товариством не використовуються у зв`язку з із наявністю власного ТУ У 15.8-2:2009 (із змінами № 001:2013) та, що за умов відсутності власного ТУ, позивач і не міг використовувати ДСТУ 2450:2006 при виробництві продукції, яка була предметом розгляду справу через невідповідність технології її виробництва, а саме виготовлення її із синтетичної оцтової кислоти, а повинен був стосовувати, зокрема СОУ 15.87-37-411:2006 «Замінники оцту, одержані з оцтової кислоти. Технічні умови».

А відтак, слід дійти висновку, що твердження позивача щодо того, що маркуючи свою продукцію "Оцет з кислоти[оцтової синтетичної харчової" він не порушує ТУ У 15.8-2:2009 (із змінами № 001:2013) не стосуються, предмету розгляду справи на підставі якої прийняте Рішення № 82-р/тк, позаяк вищезазначені технічні умови повинні відповідати вимогам закону, у тому числі законодавству про захист від недобросовісної конкуренції.

Стосовно доводів позивача з приводу того, що Відділення, своїми рекомендаціями протягом більше двох років змушувало Товариство порушити чинне законодавство, а саме відхилитись від ТУ У 15.8-2-2009 (із Зміною № 001:2013) в частині чаркування продукції, суд зазначає наступне.

Як вбачається зі змісту Рішення № 82-р/тк, а також наданих Комітетом доказів, в ході розгляду справи № 3.4-42/2016 адміністративною колегією Відділення Товариству були надані рекомендації від 26.03.2018 № 20-рк/к припинити дії, що містять ознаки порушення, передбаченого статтею 15-1 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції», у вигляді поширення інформації, що вводить в оману, а не "відхилитись від ТУ У".

При цьому, суд приймає до уваги визначення, що міститься в п. 38 ст. 1 Закону України "Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продукті", в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо харчових продуктів" № 1602-VII від 22.07.2014, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, маркування - це слова, описи, знаки для товарів і послуг, назва торгової марки, зображення чи символи, що стосуються харчових продуктів і розміщені на будь-якій упаковці, етикетці (стікері), споживчій тарі, контретикетці, кольєретці, ярлику, пробці, листку-вкладиші, документі, повідомленні, інших елементах упаковки, що супроводжують чи належать до таких харчових продуктів.

Водночас за змістом приписів ч. ч. 1, 2 та 9 ст. 39 Закону України "Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продукті" у означеній редакції було передбачено: обіг харчових продуктів, маркування яких не відповідає вимогам законодавства про безпечність та окремі показники якості харчових продуктів, забороняється; маркування харчових продуктів повинно забезпечувати споживача інформацією, яка надає йому можливість здійснити вибір харчового продукту відповідно до потреб споживача, вимоги до маркування харчових продуктів, визначених в інших нормативно-правових актах, не можуть суперечити положенням цієї статті.

Також відповідно до приписів ст. 15 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Нормативно-правовими актами, в тому числі технічними регламентами, можуть бути встановлені додаткові вимоги до змісту інформації про продукцію.

Згідно з пунктами 5 і 6 Технічного регламенту, який був чинним на період поширення Товариством інформації, що вводить в оману щодо оцтового продукту, маркування харчових продуктів та способу, яким його виконують, не повинні вводити в оману споживача стосовно характеристик харчового продукту, зокрема його природи, ідентичності, властивостей,' стану, складу, кількості, часових характеристик придатності (зберігання), походження, способу виробництва чи одержання. Вимоги до маркування харчових продуктів повинні забезпечувати надання споживачу необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про харчовий продукт. У маркуванні, оформленні, рекламуванні харчових продуктів забороняється використання будь-якої інформації, яка вводить в оману споживача або містить інформацію щодо властивостей харчового продукту, яких у нього немає.

З огляду на зазначене, посилання Товариства на лист Держпродспоживслужби від 29.06.2016 № 60-1-4-2-14/4658 та на лист Міністерства аграрної політики та продовольства України від 01.07.2016 № 37-20-10/10099 жодним чином не спростовує факту порушення Товариством приписів і положень нормативно-правових актів, а саме Законів України "Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів", "Про захист прав споживачів", Технічного регламенту, оскільки, вони мають більшу юридичну силу, ніж локальні (відомчі) нормативні акти. Отже, розроблені виробником продукції ТУ повинні відповідати вимогам закону, а не використовуватись як підстава для його порушення.

При цьому суд вважає обґрунтованими висновки Комітету з приводу того, що не відповідають закону положення ТУ, що передбачають можливість вибору інгредієнта - у цьому випадку сировини кислота оцтова синтетична під час виробництва продукції, у той час як у своїй назві (маркуванні) продукція, яка виробляється на підставі таких ТУ, містить посилання на термін (оцет), що передбачає іншу сировину та інший спосіб виробництва.

Між тим, позивач мотивуючи позовні вимоги, окрім іншого зазначає, що посилання Комітету на етикетки оцтової продукції інших виробників є недоречним, оскільки ТУ, які використовуються кожним виробником продукції є індивідуальними та продукція інших виробників не є взірцем для наслідування, передусім необхідним є дотримання нормативних документів, а не сліпе копіювання позиції інших виробників».

