РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.07.2020Справа № 910/444/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Ярмак О.М., за участю секретаря судового засідання Бараненко Н.І., розглянувши господарську справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс-Чемпіон" (03148, м.Київ, вул.Гната Юри, 9, к.414, )

до Фізичної особи-підприємця Новікова Леоніда Аркадійовича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 )

про стягнення 286 318,00 грн.

Представники сторін:

Від позивача: Фастовець В.В. адвокат

Від відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сервіс-Чемпіон" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Фізичної особи-підприємця Новікова Леоніда Аркадійовича про стягнення 286 318,00 грн заборгованості за поставлений товар по договору № 147 поставки нафтопродуктів від 22.10.2015, з яких: 150 000,00 грн основного боргу, 75000,00 грн штрафу, 891,86 грн інфляційних втрат, 23645,97 грн пені, 36779,70 грн 50% річних, покладення на відповідача 10 000,00 грн витрат на оплату послуг адвоката.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо оплати у повному обсязі поставленого товару за видатковими накладними по договору № 147 поставки нафтопродуктів від 22.10.2015 у період з 01.01.2017 по 02.07.2018, за розрахунком позивача, враховуючи часткові оплати, борг за поставлений товар складає 150 000,00 грн вартості неоплаченого товару по видатковій накладній № 1926 від 24.04.2017.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 29.01.2020 відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, надав учасникам справи строк для реалізації процесуальних прав.

21.02.2020 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у порядку загального позовного провадження.

Заперечуючи проти позову відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що черговість погашення вимог за грошовими зобов`язання визначена умовами п.5.6 договору, положеннями ст. 534 ЦК України, на підтвердження заявлених вимог позивачем не надано первинних документів, акт звірки взаєморозрахунків від 25.07.2018 не є належним доказом здійснення господарських операцій, акт звірки від 02.12.2019 відповідачем не підписаний.

Ухвалою суду від 24.02.2020 призначено судове засідання на 03.03.2020.

У судовому засіданні 03.03.2020 за результатами розгляду клопотання відповідача про розгляд справи у порядку загального позовного провадження, суд вирішив подальший розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання на 31.03.2020.

11.03.2020 позивач подав відповідь на відзив, в якому викладено обставини щодо виникнення заборгованості. стверджує, що заборгованість у заявленій сумі є борг за поставлений товар за поставками 24.04.2017, 28.04.2017, відповідачем не надано доказів відсутності заборгованості, акт звірки підтверджує визнання відповідачем боргу.

Призначене на 31.03.2020 підготовче засідання не відбулося у зв`язку з необхідністю попередження виникнення та запобігання поширення гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом COVID-19, зважаючи на період карантину, визначений постановою КМУ "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" від 11.03.2020 № 211, з урахуванням рішення Уряду про заборону пасажирських перевезень та обмеження кількості учасників масових заходів, а також листа Ради суддів України від 16.03.2020 9/рс-186/20, про що сторони були повідомлені відповідним оголошенням на сайті Судової влади України.

02.04.2020 засобами поштового зв`язку від представника відповідача до суду надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання, призначеного на 31.03.2020, у зв`язку з запровадженням карантинних заходів та неможливості представника прибути до суду, у цьому ж клопотанні представник відповідача виклав прохання призначити підготовче засідання на іншу зручну для суду дату.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 22.04.2020, враховуючи право сторін на доступ до суду, процесуальні строки розгляду справи, призначив підготовче засідання на 19.05.2020.

19.05.2020 судом оголошено перерву до 02.06.2020.

У підготовчому засіданні 02.06.2020 представник позивача подав заяву про надання доказів на підтвердження понесених витрат на оплату послуг адвоката після ухвалення рішення у справі.

02.06.2020 суд закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті спору на 02.07.2020.

У судовому засіданні 02.07.2020 представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити раніше подане клопотання про надання доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення рішення у справі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи по суті спору був повідомлений у судовому засіданні 02.06.2020, жодних клопотань до суду не надходило.

Судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до ст.240 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

22.10.2015 року між позивачем -ТОВ "Сервіс-Чемпіон" (постачальник за договором) та відповідачем - ФОП Новіковим Леонідом Аркадійовичем(покупець) був укладений договір поставки нафтопродуктів № 147, за умовами якого постачальник зобов`язався поставити у зумовлені строки покупцеві нафтопродукти, а покупець - прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму на умовах цього договору.

