РІШЕННЯ

Іменем України

01 липня 2020 року м. Чернігівсправа № 927/404/20

Господарським судом Чернігівської області, в складі судді Романенко А.В., за правилами спрощеного позовного провадження розглянуто справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Щьолково Агрохім Україна»,

проспект Науки, 119Б, м. Київ, 03083;

до відповідача: Приватного підприємства «Агрофірма Ставиське»,

вул. Українська, 52, с. Ставиське, Козелецький район, Чернігівська область, 17053;

предмет спору: про стягнення 281963,78грн

без виклику (повідомлення) сторін

18.05.2020, до Господарського суду Чернігівської області, надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Щьолково Агрохім Україна» (надалі ТОВ «Щьолково Агрохім Україна») до Приватного підприємства «Агрофірма Ставиське» (надалі ПП «Агрофірма Ставиське») про стягнення 281963,78грн, з них: 120000,00грн основного боргу за поставлений товар на підставі договору поставки засобів захисту рослин №010519 від 20.05.2019 та Специфікацій №1 та №2 до нього (надалі - Договір), 118465,13грн пені за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 02.09.2019 по 14.05.2020, 38947,44грн відсотків річних (за ставкою 36% на рік) за аналогічний період, нарахованих відповідно п.8.3.1. та п.8.3.2. Договору, 4551,21грн інфляційних втрат за період вересень 2019 року - квітень 2020 року нарахованих на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України).

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов Договору, а саме несвоєчасним розрахунком за товар поставлений за видатковими накладними №971 від 27.05.2019, №972 від 27.05.2019 та №1126 від 07.06.2019 складеними на виконання його умов.

Ухвалою суду від 19.05.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі №927/404/20, визнано справу малозначною, постановлено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті спору, а саме: відповідачу - п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання до суду та позивачу відзиву на позовну заяву; позивачу семиденний строк з дня отримання відзиву на позов для подання відповіді на відзив; відповідачу семиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення на відповідь на відзив (у разі наявності).

Будь-яких клопотань від сторін про розгляд даної справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи в порядку визначеному статтею 252 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) на адресу суду не надходило. Право сторін на подачу до суду клопотань наведеного змісту роз`яснено при відкритті провадження в справі в ухвалі суду від 19.05.2020, яку направлено сторонам за адресами їх державної реєстрації згідно інформації, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідач у межах строків, установлених судом, скористався правом на подання в порядку статей 165, 178 ГПК України відзиву на позов. Проти заявленого позову заперечив у частині вимог про стягнення 118465,13грн пені, 38947,44грн відсотків річних (за обліковою ставкою 36%) та 4551,21грн інфляційних втрат, що, на його думку, є неспівмірними та несправедливими порівняно до суми основного боргу, погашення якого ним прострочено. Просив суд врахувати висновки Верховного Суду в постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18, та обмежити його відповідальність перед кредитором сумами відсотків річних, за збільшеною відсотковою ставкою 36%, та інфляційних втрат, нарахованих за період прострочення сплати основного боргу. Водночас просив у позові в частині стягнення неустойки (пені) відмовити. Зауважив, що поданий позивачем до суду розрахунок пені, інфляційних втрат та відсотків річних не є належним, оскільки ним не вказано ані формул, які застосовані, ані математичних дій, на підставі яких визначені заявлені до стягнення суми, натомість зазначено лише кількість днів прострочення виконання зобов`язань та виведено підсумкові суми, що позбавило відповідача можливості перевірити правильність таких нарахувань.

При цьому, відповідач просив суд у разі задоволення позову, розстрочити до 01.01.2021 виконання судового рішення, ухваленого за результатами вирішення наявного спору, враховуючи матеріальні інтереси відповідача, його скрутний фінансовий стан, господарська діяльність якого фактично паралізована карантинними заходами, вжитими урядом з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби (COVID -19). Просив взяти до уваги наявність у судовому провадженні великої кількості справ, за якими він виступає в якості відповідача, зокрема №927/236/19, №927/230/20, №927/311/20, №927/303/20, №927/108/20, №927/357/20, №927/383/20, одночасне примусове виконання рішень по яким призведе до збільшення збитків ПП «Агрофірма Ставиське» на суму виконавчого збору, арешту коштів на його банківських рахунках та може завдати негативних наслідків у вигляді неможливості сплати податків, виконання державних та міжнародних контрактів з поставки зерна на вітчизняні та закордонні ринки, зупинки діяльності підприємства та банкрутства відповідача.