У даному контексті, суд вважає обґрунтованими твердження Комітету щодо того, що маркетингові заходи та способи стимулювання збуту будь-якого виробника не повинні порушувати в тому числі законодавство про захист від недобросовісної конкуренції, позаяк, із обставин справи № 3.4-42/2016 випливає, що у використовуваному Товариством вислові "замінник оцту", дійсно увага акцентується на першому слові - замінник (оцту), власне так, як і у випадку з назвою продукції Товариства - оцет (з кислоти оцтової синтетичної харчової). Та з урахуванням зазначеного, Комітет дійшов вірного висновку, що порівнювати спосіб використання слова "оцет" (у давальному відмінку у першому випадку та в називному - у другому) недоречно, при тому, що наведені в Рішенні № 82-р/тк етикетки засвідчують розуміння та готовність виробників вживати заходів щодо недопущення проявів недобросовісних практик.

Твердження позивача з приводу того, що продукція Товариства не є ідентичною продукції, що виробляється іншими суб`єктами господарювання (фотокопія 4 Рішення), оскільки здійснюється виключно на підставі ТУ У 15.8-2-2009 є безпідставними, з огляду на те, що продукція Товариства ідентична тій, що наявна в торговельній мережі, етикетки якої подано на фотокопії 4 Рішення, оскільки має ознаки одного (подібного, аналогічного) товару, виходячи, зокрема, з подібності споживчих характеристик: функціонального призначення (споживна властивість, що обумовлює використання товару за його призначенням), фізичних характеристик (у складі продукції кислота оцтова синтетична), подібності якісних показників (9 % оцтової кислоти) та має (може мати) спільну групу споживачів.

Стосовно доводів позивача з приводу того, що результати опитувань, проведених органами Комітету не можуть братись до уваги на підставі упередженості і відсутності відповідної кваліфікації, Комітет, суд зауважує, що спеціальним законодавством у сфері захисту економічної конкуренції не визначено вимог, яким має відповідати опитування споживачів.

Окрім того, як вбачається з обставин справи № 3.4-42/2016, висновки Комітету не пов`язуються виключно з проведенням саме експертного дослідження та опитування потенційних споживачів, а натомість, воно слугує додатковим підтвердженням, що сприяло у встановленні обставин у справі.

Поряд із тим посилання позивача на ту обставину, що Комітетом було здійснене опитування інших виробників оцтової кислоти на предмет маркування продукції, яка випускається Товариством, що є недопустимою практикою, оскільки такі виробники можуть умисно надавати пояснення, які перешкоджають нормальній діловій репутації позивача задля збільшення власних сегментів на ринку оцтової продукції, суд зауважує, що недобросовісна конкуренція може мати місце виключно у стані конкуренції, тобто у стані змагання гравців ринку між собою за споживачів (з метою збільшення своєї частки на ринку).

Так, за змістом приписів ст. ст. 1, 2 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції" визначає недобросовісну конкуренцію як будь-які дії у конкуренції, що суперечать торговим та іншим чесним звичаям у господарській діяльності. При цьому закон застосовується до відносин, у яких беруть участь суб`єкти господарювання у зв`язку з недобросовісною конкуренцією, у тому числі у разі вчинення ними дій за межами України, якщо ці дії мають чи можуть мати негативний вплив на конкуренцію на її території. У свою чергу, економічна конкуренція (конкуренція) - це змагання між суб`єктами господарювання з метою здобуття завдяки власним досягненням переваг над іншими суб`єктами господарювання, внаслідок чого споживачі, суб`єкти господарювання мають можливість вибирати між кількома продавцями, покупцями, а окремий суб`єкт господарювання не може визначати умови обороту товарів на ринку.

При цьому правилами розгляду справ встановлено, що вони визначають окремі особливості порядку розгляду заяв, справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, у тому числі про захист від недобросовісної конкуренції органами Комітету відповідно до Законів України "Про Захист економічної конкуренції", "Про захист від недобросовісної конкуренції", "Про Антимонопольний комітет України".

Зокрема, за змістом приписів ст. 35 Закону України "Про захист економічної конкуренції" при розгляді справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Комітету збирають та аналізують документи, висновки експертів, пояснення осіб, іншу інформацію, що є доказом у справі, та приймають рішення у справі в межах своїх повноважень.

Водночас, згідно із положенням ст. 41 Закону України "Про захист економічної конкуренції" доказами у справі можуть бути будь-які фактичні дані, які дають можливість встановити наявність або відсутність порушення. Ці дані встановлюються такими засобами: поясненнями сторін і третіх осіб, поясненнями службових осіб та громадян, письмовими доказами, речовими доказами і висновками експертів. Збір доказів здійснюється Антимонопольним комітетом України, його територіальними відділеннями незалежно від місцезнаходження доказів. Для кваліфікації дій суб`єктів господарювання як недобросовісної конкуренції необов`язково з`ясовувати настання наслідків у формі відповідно недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, ущемлення інтересів інших суб`єктів господарювання (конкурентів, покупців) чи споживачів, зокрема через заподіяння їм шкоди (збитків) або іншого реального порушення їх прав чи інтересів, настання інших відповідних наслідків. Достатньо встановити сам факт вчинення дій, визначених законом як недобросовісна конкуренція, або можливості настання зазначених наслідків у зв`язку з відповідними діями таких суб`єктів господарювання.