Згідно положень п.1.2 договору, товар поставляється партіями на підставі заявки Покупця і відвантажується з відповідними документами (рахунки, накладні тощо), які передаються одночасно з Товаром.

Відповідно до пп.2.1-2.6 договору, сторони дійшли згоди про наступне:

- ціна Товару є договірною, встановлюється у рахунках та накладних за 1 літр товару, з урахуванням ПДВ, окремо щодо кожної партії товару і визначається виходячи з поточної ціни Постачальника на момент оформлення рахунку- фактури та/чи накладної. Ціна товару визначається в гривнях (п.2.1);

- платіж здійснюється в безготівковій формі на підставі рахунку-фактури та/чи накладної, відповідно до банківських реквізитів Постачальника, зазначених в даному договорі. Якщо виставлений рахунок-фактура та/чи накладна Постачальника містить інші реквізити для вчинення платежу, платіж здійснюється за реквізитами зазначеними Постачальником в такому рахунку-фактурі та/чи накладній (п.2.2);

- покупець зобов`язується здійснити 100 (сто) % попередню оплату вартості Товару, визначеної в рахунку- фактурі та/або накладній на поточний рахунок Постачальника протягом 1 (одного) банківського дня з моменту отримання рахунку-фактури та/або протягом п`яти банківських днів з моменту відвантаження партії Товару (п.2.3);

- оплата вважається вчиненою в день зарахування на рахунок Постачальника грошових коштів за поставлений Товар в повному обсязі. У випадку виникнення заборгованості по оплаті поставленого Товару, грошові кошти, що надійшли на оплату наступних партій Товару за цим Договором, зараховуються Постачальником як оплата Товару по якому є заборгованість, незалежно від призначення платежу зазначеного Покупцем (п.2.4).

- покупець зобов`язаний повідомити Постачальника про здійснення платежу в день платежу, після перерахування коштів Покупцем, з додатком копії платіжного доручення та/чи інших платіжних документів. При цьому передбачені в даному пункті Договору документи повинні містити посилання на призначення платежу, номер рахунку Постачальника на оплату, найменування товару, номер і дату укладення Договору (п.2.5).

За умовами пунктів 10.1-10.3 договору визначено, що даний договір набуває чинності з дати підписання сторонами і діє до 31.12.2016. Якщо, у випадку закінчення строку дії договору зацікавлена сторонами не менш ніж за 30 днів не направить повідомлення про припинення дії договору, дія цього договору автоматично продовжується на один рік. При наступному закінченні строку дії договору, кожного разу застосовується процедура автоматичного продовження строку дії договору.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує, що на виконання умов договору за період з 01.01.2017 по 02.07.2018 ним було поставлено відповідачу товар на загальну суму 2 614 917,05 грн, про що сторонами підписані видаткові накладні, оплату вартості товару здійснено у розмірі 2 808 158,47 грн, заборгованість складала 553 847,88 грн.

З матеріалів справи вбачається, що факт наявності боргу у сумі 553 847,88 грн станом на 25.07.2018 підтверджується підписаним та посвідченим як позивачем, так і відповідачем Актом звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2017 по 25.07.2018 за договором № 147 від 22.10.2015.

З наданих позивачем платіжних доручень № 442 від 29.08.2018 на суму 303 847,88 грн, 3 459 від 04.09.2018 на суму 25 000,00 грн, № 460 від 04.09.2018 на суму 25000,00 грн, № 478 від 14.09.2018 на суму 50 000,00 грн вбачається, що відповідачем в подальшому здійснено перерахування коштів на рахунок ТОВ «Сервіс-Чемпіон» з призначенням платежу «оплата за диз.паливо згідно дог. № 147 від 22.10.2015 з ПДВ».

Згідно пояснень та розрахунку позивача, станом на час звернення до суду з даним позовом заборгованість відповідача за поставлений товар, враховуючи вищевказані оплати, складає 150 000,00 грн, що фактично є боргом за поставлений, але не оплачений у повному обсязі товар 24.04.2017 та 28.04.2017.

На підтвердження поставки товару на спірну суму позивачем надано рахунки на оплату № 1976 видаткову накладну № 1926 від 24.04.2017 на суму 165 288,00 грн, ТТН № СЧ-00001926 від 24.04.2017; рахунок на оплату № 2012, видаткову накладну № 1959 від 28.04.2017 на суму 106 991,00 грн, ТТН № СЧ-00001959 від 28.04.2017, зворотня накладна від покупця № 5 від 29.05.2017 на суму 102 024,65 грн.