Позивач правом на подання відповіді на відзив у порядку статей 166, 184 ГПК України в установлений судом строк не скористався, що не є перешкодою для розгляду справи за наявними доказами в матеріалах справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

20.05.2019, між ТОВ «Щьолково Агрохім Україна» (надалі - постачальник, позивач у справі) та ПП «Агрофірма Ставиське» (надалі - покупець, відповідач у справі) укладено договір поставки №010519 (надалі Договір) за п.1.1., п.1.2. якого постачальник зобов`язався передати (поставити) в обумовлений строк покупцеві продукцію виробничо-технічного призначення (надалі товар), а покупець зобов`язався прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму. Найменування товару, його кількість, ціна за одиницю, строк поставки покупцю, гривнева вартість товару та її грошовий еквівалент в іноземній валюті, порядок та строк оплати вартості товару та інші умови, погоджені сторонами визначаються в Договорі та в додатках до нього (специфікаціях), які складають невід`ємну частину Договору.

За умовами п.3.1., п.3.2. Договору, базис поставки товару СРТ (Інкотермс 2010) склад покупця за адресою, вказаною в заявці та (або) у специфікації (додатку) до цього Договору. Доставка товару здійснюється постачальником та за його рахунок (якщо інше не вказано в додатку до цього Договору), завантаження товару на складі здійснюється за рахунок постачальника. Постачальник надає покупцю разом з товаром наступні документи: видаткову накладну на товар, копії сертифікатів якості на кожну партію товару.

Відповідно до п.4.1. Договору право власності на товар, а також ризик випадкового пошкодження чи знищення товару, переходить до покупця в момент отримання ним товару, що підтверджується підписами уповноважених представників сторін на товаросупровідних документах (видаткова накладна, товарно-транспортна накладна).

За п.12.4. Договору покупець погодився на те, що постачальник не зобов`язаний перевіряти і, відповідно, не несе відповідальності за дійсність підпису (ів) та повноваження особи (іб) покупця, що підписує будь-які документи на виконання даного Договору, покупець даним підтверджує та схвалює будь-який документ, підписаний від його імені на виконання даного Договору, якщо він містить відтиск печатки покупця.

Виходячи зі змісту п.5.1. та п.5.2. Договору приймання товару по кількості та якості здійснюється покупцем (представником покупця, що має довіреність на право одержання відповідних товарно-матеріальних цінностей). Товар вважається переданим постачальником і прийнятим покупцем: по кількості та асортименту відповідно до видаткової накладної; по якості відповідно до сертифікату якості на кожну партію товару.

За п.2.1. Договору ціна та загальна вартість товару (партії товару) вказується в відповідних додатках (специфікаціях) до Договору. Враховуючи те, що ціна товару включає імпортну складову, сторони домовились встановлювати ціну та вартість товару (партіях товару) в національній валюті України гривні, та визначати її еквівалент в доларах США за курсом долару США до гривні, встановленому Національним Банком України (НБУ) на дату підписання відповідного додатку (специфікації) до Договору.

Сума Договору становить загальна вартість поставленого за цим Договором товару. Розрахунки за даним Договором здійснюються виключно в національній валюті України гривні (п. 2.4., п.2.6. Договору).

Згідно з п.2.5. Договору для розрахунків по цьому Договору постачальником можуть виписуватись рахунки на оплату, які мають містити обов`язкові посилання на номер цього Договору й найменування сторін.

Сторони в п.6.1. погодили, що цей Договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2019, а щодо невиконаних до цього дня зобов`язань та відповідальності до повного їх виконання.

Виходячи з правової природи укладеного правочину суд дійшов висновку, що між сторонами склались відносини з поставки товару, які врегульовані § 1 та § 3 Глави 54 ЦК України.