З наведеного випливає, що опитування учасників ринку оцтової продукції (виробництва та/або реалізації оцтових продуктів) важливе для встановлення причинно-наслідкового зв`язку між поширенням інформації, що вводить в оману, та отриманням (можливістю отримання) переваг у конкуренції в наслідок таких дій.

Також, на підтвердження заявлених у позові вимог, позивачем надано висновок експертного товарознавчого дослідження № 21161 від 08.11.2019, що був складений експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса, у якому експерт встановив, що маркування на наданих для дослідження зразках чотирьох ксерокопії етикеток з назвою харчового продукту "ОЦЕТ З КИСЛОТИ ОЦТОВОЇ СИНТЕТИЧНОЇ ХАРЧОВОЇ" не вводить споживачів в оману, оскільки має повну назву, яка містить інформацію щодо синтетичного походження продукту, що відповідає вимогам нормативно-технічного документу "ТУ У 15.8-2-2009 ОЦЕТ З КИСЛОТИ ОЦТОВОЇ СИНТЕТИЧНОЇ ХАРЧОВОЇ ТЕХНІЧНІ УМОВИ" із зміною № 001:2013", та за законодавчим регулюванням обігу харчових продуктів, відповідає вимогам наступних Законів України №771/97-ВР від 23.12.1997 "Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів" із змінами та доповненнями, 2639-VIII від 06.12.2018 "Про інформацію для споживачів щодо харчових продуктів", № 3161-IV від І грудня 2005 року "Про захист прав споживачів" (із змінами та доповненнями) та №1315-УІІІ від 05.06.2014 "Про стандартизацію" (із змінами та доповненнями).

При цьому експерт за результатами проведення вказаного дослідження дійшов висновку про те, що маркування на зразках наданих для дослідження копій чотирьох етикеток з назвою харчового продукту "ОЦЕТ З КИСЛОТИ ОЦТОВОЇ СИНТЕТИЧНОЇ ХАРЧОВОЇ" не вводить споживачів в оману, у назві! продукту міститься інформацію щодо синтетичного його походження, що відповідає вимогам нормативно-технічного документу "ТУ У 15.8-32339338] 002-2009 ОЦЕТ З КИСЛОТИ ОЦТОВОЇ СИНТЕТИЧНОЇ ХАРЧОВОЇ ТЕХНІЧНІ УМОВИ" із зміною № 001:2013" та вимогам Законів України, що регулюють обіг харчових продуктів в Україні.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 ГПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

При цьому частиною 1 ст. 101 ГПК України визначено, що учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Разом із тим, в силу ст. 104 ГПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Так, висновок експертного товарознавчого дослідження № 21161 від 08.11.2019 не дає можливість встановити факт наявності, або відсутності порушення, що входить до предмету дослідження Комітетом справи № 3.4-42/2016 та відповідно - даної справи, що розглядається судом, оскільки він складений без врахування приписів законодавства про захист економічної конкуренції щодо встановлення такого порушення, як недобросовісна конкуренція, факт якої встановлюється Комітетом відповідно до повноважень, наданих йому на підставі Законів України "Про Антимонопольний комітет України" Антимонопольний комітет України здійснює свою діяльність відповідно до Конституції України, законів України "Про захист економічної конкуренції", "Про захист від недобросовісної конкуренції", "Про державну допомогу суб`єктам господарювання", а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.

Так, статтею 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що Підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; заборона концентрації відповідно до Закону України "Про санкції"; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

За змістом приписів ст. ст. 74, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, оцінивши в сукупності обставини, встановлені Комітетом під час розгляду справи № 3.4-42/2016, які знайшли своє відображення у оспорюваному Рішенні Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України № 82-р/тк "Про порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції та накладення штрафу", суд приходить до висновку, що дане рішення Комітету прийняте відповідно до вимог Закону України "Про захист економічної конкуренції", Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, затверджених розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19.04.1994 № 5, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 06.05.1994 за № 90299, у зв`язку з чим всебічно, повно і об`єктивно розглянуто обставини справи, як наслідок відсутні підстави для визнання недійсним або скасування Рішення передбачені ст. 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

За таких обставин, оскільки спірне рішення прийняте відповідно до вимог Закону України "Про захист економічної конкуренції", слід дійти висновку, що позивачем не доведено того, що його права, за захистом яких він звернувся до суду - порушені відповідачем, а відтак - вимоги позивача про визнання недійсним та скасування Рішення Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України № 82-р/тк "Про порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції та накладення штрафу" по справі № 3.4-42/2016 є необґрунтованими, а відтак у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до положень статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 214, 232, 233, 237, 238, 240, 241, 247, ч. 1. ст. 256, ст. 288 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Ново-Водолажський масложировий комбінат" відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, то строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Зазначені строки обчислюються з урахуванням ч. 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 01.07.2020 року.

Суддя Ю.О. Підченко