ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

про забезпечення позову

03 липня 2020 року Справа № 915/897/20

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е. М., розглянувши матеріали заяви про забезпечення позову

за позовом Заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 2, пр. Богоявленський, 314, м. Миколаїв, 54050 ()

в інтересах держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації, вул. Адміральська, 22, м. Миколаїв, 54001 ()

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Вітовський транспортний центр, вул. Велика Морська, 89, м. Миколаїв, 54001 ()

про скасування запису про право власності та повернення земельної ділянки

без повідомлення (виклику) учасників

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Миколаївської області звернувся Заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 2 з позовною заявою, в якій просить суд:

1. Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис від 08.11.2016 року № 17333411 про реєстрацію за Товариством з обмеженою відповідальністю Вітовський транспортний центр права власності на земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :01:000:1791 для ведення особистого селянського господарства в межах території Галицинівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області.

2. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю Вітовський транспортний центр повернути у власність держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :01:000:1791 в межах території Галицинівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області.

Підставою позову прокурором зазначено обставини, які полягають в тому, що Головним управлінням Держгеокадастру у Миколаївській області порушено законодавство при прийнятті наказу про затвердження проекту землеустрою та надання у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 2 га (кадастровий номер :01:000:1791) для ведення особистого селянського господарства в межах території Галицинівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області.

Прокурор зазначає, що на підставі оскаржуваного наказу видано свідоцтво про право власності на земельну ділянку, про що вчинено записи в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо вищевказаної земельної ділянки. В подальшому ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу № 1032 від 08.11.2016 року відчужила право власності на спірну земельну ділянку на користь ТзОВ Вітовський транспортний центр, про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено відповідний запис № 17333411.

Прокурор зазначає, що надання у власність ОСОБА_1 спірної земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в цій місцевості суперечить вимогам земельного та водного законодавства (ст. 88, 90 ВК України, ст. 60, 62 ЗК України), оскільки земельна ділянка фактично розташована у межах прибережної захисної смуги Бузького лиману, а в силу положень глави 12 ЗК України Землі водного фонду взагалі не передбачено можливість надання у приватну власність земель прибережної захисної смуги лиману.

Крім того, відповідно до містобудівної документації, чинної на час прийняття оскаржуваного наказу, а саме Проекту планування Вітовського (Жовтневого) району, затвердженого розпорядженням виконкому Миколаївської обласної ради народних депутатів від 16.05.1979 року № 310-р, вказана земельна ділянка розташована в перспективній зоні масового відпочинку І черги. Будівництво будь-яких об`єктів Проектом не передбачалось. Зазначена територія передбачалась як територія загального користування та не повинна передаватись у власність з будь-яким цільовим призначенням. Отже, надання спірної земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства суперечить містобудівному законодавству.

Прокурор зазначає, що надання Головним управлінням Держгеокадастру у Миколаївській області у приватну власність фізичній особі спірної земельної ділянки прибережної захисної смуги згідно з наказом № 1182-СГ від 19.10.2015 року, оформлення фізичною особою права власності на цю ділянку за свідоцтвом від 22.10.2015 року та продаж ТзОВ Вітовський транспортний центр згідно з договором купівлі-продажу від 08.11.2016 року є нікчемними, оскільки в силу закону Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області не мало цивільної дієздатності на розпорядження спірною землею та законодавець встановив заборону на передачу ділянки прибережної захисної смуги у приватну власність із державної.

За таких обставин, оспорювання усього ланцюжку набуття прав на спірну ділянку прибережної захисної смуги не є ефективним способом захисту, спрямованим на поновлення порушених інтересів держави (в особі титульного власника землі - Миколаївської обласної державної адміністрації).

Прокурором обрано спосіб захисту прав визнання недійсним та скасування запису про право власності на спірну ділянку за ТзОВ Вітовський транспортний центр від 08.11.2016 року за № 17333411 та зобов`язання повернути земельну ділянку належному власнику державі в особі Миколаївської обласної державної адміністрації, яка, на думку прокурора, є органом, який розпоряджається земельними ділянками водного фонду державної власності на території області.