За приписами статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати в установлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За змістом частин 1 та 2 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Предметом позову в даній справі є стягнення вартості поставленого товару, відсотків річних та інфляційних витрат, а також штрафних санкцій (неустойки) за порушення відповідачем грошових зобов`язань по своєчасній оплаті вартості поставленого товару, обумовленого Договором.

Тобто до обставин, що входять до предмету доказування в даній справі належить факт порушення відповідачем договірних зобов`язань щодо своєчасної оплати обумовленого Договором товару; наявність достатніх правових підстав для застосування до відповідача штрафних санкцій за фактом порушення договірних зобов`язань, а також правових наслідків, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору сторонами складено наступні специфікації, у яких погоджено: найменування товару, його асортимент, кількість, ціна за одиницю, строк поставки покупцю, гривнева вартість товару та її грошовий еквівалент в іноземній валюті (доларах США), порядок та строк оплати вартості товару, замовленого покупцем:

- за специфікацією №1 від 20.05.2019 погоджено поставку гербіцидів: Кассіус, в.р.п., за ціною за одиницю 2579,22грн (без ПДВ), у кількості 10кг, загальною вартістю 30950,64грн (з ПДВ); Прімадонна, СЕ, за ціною за одиницю 160,20грн (без ПДВ), у кількості 120л, загальною вартістю 23068,80грн (з ПДВ); Форвард, мк.е., за ціною за одиницю 265,67грн (без ПДВ), у кількості 180л, загальною вартістю 57384,72грн (з ПДВ). Загальна вартість товару за даною специфікацією 111404,16грн. Строк поставки товару до 01.06.2019. Графік оплати: перший платіж у сумі 33421,25грн (грошовий еквівалент в іноземній валюті 1251,72 доларів США), що складає 30% від загальної вартості замовленого товару, до 07.06.2019; другий (відстрочений) платіж у сумі 77982,91грн (грошовий еквівалент в іноземній валюті 2920,68 доларів США), що складає 70% від загальної вартості замовленого товару, до 01.09.2019;

- за специфікацією №2 від 03.06.2019 погоджено поставку гербіцидів: Кассіус, в.р.п., за ціною за одиницю 2598,54грн (без ПДВ), у кількості 22,5кг, загальною вартістю 70160,58грн (з ПДВ); Прімадонна, СЕ, за ціною за одиницю 161,40грн (без ПДВ), у кількості 270л, загальною вартістю 52293,60грн (з ПДВ). Загальна вартість товару за даною специфікацією 122454,18грн. Строк поставки товару до 10.06.2019. Графік оплати: перший платіж у сумі 36736,25грн (грошовий еквівалент в іноземній валюті 1365,66 доларів США), що складає 30% від загальної вартості замовленого товару, до 08.06.2019; ; другий (відстрочений) платіж у сумі 85717,93грн (грошовий еквівалент в іноземній валюті 3186,54 доларів США), що складає 70% від загальної вартості замовленого товару, до 01.09.2019;

- за специфікацію №3 від 13.06.2019 погоджено поставку фунгіциду: Титул Дуо, ККР, за ціною за одиницю 823,74грн (без ПДВ), у кількості 90л, загальною вартістю 88963,92грн (з ПДВ). Загальна вартість товару за даною специфікацією 88963,92грн. Строк поставки товару до 19.06.2019. Графік оплати: перший платіж у сумі 26689,18грн (грошовий еквівалент в іноземній валюті 1010,88 доларів США), що складає 30% від загальної вартості замовленого товару, до 01.11.2019; другий платіж у сумі 62274,74грн (грошовий еквівалент в іноземній валюті 2358,72 доларів США), що складає 70% від загальної вартості замовленого товару, до 01.12.2019.

Позивачем, на виконання умов Договору та специфікацій №№1-3 до нього поставлено, а відповідачем в особі Бобко Р.Ю., діючого на підставі довіреностей №21 від 20.05.2019, №22 від 07.06.2019, №24 від 13.06.2019, прийнято товар загальною вартістю 322822,26грн на підставі видаткових накладних №971 від 27.05.2019, №972 від 27.05.2019, №1126 від 07.06.2019, №1223 від 13.06.2019.

