ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2020 р. Справа№ 04/01/5026/1089/2011

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Полякова Б.М.

суддів: Пантелієнка В.О.

Сотнікова С.В.

за участю секретаря судового засідання Ковган О.І.

перевіривши матеріали апеляційної скарги ліквідатора Приватного підприємства «Під ключ» Носань Н.С. (далі - ліквідатор ПП «Під ключ»)

на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 18.12.2019

у справі №04/01/5026/1089/2011

за заявою ПП «Під ключ»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Під-ключ» (далі - ТОВ «Під-ключ»)

про визнання недійсним договору та застосування правових наслідків

в межах справи №04/01/5026/1089/2011

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокол» (далі - ТОВ «Інфокол»)

до ПП «Під ключ»

про банкрутство

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 01.07.2020

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 23.05.2011 порушено провадження у справі про банкрутство ПП «Під ключ».

Постановою Господарського суду Черкаської області від 12.11.2015 визнано ПП «Під ключ» банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

Боржником в особі ліквідатора банкрута арбітражного керуючого Назаренка С.А., у межах справи про банкрутство, у ліквідаційній процедурі подано заяву від 25 січня 2017 року №02-03/61 (вх. суду №2008/17 від 26 січня 2017 року) з вимогами: визнати недійсним договір від 16 листопада 2010 року №190 нп/щ, укладений між ПП «Під ключ» та ТОВ «Під-ключ» та застосувати правові наслідки його недійсності: витребувати у ТОВ «Під-ключ» на користь ПП «Під ключ» майнові права на нежитлові приміщення, що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Щербакова, 52.

Звертаючись до суду з відповідною заявою ліквідатор посилався на приписи ст. 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (чинного закону на час звернення) та зазначав, що договір підписано особою, яка не має достатнього обсягу цивільної дієздатності (директор підприємства-боржника Василевський П.Ю. за статутом ПП «Під ключ» мав право укладати договори без попереднього погодження із засновниками лише на суму, що не перевищує статутний капітал підприємства (а саме 100 грн), у той час як ціна оспорюваного договору становить 8 570 961 грн).

Крім того, за твердженням заявника, за спірним договором здійснено відчуження майна без відповідних майнових дій іншої сторони, договір укладено менше ніж за 1 рік до порушення провадження у справі про банкрутство ПП «Під ключ», за вказаним Договором відповідач (ТОВ «Під-ключ») коштів ПП «Під ключ» не сплачував, тобто боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 11.05.2017 року заяву боржника в особі ліквідатора банкрута арбітражного керуючого Назаренка С.А. задоволено повністю; спростовано майнові дії ПП «Під ключ» з передачі 16.11.2010 на користь ТОВ «Під-ключ» згідно з актом приймання-передачі майнових прав до договору №190/нп/щ від 16.11.2010 нежитлових приміщень; витребувано у ТОВ «Під-ключ» на користь ПП «Під ключ» майнові права на нежитлові приміщення.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 08.11.2018 року ухвалу Господарського суду Черкаської області від 11.05.2017 року скасовано. Прийнято нове рішення, яким у задоволенні заяви боржника в особі ліквідатора банкрута арбітражного керуючого Назаренка С.А. відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 13.02.2019 року постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.11.2018 року та ухвалу Господарського суду Черкаської області від 11.05.2017 року скасовано, справу у скасованій частині направлено на новий розгляд до Господарського суду Черкаської області.

Постанова мотивована тим, що:

- суд не дослідив, чи може відсутність (неукладення, непідписання) договору № 190/нп/щ від 16.11.2010 свідчити про незаконність акту приймання-передачі від 16.11.2010 та чи є у зв`язку з цим передача спірних майнових прав за актом приймання-передачі без укладення договору підставою для спростування майнових дій боржника.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 18.12.2019 відповідно до ч. 4 ст. 191 ГПК України відмовлено у прийнятті визнання ТОВ «Під-ключ» заявлених вимог ПП «Під ключ». В задоволенні заяви боржника в особі ліквідатора банкрута до ТОВ «Під-ключ» про визнання недійсним договору та застосування правових наслідків відмовлено повністю.

Ухвала мотивована тим, що:

- позивачем не доведено факту укладення договору.

В силу положень ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КзПБ) та ст. 255 ГПК України ухвала господарського суду, постановлена у справі про банкрутство за результатами розгляду господарським судом заяви учасника справи, відноситься до переліку процесуальних документів, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

Суд апеляційної інстанції зазначає про наявність колізії між п. 17 ч. 1, ч. 2 ст. 255; ч. 3 ст. 273 ГПК в частині застосування при оскарженні в апеляційному порядку судових рішень у справах про банкрутство (неплатоспроможності) Закону «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі - Закон про банкрутство) та частинами 1, 2 Прикінцевих та перехідних положень КзПБ.