Прокурором разом із позовною заявою подано до суду заяву про забезпечення позову (вх. № 7993/20), в якій прокурор просить суд вжити заходів до забезпечення позову заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 2. З цією метою:

- накласти арешт на земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :01:000:1791, розташовану в межах території Галицинівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, та заборонити органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо цієї земельної ділянки (у тому числі у разі її поділу чи об`єднання з іншими ділянками);

- заборонити ТОВ Вітовський транспортний центр вчиняти дії, спрямовані на зміну цільового призначення земельної ділянки площею 2 га (кадастровий номер :01:000:1791) для особистого селянського господарства в межах території Галицинівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, укладати договори, вчиняти інші правочини щодо неї.

Підставами необхідності забезпечення позову прокуратурою зазначено:

- на теперішній час ТзОВ Вітовський транспортний центр як власник земельної ділянки може розпоряджатись нею на власний розсуд, у зв`язку з чим існує очевидна небезпека відчуження спірної земельної ділянки, що фактично призведе до неможливості реального поновлення інтересів держави та повернення земельної ділянки належному власнику - державі в особі Миколаївської обласної державної адміністрації;

- оскільки вказана земельна ділянка перебуває у власності ТзОВ Вітовський транспортний центр, останнє відповідно до положень ч. 3 ст. 20 ЗК України, може ініціювати питання щодо зміни її цільового призначення та виду її функціонального використання, що у подальшому призведе до необхідності скасування відповідних рішень органів виконавчої влади шляхом звернення до суду з іншими позовними заявами.

Отже, з метою запобігання відчуження спірної ділянки, що може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, відповідно до ст. 136, 137 ГПК України прокурор просить суд вжити заходи до забезпечення позову

Заява про забезпечення позову обґрунтована нормами ст. 136, 137 ГПК України.

Пропозиції щодо зустрічного забезпечення позову відсутні.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.07.2020 року справу № 915/897/20 призначено головуючому судді Ковалю С. М.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 03.07.2020 року задоволено заяву головуючого судді Коваля С.М. про самовідвід.

На підставі розпорядження керівника апарату господарського суду Миколаївської області № 113 від 03.07.2020 року на виконання вищевказаної ухвали господарського суду Миколаївської області від 02.07.2020 року здійснено повторний автоматизований розподіл справи № 915/897/20.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.07.2020 року справу № 915/897/20 призначено головуючому судді Олейняш Е.М.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.07.2020 року заяву про забезпечення по справі № 915/897/20 призначено головуючому судді Олейняш Е.М.

Судом встановлено, що заяву про забезпечення позову подано з дотриманням вимог ст. 139 ГПК України та оплачено судовим збором.

Відповідно до ч. 1 ст. 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали поданої заяви про забезпечення позову, судом встановлено наступне.

Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктами 1, 2, 4 ч. 1 ст. 137 ГПК України визначено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ГПК України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 11 ст. 137 ГПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом за заявою сторони, прокурора, або з ініціативи господарського суду як гарантія реального виконання рішення суду.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 ГПК, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до п. 9 вказаної Постанови виносячи ухвалу про заборону відповідачеві вчиняти певні дії, господарський суд повинен точно визначити, які саме дії забороняється вчиняти. Помилковими слід визнавати ухвали, якими боржникам забороняється користуватись їх майном, якщо через особливості цього майна користування ним не тягне знищення або зменшення його цінності.

Разом із тим, у випадку звернення до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в такому випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 року № 910/1040/18).

Розглянувши заяву про забезпечення позову, судом встановлено наступне.

У вирішенні питання про забезпечення позову суду необхідно здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо доцільності вжиття відповідних заходів з урахуванням, зокрема, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, адекватності заходу до забезпечення позову, тобто його відповідність вимогам, на забезпечення яких він вживається, а також справедливого балансу інтересів сторін у справі.

Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Питання задоволення заяви про застосування заходів забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку окремо, виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити висновок про те, що невжиття таких заходів матиме наслідки, визначені у ч. 2 ст. 136 ГПК України.

Звертаючись з відповідною заявою про забезпечення позову, прокурором зазначено наступні підстави для вжиття заходів забезпечення позову:

- щодо накладення судом арешту на земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :01:000:1791 та заборони органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо цієї земельної ділянки (у тому числі у разі її поділу чи об`єднання з іншими ділянками) прокурором зазначено, що якщо під час розгляду справи або набрання законної сили рішенням суду, відповідач відчужить будь-яким способом права на спірну ділянку на користь інших осіб або надасть її в оренду іншим особам, це зумовить необхідність звернення до суду з іншим позовом до інших відповідачів, що призведе до тривалого непоновлення інтересів держави. У разі поділу земельних ділянок або об`єднання їх з іншими ділянками та реєстрації прав на новостворені об`єкти виникне необхідність зміни предмета позову, зменшення або збільшення позовних вимог. Крім того, такий вид забезпечення позову унеможливить вжиття будь-яких дій з боку ТзОВ "Вітовський транспортний центр" та інших осіб щодо спірної земельної ділянки;

- щодо заборони ТзОВ "Вітовський транспортний центр" вчиняти дії, спрямовані на зміну цільового призначення спірної земельної ділянки, укладати договори, вчиняти інші правочини щодо неї, то в цій частині необхідність застосування забезпечення позову мотивовано прокурором метою запобігання зміні предмету спору, сторін у справі та забезпечення реального виконання рішення суду та поновлення інтересів держави.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення (правова позиція викладена в постанові КГС ВС від 15.01.2020 по справі № 915/1912/19).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини).

За приписами ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визначені в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (ст. 13 Конвенції). Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року в справі Пантелеєнко проти України зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Поняття ефективний засіб, за висновками Європейського суду з прав людини (рішення від 31 липня 2003 року у справі Дорани проти Ірландії), передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

В ході вирішенні справи Каіч та інші проти Хорватії (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Обов`язок доказування покладається на особу, яка подала заяву про забезпечення позову. Як вбачається з доданих до матеріалів доказів прокуратурою подано інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інформацію з Державного земельного кадастру.

Так, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності не нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на 22.06.2020 року земельна ділянка кадастровий номер 010001791 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в Миколаївській області, Вітовський район, с/рада Галицинівська на підставі договору купівлі-продажу № 1032 від 08.11.2016 року належить на праві власності відповідачу Товариству з обмеженою відповідальністю Вітовський транспортний центр.

Як вбачається з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку станом на 31.01.2019 року земельна ділянка кадастровий номер :01:000:1791 із категорією земель землі сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства площею 2 га зареєстрована 21.09.2015 року та належить на праві власності відповідачу Товариству з обмеженою відповідальністю Вітовський транспортний центр.

Предметом позову є вимога про скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про реєстрацію за Товариством з обмеженою відповідальністю Вітовський транспортний центр права власності на земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :01:000:1791 та вимога про зобов`язання відповідача ТзОВ "Вітовський транспортний центр" повернути у власність держави вищевказану земельну ділянку.

Враховуючи вищевикладене, вимога прокуратури про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку та заборони органам реєстрації речових прав здійснювати реєстраційні дії щодо цієї земельної ділянки (у тому числі у разі її поділу чи об`єднання з іншими земельними ділянками) є адекватними і пов`язаними з предметом спору заходами забезпечення позову, які дозволять уникнути ускладнень виконання судового рішення в разі задоволення позову, оскільки спрямовані на збереження поточного статусу майна.

Арешт майна, як захід забезпечення позову, є накладенням заборони на право розпоряджатись майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна (правова позиція викладена в постанові КГС ВС від 15.01.2020 по справі № 915/1912/19).