Перелічені видаткові накладні підписані обома сторонами та засвідчені печатками юридичних осіб.

Факт отримання товару за вказаними документами відповідачем не заперечується.

На оплату вартості поставленого товару позивачем до сплати виставлено відповідачу наступні рахунки: №551 від 20.05.2019, №668 від 03.06.2019 та №762 від 13.06.2019

За статтею 610 ЦК України порушення зобов`язання - це його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач своєчасно в повному обсязі розрахувався за товар, обумовлений специфікацією №3 від 13.06.2019, що поставлений за видатковою накладною №1223 від 13.06.2019, сплативши в його рахунок за платіжним дорученням №1176 від 18.10.2019 кошти в сумі 26689,18грн та №1242 від 29.11.2019 кошти в сумі 62274,74грн (підстава платежів: рахунок №762 від 13.06.2019).

В іншій частині, з порушенням погоджених сторонами строків, відповідач частково розрахувався за товар обумовлений специфікаціями №1 від 20.05.2019 та №2 від 03.06.2019, сплативши в його рахунок за платіжним дорученням: №1171 від 10.10.2019 кошти в сумі 33421,25грн, №1172 від 10.10.2019 кошти в сумі 36736,25грн, №1307 від 14.01.2020 кошти в сумі 27982,91грн та №1392 від 04.03.2020 кошти в сумі 15717,93грн (підстава платежів: рахунки №551 від 20.05.2019 та №668 від 03.06.2019).

Решту вартості товару, обумовленого специфікаціями №1 від 20.05.2019 та №2 від 03.06.2019, на суму 120000,00грн відповідач не оплатив, чим порушив грошові зобов`язання перед позивачем за Договором.

На момент винесення рішення в даній справі доказів оплати наявного боргу в сумі 120000,00грн до суду не надав.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що позов у частині вимоги про стягнення основного боргу в сумі 120000,00грн є обґрунтованим, правомірним, підтверджується матеріалами справи, відтак підлягає задоволенню.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі сплата неустойки (штрафу, пені) та відшкодування збитків.

Відповідно до статті 218 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), підставою господарсько-правової відповідальності є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Аналогічні положення містить стаття 610 ЦК України.

За змістом частини 1 статті 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За визначенням статей 549 та 550 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється в відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності в кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Згідно з частиною 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

За частиною 4 статті 231 ГК України в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Частиною 6 вказаної статті передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 даного Закону встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

З урахуванням наведених норм, розмір неустойки (пені) за порушення грошових зобов`язань встановлюється сторонами в договорі в відсотковому співвідношенні до суми невиконаного зобов`язання, однак не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, якщо інше не передбачено в спеціальному нормативно-правовому акті, що регулює спірні правовідносини сторін.

У пункті 8.3.1. Договору сторонами погоджено, що за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по оплаті ціни товару, відповідач сплачує на користь позивача пеню за кожний день прострочення в розмірі 0,3%, але не більше подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу.

При цьому, виходячи з умов п.8.5., п.8.6. Договору пеня нараховується на весь строк прострочення. Сторони дійшли взаємної згоди на підставі статті 259 ЦК України при нарахуванні штрафних санкцій відповідно умов цього Договору, не застосовувати частину 6 статті 232 ГК України, а здійснювати нарахування штрафних санкцій за весь період неналежного виконання взятих на себе зобов`язань за цим Договором, а також збільшили позовну давність щодо стягнення неустойки за цим Договором до 3х років.

Позивачем у межах даного спору заявлено до стягнення з відповідача за порушення грошових зобов`язань по Договору за період з 02.09.2019 по 14.05.2020 (беручи до уваги, що приписи частини 6 статті 232 ГК України не застосовуються до спірних правовідносин за погодженням сторін) неустойку (пеню) в сумі 118465,13грн, що розрахована в розмірі 0,3% до суми невиконаного зобов`язання, без урахуванням вимог статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», тобто без обмеження розміру неустойки (пені) подвійною обліковою ставкою Національного Банку України, діючої в заявленому періоді.