Матеріалами справи встановлено, що 03.12.2019 позивач надіслав відповідачу листом за вих.№ 413 від 03.12.2019 претензію про оплату 210 567,00 грн заборгованості по договору № 147 від 22.10.2015, а саме: 150 000,00 грн основного боргу, 24 197,26 грн пені, 36 369,86 грн 50% річних. Вказана вимога залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до п. 1. ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із п. 6 ст. 265 Господарського кодексу України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Статтею 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження виконання позивачем своїх зобов`язань за договором на спірну суму сторонами були підписані видаткові накладні № 1926 від 24.04.2017, № 1959 від 28.04.2017, ТТН № СЧ-00001926 від 24.04.2017; ТТН № СЧ-00001959 від 28.04.2017, відповідно товар за вищевказаними накладними був прийнятий відповідачем без жодних зауважень та заперечень щодо кількості та якості. Судом враховано повернення відповідачем 29.05.2017 отриманого товару за останньою поставкою на суму 102024,62 грн.

Частинами 1-3 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як встановлено судом, у пункті 2.3 договору сторони передбачили, що покупець оплачує поставленого товару шляхом здійснення 100% попередньої оплати, зазначеної в рахунку протягом 1 банківського дня з дня отримання рахунку, та/або протягом 5 банківських днів з моменту відвантаження товару.

Судом досліджено та надано оцінку первинним документам, відображеним відомостям у підписаному сторонами акті від 25.07.2018, платіжним документам про розрахунки після дати підписання цього акту, пояснення обох сторін, та встановлено наступне.

В розумінні норм матеріального права, акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом, а акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо, однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Вказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 05.03.2019 у справі №910/1389/18.

Водночас, відповідачем не надано заперечень щодо змісту та дійсності долучених до матеріалів справи видаткових накладних № 1926 від 24.04.2017, № 1959 від 28.04.2017, ТТН № СЧ-00001926 від 24.04.2017; ТТН № СЧ-00001959 від 28.04.2017, заборгованість за якими є предметом спору у даній справі, так і вцілому щодо наявності первинних документів, господарських операцій, що відображені в підписаному обома сторонами Акту взаємних розрахунків від 25.07.2018.

Стверджування відповідача про порушення черговості зарахування його оплат суд оцінює критично, оскільки вказані умови договірних відносин сторін узгоджені в п.2.4-2.5 договору, зокрема відповідно до п.2.4 - у випадку виникнення заборгованості по оплаті поставленого Товару, грошові кошти, що надійшли на оплату наступних партій Товару за цим Договором, зараховуються Постачальником як оплата Товару по якому є заборгованість, незалежно від призначення платежу зазначеного Покупцем.

Відповідач свого контррозрахунку заявлених вимог, первинних документів, що свідчили про протилежне відображення господарських операцій, доказів наявності обставин та підстав щодо звільнення його від обов`язку оплати вартості товару на спірну суму, не надав, стверджувань позивача не спростував.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що за відсутності доказів оплати відповідачем суми 150 000,00 грн. боргу, заявлена позивачем вимога про стягнення боргу у розмірі 150 000,00 грн є правомірною.

Також за прострочення виконання зобов`язань щодо належної та своєчасної оплати вартості товару позивачем нараховано до стягнення з відповідача 75000,00 грн штрафу, 891,86 грн інфляційних втрат, 23645,97 грн пені, 36779,70 грн 50% річних.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до пункту 5.4 договору: покупець за недотримання строків платежів, передбачених цим Договором сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла в період за який нараховується пеня, від вартості поставленого Постачальником та неоплаченого Покупцем Товару за кожен день прострочення до дати остаточного виконання грошового зобов`язання за цим Договором.

В разі прострочення виконання та/або невиконання Покупцем своїх зобов`язань по здійсненню платежів за цим Договором понад одного місяця, Покупець сплачує Постачальнику суму боргу з урахуванням індексу інфляції, а також 50 відсотків річних від суми боргу протягом всього часу прострочення до дати остаточного виконання грошового зобов`язання за цим Договором.

В разі прострочення виконання та/ або невиконання Покупцем своїх зобов`язань по здійсненню платежів за цим Договором понад двох місяців, Покупець сплачує Постачальнику штраф в розмірі 50 відсотків від суми борту.