З огляду на викладені в заяві обставини, враховуючи предмет позову у справі та визначені ч. 1 ст. 137 ГПК України заходи забезпечення позову, суд дійшов висновку про задоволення заяви в цій частині та вжиття заходів забезпечення позову, спрямованих на тимчасове збереження поточного статусу спірного майна з метою унеможливлення його зміни під час розгляду спору.

У даному випадку реальне відновлення порушеного права можливе за умови незмінності земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:1791 як зареєстрованого об`єкту речових прав, а зміна такого об`єкту чи заміна його правокористувача може призвести до ускладнення чи неможливості виконання у майбутньому рішення господарського суду.

Також суд враховує, що заходи забезпечення позову є тимчасовими на період вирішення спору по суті з метою зупинення вчинення під час розгляду справи дій, які матимуть відповідні юридичні наслідки та можуть призвести до ускладнення чи унеможливлення виконання судового рішення (щодо повернення земельної ділянки у власність держави) в разі задоволення позову. Враховуючи характер спору, обраний прокуратурою захід забезпечення є співрозмірним до позовних вимог та фактичних обставин господарської діяльності сторін, не забороняє боржнику використовувати майно, забезпечує виконання судового рішення в разі можливого задоволення позову й не порушує існуючих прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Накладення арешту на земельну ділянку та заборона відповідачу та іншим особам вчиняти певні дії щодо предмета спору стосується того нерухомого майна (земельної ділянки), що належить до предмета спору.

Суд також дійшов висновку про наявність правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти дії, спрямовані на зміну цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:1791, укладати договори, вчиняти інші правочини щодо неї.

Внаслідок зміни цільового призначення та подальшої реєстрації земельної ділянки, вчинення правочинів щодо неї може відбутись зміна як об`єктів цивільних прав, так і зміна їх користувача, що призведе до фактичної неможливості виконання постановленого у справі рішення.

Судом також враховано, що тотожними вважаються вимоги, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли вимоги повністю збігаються за складом учасників процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає зверненню до суду.

В спірному випадку заходи забезпечення позову не є тотожними позовним вимогам.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Підстави для зустрічного забезпечення відсутні (ст. 141 ГПК України).

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 140 ГПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 8 ст. 140 ГПК України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 144 ГПК України ухвала господарського суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Примірник ухвали про забезпечення позову негайно надсилається заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також, залежно від виду вжитих заходів, направляється судом для негайного виконання державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ч. 7-10 ст. 145 ГПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження - вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

В такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Враховуючи вищевикладене, заява про вжиття заходів забезпечення позову підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 136, 137, 140, 144, 145, 232-235, 255 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Задовольнити заяву вх. № 7993/20 від 02.07.2020 року Заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 2 про забезпечення позову.

2. Вжити заходи до забезпечення позову у справі № 915/897/20, а саме:

Накласти арешт на земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :01:000:1791, розташовану в межах території Галицинівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, та заборонити органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо цієї земельної ділянки (у тому числі у разі її поділу чи об`єднання з іншими ділянками).

Заборонити ТОВ Вітовський транспортний центр () вчиняти дії, спрямовані на зміну цільового призначення земельної ділянки площею 2 га (кадастровий номер :01:000:1791) для особистого селянського господарства в межах території Галицинівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, укладати договори, вчиняти інші правочини щодо неї.

3. Стягувач: Заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 2, пр. Богоявленський, 314, м. Миколаїв, 54050 ().

4. Боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю Вітовський транспортний центр, вул. Велика Морська, 89, м. Миколаїв, 54001 ().

Ухвала є виконавчим документом відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження".

Строк пред`явлення ухвали до виконання відповідно до вимог ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження".

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження (ч. 1 ст. 144 ГПК України).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена у порядку та строки, визначені статтями 255, 256 ГПК України з урахуванням пункту 4 Розділу X "Прикінцеві положення" ГПК України та підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалу підписано 03.07.2020 року.

Суддя Е.М. Олейняш