З урахуванням наведеного, судом здійснено перерахунок розміру неустойки (пені) в заявленому до стягнення періоді, беручи до уваги вимоги статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань». Судом встановлено, що неустойка (пеня) за порушення відповідачем грошових зобов`язань за Договором, розрахована в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, діючої в спірному періоді, складає 29644,73грн. Також судом при проведенні перерахунку взято до уваги, що в силу положень частини 5 статті 254 ЦК України, відповідачем прострочено виконання договірних зобов`язань на суму 233858,34грн починаючи з 03.09.2019, замість 02.09.2019, як зазначено позивачем.

З огляду на порушення відповідачем строків по оплаті вартості поставленого товару, що ним не заперечується та підтверджується матеріалами справи, виходячи з погоджених сторонами умов у п.п. 8.3.1. та п.8.6. Договору, з урахуванням положень статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», суд дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення неустойки (пені) частково в сумі 29644,73грн за період з 03.09.2019 по 14.05.2020 (обмеживши її розмір подвійною обліковою ставкою НБУ, діючою в указаному періоді).

Таким чином, судом відмовлено в стягненні неустойки (пені) в сумі 88820,40грн, беручи до уваги неправомірність її нарахування в силу положень статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».

За частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 8.3.2. Договору передбачено, що за порушення грошових зобов`язань по оплаті ціни товару, відповідач сплачує на користь позивача відсотки за неправомірне користування чужими коштами в розмірі 36% річних від суми боргу.

Тобто, сторони виходячи із принципу свободи договору, що закріплений статтями 6, 12, 627 ЦК України, у п.8.3.2. Договору збільшили передбачений законом розмір відсотків річних, що нараховуються та підлягають стягненню за частиною 2 статті 625 ЦК України в разі прострочення виконання грошових зобов`язань.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується порушення відповідачем грошових зобов`язань за Договором, суд, керуючись наведеними нормами, беручи до уваги погоджені сторонами умови в п.8.3.2. Договору, провівши перерахунок заявлених до стягнення нарахувань: відсотків річних (за збільшеною ставкою в розмірі 36%) та інфляційних втрат, з огляду на встановлений судом період прострочення та в межах визначеного позивачем періоду стягнення, дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення відсотків річних в межах заявлених вимог у сумі 38947,44грн та про часткове задоволення позову в частині стягнення інфляційних втрат у сумі 4403,51грн.

Як встановлено судом, виходячи з сум прострочених платежів та заявленого періоду стягнення, розрахунок вимог у цій частині невірний, зокрема в вересні 2019 року розмір інфляційних втрат становив 1637,01грн (виходячи з індексу інфляції 100,7%), у жовтні 2019 року розмір інфляційних втрат становив 1145,91грн (виходячи з індексу інфляції 100,7%), у листопаді 2019 року розмір інфляційних втрат становив 163,70грн (виходячи з індексу інфляції 100,1%), у грудні 2019 року розмір інфляційних втрат мав від`ємне значення -327,40грн (виходячи з індексу інфляції 99,8%), в січні 2020 року розмір інфляційних втрат становив 271,44грн (виходячи з індексу інфляції 100,2%), в лютому 2020 року розмір інфляційних втрат мав від`ємне значення -407,15грн (виходячи з індексу інфляції 99,7%), в березні 2020 року розмір інфляційних втрат становив 960,00грн (виходячи з індексу інфляції 100,8%) та квітні 2020 року становив 960,00грн (виходячи з індексу інфляції 100,8%).

Таким чином, судом відмовлено в стягненні інфляційних втрат у сумі 147,70грн, беручи до уваги помилковість їх нарахування.

Заперечення відповідача про те, що наявний в матеріалах справи розрахунок вимог у частині неустойки (пені), відсотків річних та інфляційних втрат є неналежним, оскільки позивачем не вказано ані формул, ані арифметичних дій, за якими визначено підсумкові суми, судом залишено поза увагою як необґрунтовані. Водночас, відповідач не скористався правом на подання до суду контрозрахунку таких нарахувань.