Позивачем заявлено до стягнення штраф, пеню, інфляційні витрат, 3% річні не по кожній із поставок (24.04.2017 на суму 145 033,62 грн, та 28.04.2017 на суму 4966,38 грн, як він вказує у відповіді на відзив), а в цілому на суму заборгованості у розмірі 150 000,00 грн за період з 08.07.2019 по 02.01.2020 - 179 днів прострочення виконання зобов`язання.

Здійснивши перевірку заявленої до стягнення з відповідача сум, суд зазначає, що в розумінні п.2.3-2.4 договору враховуючи черговість погашення платежів по здійснених оплатах в рахунок боргу за попередню партію товару, заявлена сума боргу виникла станом на 15.09.2017 (останній платіж відповідача 14.09.2017), а не 07.07.2019.

У платіжних документах відповідача не вказано призначення платежу по конкретному рахунку (видатковій накладній 24.04.2017, 28.04.2018), в той час зарахування позивачем оплат здійснено в рахунок попереднього боргу за поставлені партії товару, і як вбачається з сальдо-оборотної відомості позивача оплату по яких здійснено частково, частково повернено товар, що за підсумком склало 150 000,00 грн.

Таким чином в частині вимог про стягнення пені позивач відповідно до положень ч. 6 ст. 232 ГПК України був не позбавлений права нарахувати пеню за період з 15.09.2017 по 15.03.2018, що ним здійснено не було.

Тож вимоги позивача про стягнення пені у сумі 23 645,97 грн за період з 18.07.2019 по 02.01.2020 прострочення є безпідставним.

Щодо стягнення штрафу у сумі 75 000,00 грн, тобто 50% від суми боргу за наявності простроченого платежу понад 2 місяці суд зазначає, що з обставин взаєморозрахунків по договору вбачається, що відповідач є таким, що прострочив зобов`язання понад 2 місяці, тому вимоги позивача про стягнення штрафу у вказаному розмірі визнаються судом правомірними та підлягають задоволенню.

Крім того, за прострочення виконання грошового зобов`язання позивачем заявлено до стягнення з відповідача 891,86 грн інфляційних втрат за період липень-листопад 2019, 36779,70 грн 50% річних за період з 08.07.2019 по 02.01.2020 прострочення.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок заявлених вимог, суд встановив, що останній є арифметично вірним та обґрунтованим, а тому вимоги частині стягнення 891,86 грн інфляційних втрат та 36779,70 грн 50% річних підлягають задоволенню.

Відповідач свого контррозрахунку позовних вимог не надав, стверджувань позивача не спростував.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс-Чемпіон" є доведеними та підлягають задоволенню в частині стягнення 150 000,00 грн основного боргу, 75000,00 грн штрафу, 891,86 грн інфляційних втрат, 36779,70 грн 50% річних. В решті позову належить відмовити у зв`язку із недоведеністю підстав.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Також у позовній заяві позивачем заявлено до стягнення з відповідача 10 000,00 грн. витрат на оплату послуг адвоката, у підготовчому засіданні 02.06.2020 до закінчення судових дебатів представником позивача подано заяву про намір подати докази щодо розміру судових витрат на оплату послуг адвоката після ухвалення рішення у справі відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України.

За приписами ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ст. 221 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

Враховуючи заяву позивача в порядку ч. 8 ст. 129 ГПК України, суд дійшов висновку про необхідність призначення судового засідання у справі для вирішення питання про судові витрати відповідача на оплату послуг адвоката.

Керуючись ст. 86, 123, 129, 233, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Новікова Леоніда Аркадійовича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс-Чемпіон" (03148, м.Київ, вул.Гната Юри, 9, к.414, ) 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп основного боргу, 75000 (сімдесят п`ять тисяч) грн. 00 коп штрафу, 891 (вісімсот дев`яносто одну) грн. 86 коп інфляційних втрат, 36779 (тридцять шість тисяч сімсот сімдесят дев`ять) грн. 70 коп 50% річних, 3940 (три тисячі дев`ятсот сорок) грн. 08 коп судового збору.

3. В решті позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Призначити судове засідання у справі для вирішення питання про розподіл понесених позивачем витрат на оплату послуг адвоката на 07.07.2020 на 09:45 год., зал судових засідань № 10.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 03.07.2020.

Суддя О.М.Ярмак