Відповідно до названих частин положень КзПБ Закон про банкрутство втрачає силу з моменту введення в дію КзПБ. КзПБ набрав чинності з 21.10.2019.

У зв`язку з чим апеляційний господарський суд усуває колізію шляхом застосування при оскарженні в апеляційному порядку судових рішень у справах про банкрутство (неплатоспроможності) нового акту - КзПБ.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, ліквідатор ПП «Під ключ» звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд зазначену ухвалу скасувати, та прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву ліквідатора ПП «Під ключ» про заміну предмету позову, а також задовольнити позовну заяву ліквідатора ПП «Під ключ».

Ключовими аргументами скарги є:

- судом неповно досліджено надані у справі докази, не з`ясовано, де знаходиться оригінал спірного договору;

- судом незаконно відмовлено у заяві про заміну предмету позову.

ТОВ «Євростандарт плюс» та ТОВ «ФК «Нерухомість-Інвест» надали відзиви на скаргу.

Ключовим аргументом відзивів є:

- судом першої інстанції прийнято законне рішення на підставі повного дослідження наданих у справі доказів.

Від ліквідатора ПП «Під ключ» надійшли додаткові пояснення до апеляційної скарги.

Ключовим мотивом пояснень є:

- суд необґрунтовано відмовив у клопотанні про заміну предмету позову, що потягло ухвалення завідомо незаконного рішення.

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному головуючому судді від 27.01.2020 апеляційна скарга ліквідатора ПП «Під ключ» передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Поляков Б.М., судді Верховець А.А., Грек Б.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.02.2020 відкрито апеляційне провадження, справу призначено на 26.02.2020.

26.02.2020 в судовому засіданні суддею Верховецем А.А. заявлено самовідвід від розгляду справи, який мотивовано наявністю обставин, які виключають можливість участі судді у розгляді даної справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.02.2020 заяву про самовідвід задоволено, матеріали справи передано на повторний автоматизований розподіл для визначення складу суду.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.03.2020 справу № 04/01/5026/1089/2011 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Поляков Б.М., судді: Грек Б.М., Сотніков С.В.

В ході розгляду справи склад колегії неодноразово змінювався.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.04.2020 справу № 04/01/5026/1089/2011 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Поляков Б.М., судді: Пантелієнко В.О., Сотніков С.В. Зазначена колегія суддів сформована відповідно до рішення загальних зборів суддів Північного апеляційного господарського суду від 02.10.2018 зі змінами від 12.11.2019.

Відтак, судова колегія зазначає, що визначений за допомогою автоматизованої системи розподілу судової справи склад колегії суддів є судом, встановленим законом, у розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20 липня 2006 року вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Zand v. Austria", висловлено думку, що термін "судом, встановленим законом" у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів".

В силу положень ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як вбачається з заяви ліквідатора боржника, останній як на підставу для визнання договору недійсним посилався на приписи ст. 20 Закону про банкрутство, який був чинний на час подання заяви.

21.10.2019 набрав чинності КзПБ, відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень якого Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» втратив чинність.

Згідно з п. 4 Прикінцевих та перехідних положень КзПБ, з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

Ухвала, яка є предметом апеляційного перегляду постановлена 18.12.2019 - тобто після набрання чинності КзПБ, тому відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень КзПБ, суд першої інстанції мав керуватися саме нормами кодексу.

Стаття 20 Закону про банкрутство регулювала відносини, що виникли між боржником, кредитором та іншими особами з приводу правочинів та майнових дій боржника щодо розпорядження своїм майном, вчинені в період до порушення справи про банкрутство або після порушення справи про банкрутство. Вказана стаття визначала підстави оспорювання правочинів та майнових дій боржника з метою забезпечення зберігання майна в інтересах кредиторів або повернення майна боржника, у разі його вибуття, до ліквідаційної маси.

В чинному КзПБ дані правовідносини регулюються ст. 42.

Так, у силу ст. 42 КзПБ правочини, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, якщо вони завдали збитків боржнику або кредиторам.

Слід зазначити, що метою визнання недійсним правочину (договору) зі спеціальних підстав, визначених ст. 42 КзПБ, є встановлення факту відчуження майна боржника у підозрілий період (після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували його відкриттю), а обов`язковою умовою визнання правочинів недійсними, у цьому випадку, є наявність завдання збитків боржнику або кредиторам.

Правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом.

Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Недійсним може бути визнано лише укладений договір (див. п. 8 постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 № 9).

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факту укладення спірного договору, оскільки суду не було надано оригіналу договору №190/нп/щ від 16.11.2010 (матеріали справи не містять також копії договору).

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що при зверненні в січні 2017 року до суду ліквідатором було додано до своєї заяви засвідчену копію акту приймання передачі майнових прав від 16.11.2010 до договору від 16.11.2010 року (див. додаток до заяви вх. суду №2008/17 від 26.01.2017).

Суд, під час розгляду даної справи, поставив під сумнів відповідність поданої заявником копії засвідченого ним акту №1 приймання-передачі майнових прав до оригіналу договору №190нп/щ від 16.11.2010.

В зв`язку з чим ухвалою суду від 22.05.2019 було витребувано у ПП «Під-ключ» оригінал акту №1 від 16.11.2010 до договору №190 нп/щ від 16.11.2010. Витребувані документи було зобов`язано надати суду до 04.06.2019.

Також, ухвалою суду від 02.10.2019 суд зобов`язав слідчий відділ Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції України в м. Києві надати Господарському суду Черкаської області до 25.10.2019 для огляду та дослідження під час розгляду справи по суті: акт №1 приймання-передачі майнових прав до договору №190нп/щ від 16.11.2010 та акт №1 від 25.12.2010 приймання-передачі нежитлових приміщень до договору №190нп/щ від 16.11.2010, які були вилучені 18.07.2013 слідчим Фаренюком О.С. у обвинуваченого ОСОБА_1 , та зазначені в протоколі тимчасового доступу до речей і документів від 18.07.2013 та додатку до нього - «Опис речей і документів».

Проте, оригіналу акту №1 приймання-передачі майнових прав до договору №190/нп/щ від 16.11.2010 суду надано не було.

Крім того, апеляційний суд вказує, що судом першої інстанції виконано п. 50 постанови Верховного Суду від 13.02.2019 та встановлено, що ПП «Під Ключ» не могло передати за актом №1 приймання-передачі майнових прав до договору №190/нп/щ від 16.11.2010 ТОВ «Під-Ключ» майнові права на спірні нежитлові приміщення, оскільки вони були предметом договору іпотеки та знаходилися під забороною відчуження (а.с. 49-51 Т.41-3).

Апеляційний суд, дослідивши матеріали справи та надані сторонами пояснення, погоджується з висновком суду першої інстанції, що ПП «Під ключ» не довело факту укладення договору.

Так, саме на позивача (заявника) процесуальний закон покладає в даному випадку обов`язок надання суду всіх доказів та на їх основі доведення під час розгляду справи обставин укладання між сторонами договору, а також доведення наявності фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Оригінал спірного правочину та акту 1 приймання-передачі не було надано ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду.

В апеляційній скарзі та під час судових засідань заявник стверджував, що оригінал договору було вилучено правоохоронними органами під час розслідування кримінального провадження (див апел. скаргу а.с. 98 Т 41-3).

Проте, судом першої інстанції встановлено, що Головне слідче управління Національної поліції України в листі від 04.05.2017 року вказувало на те, що 07.08.2014 року документи, які були вилучені в ході обшуку, в тому числі договір №190 нп/щ від 16.11.2010 повернуто представнику ПП «Під ключ», а також зазначено, що договір, який вилучався не мав підписів і печаток сторін (додаток №1 до протоколу обшуку від 12.07.2013, а с. 208 т.41).

Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення (абз. 2 ч. 5 ст. 91 ГПК України).

Як вбачається зі змісту наведеної норми, відсутність у учасника справи оригіналу документу не дає йому права подавати до суду завірену копію цього документа.

Тобто, ліквідатор, звертаючись до суду з заявою про визнання договору недійсним, не надав суду ні оригіналу самого договору №190/нп/щ від 16.11.2010, ні оригіналу акту №1 приймання-передачі майнових прав до договору №190/нп/щ від 16.11.2010, тому ксерокопію акту приймання-передачі, засвідчену ліквідатором, який не мав оригіналу в наявності у себе, відповідно до ч. 6 ст. 91 ГПК України суд не може взяти до уваги, як письмовий доказ.

Також апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять інших доказів, які б опосередковано вказували, що сторони фактично виконували умови договору.

Щодо заяви про зміну предмету позову, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 46 ГПК України передбачено, що у разі направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції зміна предмета, підстав позову не допускаються, крім випадків, визначених цією статтею.