Відповідно до частини 2 статті 216 ГК України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання. За приписами частини 2 статті 218 вказаного Кодексу учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Статтею 233 ГК України передбачено, що суд має право зменшити розмір санкцій, при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

За змістом частини 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Виходячи з наведених норм, вирішуючи питання про зменшення міри відповідальності сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити чи є цей випадок винятковим та, виходити з інтересів обох сторін, які заслуговують на увагу: ступеню виконання зобов`язання боржником; причин неналежного виконання або не виконання зобов`язання; строку прострочення; наслідків порушення зобов`язання; невідповідністю розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам; поведінки винної сторони (вжиття нею заходів до виконання зобов`язання, добровільне усунення нею порушення та негативних наслідків) тощо.

При цьому, за висновком Великої Палати Верховного Суду в постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери кредитора. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Відповідач просив суд обмежити міру відповідальності за порушення виконання грошового зобов`язання перед позивачем сумою відсотків річних (за збільшеною обліковою ставкою 36% в силу положень Договору) та інфляційних втрат, заявлених до стягнення, відмовивши в задоволенні вимог у частині неустойки (пені), з огляду на неспіврозмірність перелічених санкцій до основного зобов`язання.

Проаналізувавши матеріали справи, судом відхилено доводи відповідача про неспіврозмірність розміру відповідальності за порушення договірних зобов`язань (у формі неустойки, обмеженої судом подвійною обліковою ставкою НБУ, відсотків річних за збільшеною ставкою та інфляційних втрат) до розміру основного зобов`язання, як такі, що не знайшли свого підтвердження.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач за спірним договором отримав товар на умовах відстрочки розрахунку на загальну суму 322822,26грн, з яких лише частина в сумі 202822,26грн ним оплачена. Решта вартості товару, що складає 37,17% від розміру всього грошового зобов`язання, до цього часу не оплачена, в той час як період прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання триває понад 10 календарних місяців.

Суд також вважає за доцільне зазначити, що дія карантинних обмежень, про які зазначає відповідач, ніяким чином не могла вплинути на своєчасність виконання ним договірних зобов`язань перед позивачем, оскільки строки по розрахунку порушені ним задовго до введення урядом загальнонаціонального карантину. Доводи відповідача про його скрутний фінансовий стан документально не підтверджені, відтак залишені судом поза увагою.

Міра відповідальності відповідача за порушення грошових зобов`язань перед позивачем, що обумовлена п.8.3.1., п.8.3.2. Договору та положеннями частини 2 статті 625 ЦК України в формі неустойки (пені), обмеженої судом розміром подвійної облікової ставки НБУ, відсотків річних за збільшеною ставкою (36% на рік) та інфляційних втрат має відшкодувати позивачу майнові втрати, пов`язані із затримкою розрахунку за товар, отриманий відповідачем (ще у травні - червні 2019 року), прострочення оплати якого до цього часу триває. Загальний розмір неустойки (пені), відсотків річних та інфляційних втрат, присуджений до стягнення з відповідача за порушення виконання грошових зобов`язань за результатами вирішення наявного спору складає 72995,68грн, що співвідноситься до розміру основного зобов`язання (233858,34грн), строки по розрахунку якого порушено, та частина з якого до цього часу взагалі не оплачена (120000,00грн) на рівні 31,21%, що за висновком суду не є надмірним та не пропорційним, або таким, що створює непосильний майновий тягар для відповідача, всупереч твердженням останнього.

Правові висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові від 18.03.2020 №902/417/18, на які посилається відповідач, не можуть бути враховані в межах наявного спору, оскільки фактичні обставини даної справи є відмінними від тієї, що розглядалась касаційною інстанцією.

З урахуванням наведеного, суд не вбачає правових підстав для зменшення розміру неустойки або відсотків річних як міри відповідальності відповідача за час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідачем у відзиві на позов заявлено клопотання про розстрочення виконання судового рішення рівними частинами до 01.01.2021, посилаючись на скрутне фінансове становище підприємства, діяльність якого паралізована дією карантинних обмежень, вжитих урядом.

