ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

м. Київ

"30" червня 2020 р. Справа № 911/1766/20

Суддя Господарського суду Київської області Сокуренко Л.В., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Еспо-Консалтинг» (04071, м. Київ, вул. Воздвиженська, 42, оф. 1; ) про видачу судового наказу за вимогою до Державного підприємства «Вищедубечанське лісове господарство» (07342, Київська обл., Вишгородський р-н, с. Пірнове, вул. Київська, 1-А; ) про стягнення заборгованості у розмірі 21 200,00 грн., що виникла внаслідок порушення останнім грошового зобов`язання за договором № 1-01/1 від 01.07.2019.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Еспо-Консалтинг» звернулося до Господарського суду Київської області із заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Державного підприємства «Вищедубечанське лісове господарство» заборгованості за договором № 1-01/1 від 01.07.2019 у сумі 21 200,00 грн. Крім того, заявник просив покласти на боржника судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 210,20 грн.

Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Еспо-Консалтинг», суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України до заяви про видачу судового наказу додаються:

1) документ, що підтверджує сплату судового збору;

2) документ, що підтверджує повноваження представника, - якщо заява підписана представником заявника;

3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості;

4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Згідно з вимог ч. 2 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України вказано, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

За ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

У відповідності до пп. 2-1 п. 2 ч. 2 ст. 4 вказаного Закону передбачено, що за подання до господарського суду заяви про видачу судового наказу справляється судовий збір - 0,1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» мінімальний прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2020 року складає 2102,00 грн.

На доказ сплати заявником судового збору, останнім було долучено до матеріалів справи платіжне доручення № 1105 від 09.06.2020 на суму 210,20 грн.

Одночасно, при дослідженні зазначеного платіжного доручення, судом встановлено, що платіжне доручення № 1105 від 09.06.2020 на суму 210,20 грн. було долучено в копії, а не в оригіналі.

З огляду на викладене господарський суд зазначає, що надане суду платіжне доручення про сплату судового збору не може бути прийняте судом як належний та допустимий доказ сплати судового збору у встановленому законом порядку та розмірі, оскільки не відповідає вищезазначеним вимогам законодавства, отже заявником при подачі позову до суду не додержано вимог, встановлених п. 1 ч. 3 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи все вищенаведене у сукупності, господарський суд зазначає, що зазначені обставини не дають суду можливості пересвідчитися в достовірності поданих до суду доказів та, в свою чергу, про порушення заявником вимог, встановлених ст. 150 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу.

Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу. (ч. 2 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно ч. 2 ст. 154 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу щодо стягнення з боржника суми основного боргу у розмірі 21 200,00 грн. на підставі п. 1 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України.

Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини 1 статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків (ч. 1 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 147-148, 150, 152, 153, 154, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Київської області -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Еспо-Консалтинг» у видачі судового наказу за вимогою до Державного підприємства «Вищедубечанське лісове господарство» про стягнення заборгованості у розмірі 21 200,00 грн.

2. Згідно з ч. 2 ст. 235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Дана ухвала може бути оскаржена у порядку, встановленому статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Л.В. Сокуренко