Зміна предмета або підстав позову при новому розгляді справи допускається в строки, встановлені частиною третьою цієї статті, лише у випадку, якщо це необхідно для захисту прав позивача у зв`язку із зміною фактичних обставин справи, що сталася після закінчення підготовчого засідання, або якщо справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження - після початку першого судового засідання при первісному розгляді справи.

Так, ухвалою Господарського суду Черкаської області від 01.04.2019 клопотання ліквідатора про заміну предмета спору від 11.05.2017 повернуто без розгляду.

Ця ухвала є чинною та сторонами по справі не оскаржувалася. Тому апеляційний суд клопотання від 11.05.2017 до уваги не бере.

Проте, суд вважає за доцільне зазначити, ст. 22 ГПК України в редакції чинній станом на 11.05.2017 року (клопотання ліквідатора про спростування судом майнових дій боржника) передбачала право позивача до початку розгляду справи по суті змінити предмет або підставу позову.

З матеріалів справи вбачається, що розгляд заяви боржника про визнання недійсним договору при первісному розгляді справи розпочався по суті 14.02.2017 року, про що вказано у протоколі судового засідання (а.с. 49 Т. 36), тобто вперше заявник звернувся з клопотанням про заміну предмету позову вже після початку розгляду справи по суті.

07.05.2019 ліквідатор банкрута подав до суду повторну заяву про зміну предмету позову, в якій останній просив суд спростувати майнові дії ПП «Під ключ» з передачі 16.11.2010 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Під-ключ», згідно з актом приймання-передачі майнових прав до договору №190/нп/щ від 16.11.2010 нежитлових приміщень.

При дослідженні матеріалів справи судом встановлено, що фактичної зміни обставин справи не відбулося, а тому заява ПП «Під ключ» про зміну предмету позову суперечить положенням ч.4 ст.46 ГПК України та не може бути задоволена судом.

Апеляційний суд погоджується з зауваженнями суду першої інстанції, що встановлення певних обставин на підставі отриманих нових доказів не свідчить про зміну самих обставин.

Тобто, якщо договір №190 нп/щ від 16.11.2010, про визнання недійсним якого, заявник звернувся до суду, не був укладений між сторонами у листопаді 2010 року, то ця обставина не змінилася ні на момент проведення обшуку, ні на момент отримання 10.05.2017 відповіді від слідчого управління.

При зверненні до суду з позовом про визнання недійсним договору, ліквідатор мав би з`ясувати дійсні обставини, що свідчать про його укладання та виконання сторонами, а відповідні докази надати суду разом з відповідним позовом.

Погоджується апеляційний суд із висновком місцевого суду про відмову у прийнятті визнання ТОВ «Під-ключ» заявлених вимог ПП «Під ключ», оскільки відповідно до ч. 4 ст. 191 ГПК України, суд може прийняти визнання позову лише за умови, якщо це не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб.

Оскільки, ТОВ «Під-ключ» перебуває в стадії банкрутства, визнання позову може порушувати інтереси його кредиторів, так як похідними вимогами в даному спорі є вимоги про витребування від товариства майнових прав, а також може порушувати права власників нерухомого майна.

Таким чином, враховуючи все викладене вище в сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні заяви про визнання недійсним договору, оскільки заявником не доведено факту укладення цього договору та не надано доказів, які б свідчили про його фактичне виконання.

Доводи, наведені скаржником в апеляційний скарзі про те, що судом неповно досліджено наявні у справі докази, не з`ясовано, де знаходиться оригінал спірного договору та що судом незаконно відмовлено у заяві про зміну предмету позову, спростовуються наведеним вище та відхиляються судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що Європейський Суд з прав людини у рішенні, прийнятому у справі «Проніна проти України» зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

За таких обставин судова колегія прийшла до висновку, що ухвала суду першої інстанції від 08.12.2019 постановлена відповідно до фактичних обставин справи, з дотриманням норм процесуального права і підстав для її зміни чи скасування не вбачається.

Судові витрати в порядку ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 2, 7 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. ст. 253-254, 255, 269, п. 1 ч. 1 ст. 276, ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Під ключ» на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 18.12.2019 у справі №04/01/5026/1089/2011 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Черкаської області від 18.12.2019 у справі №04/01/5026/1089/2011 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Справу № 04/01/5026/1089/2011 повернути до Господарського суду Черкаської області.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок касаційного оскарження передбачено ст. 287 ГПК України та ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.

Головуючий суддя Б.М. Поляков

Судді В.О. Пантелієнко

С.В. Сотніков

повний текст складено 07.07.2020