Відповідно до частини 1 статті 239 ГПК України суд, який ухвалив рішення може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

За приписами частини 3 статті 331 ГПК України підставою для розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. При цьому, з огляду на частину 4 вказаної статті, вирішуючи питання про розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача в виникненні спору; стихійне лихо, інші надзвичайні події. Згідно частини 5 зазначеної статті розстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Вирішуючи питання про розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача в виникненні спору, наявність інфляційних процесів в економіці держави та інші обставини справи, зокрема, наявну загрозу банкрутства юридичної особи, відсутність коштів на її банківських рахунках та майна, на яке можливо було б звернути стягнення тощо.

В основу судового рішення про надання розстрочки виконання рішення суду має бути покладено обґрунтований висновок про наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим його виконання. При цьому господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника в разі виконання рішення в установлений строк чи попередньо встановленим способом, а також такі ж наслідки і для стягувача в випадку затримки виконання рішення.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі «Чижов проти України» (заява № 6962/02) зазначено, що на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як у теорії, так і на практиці, а затримка в виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до параграфу 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

У рішенні Конституційного Суду України від 26.06.2013 у справі № 5-рп/2013 зазначено, що розстрочка виконання рішення суду має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувачів і боржників.

Таким чином, необхідною умовою задоволення заяви про надання розстрочки виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати доводи та заперечення як позивача, так і відповідача, а також дотримуватися розумного строку розстрочення виконання судового рішення.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши аргументи відповідача, суд дійшов висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення його клопотання та розстрочення виконання судового рішення, оскільки ним не доведено на підставі належних, допустимих, достовірних, вірогідних доказів, у розумінні статей 76-79 ГПК України, існування обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Зазначення відповідачем про його складний фінансовий стан, що ускладнюється дією карантинних обмежень, відсутність коштів на банківських рахунках, загроза банкрутства тощо, документально не підтверджено, відтак не може бути враховано судом при вирішенні даного клопотання.

Наявність у провадженні судів декількох судових справ щодо стягнення з відповідача в примусовому порядку коштів також не свідчить про існування обставин, що істотно ускладнюють або унеможливлюють виконання судового рішення, ухваленого за результатами вирішення наявного спору. При цьому, суд вважає за доцільне звернути увагу відповідача на можливість уникнення додаткових витрат у формі виконавчого збору, про які останній зазначає в своєму відзиві на позов, шляхом погашення заборгованості перед позивачем у добровільному порядку до набрання судовим рішенням законної сили.

Керуючись принципом пропорційності, виходячи з балансу майнових інтересів обох сторін, за наявності вини відповідача в порушенні договірних зобов`язань, прострочення виконання якого до цього часу триває, за недоведеністю наявності фактичних обставин, що ускладнюють виконання судового рішення, суд відмовив у розстроченні його виконання.

При ухвалені рішення в справі, суд, у тому числі вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.

Згідно статті 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам. Таким чином, з огляду на те, що позов підлягає частковому задоволенню, за рахунок відповідача позивачу мають бути відшкодовані судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2895,07грн.

Керуючись статтями 42, 46, 73, 74, 76-79, 80, 91, 123, 129, 165, 178, 233, 236, 238, 239, 241, 247 - 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Щьолково Агрохім Україна» (03083, м. Київ, проспект Науки, буд. 119Б, ) до Приватного підприємства «Агрофірма Ставиське» (вул. Українська, буд. 52, с. Ставиське, Козелецький район, Чернігівська область, 17053, ) про стягнення 281963,78грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Агрофірма Ставиське» (вул. Українська, буд. 52, с. Ставиське, Козелецький район, Чернігівська область, 17053, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Щьолково Агрохім Україна» (03083, м. Київ, проспект Науки, буд. 119Б, ) 120000,00грн основного боргу, 29644,73грн пені, 38947,44грн відсотків річних, 4403,51грн інфляційних втрат та 2895,07грн судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Відмовити в задоволенні клопотання Приватного підприємства «Агрофірма Ставиське» () про розстрочення виконання судового рішення до 01.01.2021.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду, відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається в порядку визначеному статтею 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складено 01.07.2020.

Повідомити учасників справи про можливістьодержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя А.В. Романенко