ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

02.07.2020 Справа № 8/568

Суддя господарського суду Полтавської області Іванко Л.А. при секретарі судового засідання Ісенко М.В., розглянувши

заяву ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , ідент. номер НОМЕР_1

до боржника Державного підприємства "Виробниче об`єднання "Знамя", 36008, м. Полтава, вул. Автобазівська, буд. 2/9, ідент. код 14310997

про визнання кредиторських вимог в межах справи № 8/568

за заявою відкритого акціонерного товариства "Полтаваобленерго", м. Полтава

до державного підприємства "Виробниче об`єднання "Знамя", м. Полтава

про визнання банкрутом

представники сторін - не з`явились

встановив:

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 20.12.2001 року порушено провадження у справі про банкрутство Державного підприємства "Виробниче об`єднання "Знамя".

Постановою господарського суду від 25.05.2016 року ДП "ВО "Знамя" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру. Ліквідатором призначено арбітражного керуючого Несвіта В.І.

З метою виявлення кредиторів з вимогами за зобов`язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства ДП "ВО "Знамя" 26.05.2016 року здійснено офіційне оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет.

В ході ліквідаційної процедури ДП "ВО "Знамя" на адресу господарського суду надійшла заява (вхід. №2200 від 04.11.2019) ОСОБА_1 з кредиторськими вимогами в розмірі 431 032,15 грн.

Згідно ч. 4 ст. 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов`язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Наведена норма кореспондується з положеннями п. 8 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України, згідно якого господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Ухвалою господарського суду від 11.11.2019 року прийнято заяву ОСОБА_2 та заяву ОСОБА_1 до боржника, об`єднано та призначено до розгляду в судовому засіданні на 10.12.2019 року. Ліквідатора зобов`язано розглянути заяви кредиторів та письмово повідомити про результати розгляду заявників, докази надати суду.

Ухвалою суду від 06.12.2019 року зупинено розгляд заяв ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з грошовими вимогами до ДП "ВО "Знамя" до повернення справи №8/568 до господарського суду Полтавської області з апеляційної інстанції.

Ухвалою суду від 03.06 2020 року поновлено розгляд заяв ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з грошовими вимогами до ДП "ВО "Знамя", призначено заяви до розгляду на 02.07.2020 року.

ОСОБА_1 подала до господарського суду заяву (вхід. №6696 від 25.06.2020), в якій просить розглядати справу без участі її представника.

01.07.2020 року ліквідатором подано відзив на заяву ОСОБА_1 про визнання поточних вимог у справі про банкрутство ДП "ВО "Знамя".

02.07.2020 року від ліквідатора до господарського суду надійшло клопотання (вхід. №6920) про розгляд справи без участі представника ДП "ВО "Знамя".

Заявник просить визнати заявлені ним поточні грошові вимоги до боржника в повному обсязі.

Ліквідатор щодо заявлених поточних кредиторських вимог ОСОБА_1 зазначає, що вимоги у сумі 61051,74 грн. - заборгованість із заробітної плати на день звільнення були зараховані до першої черги та виплачені. Вимоги в розмірі 369980,41 грн., що становить середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, компенсація - ліквідатором не визнаються.

Відповідно до правової позиції Вищого господарського суду (див. п.4.1 Постанови Пленуму ВГСУ від 24.10.2011 № 11, ухвали зі справ про банкрутство, в яких вирішуються питання по суті (про визнання або відмову у визнанні вимог кредиторів, про затвердження плану санації, про затвердження звіту ліквідатора та припинення провадження у справі, тощо...) фактично є рішеннями суду .

Розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява кредитора, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду заяви і вирішення спору, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 працювала на Полтавському заводі "Знамя" з 04.10.2004 року на посаді економіста, 23.03.2009 року переведена в ЕП "Спецгаз" на посаду менеджера, 01.07.2010 року переведений на посаду економіста 2-ї категорії в економічний відділ, 01.12.2010 року переведена на посаду економіста 1-ї категорії, 06.04.2011 року переведена на посаду начальника планово - економічного бюро ЕВ, 08.09.2011 року переведена по посаду в.о. начальника економічного відділу, 08.12.2011 року переведена по посаду начальника економічного відділу та 19.10.2015 року звільнена з даної посади, що підтверджується записом у трудовій книжці.

На день звільнення, ОСОБА_1 нарахована, але не виплачена заробітна плата за період з 04.10.2004 року по 19.10.2015 року в сумі 61051,74 грн., що підтверджується довідкою ДП "ВО "Знамя" (вих. № 14-123 від 23.09.2019 року).

З наявних матеріалів справи вбачається, що грошові вимоги ОСОБА_1 , які складають заборгованість із виплати заробітної плати в розмірі 61051,74 грн., заявлені у відповідності до норм чинного законодавства, документально підтверджені, не заперечуються ліквідатором, а тому, визнаються судом в повному обсязі та підлягають включенню до реєстру вимог кредиторів в першу чергу.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Зважаючи на те, що ДП "ВО "Знамя" не здійснено повний розрахунок з ОСОБА_1 при звільненні, нею заявлено вимоги, які складають:

- 145 908,72 грн. - сума компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати , з урахуванням індексу інфляції (період з 01.01.2012 року по 19.10.2015 року),

- 195 294,87 грн. - сума загального розміру середнього заробітку за весь час затримки розрахунку (за період з 19.10.2015 року по 04.11.2019 року),

- 28776,82 грн. - компенсація втрати частини середнього заробітку у зв`язку з порушенням строків його виплати (за період з 19.10.2015 року по 04.11.2019 року), а всього - 369980,41 грн.

Розрахунок заявлених кредитором вимог додається до поданої ним заяви.

Зазначені вимоги ОСОБА_1 ліквідатором не визнаються. В обґрунтування своїх заперечень ліквідатор зазначає, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а також, компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати за своєю правовою природою не є заробітною платою, а тому, не може бути задоволено в першу чергу вимог кредиторів.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав заяви про визнання поточних кредиторських вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства, провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 60 Кодексу України з процедур банкрутства у ліквідаційній процедурі господарський суд розглядає заяви з вимогами поточних кредиторів, які надійшли до господарського суду після офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом. Заяви з вимогами поточних кредиторів розглядаються господарським судом у порядку черговості їх надходження. За результатами розгляду зазначених заяв господарський суд своєю ухвалою визнає чи відхиляє (повністю або частково) вимоги таких кредиторів. Вимоги поточних кредиторів погашаються в порядку черговості, визначеної статтею 64 цього Кодексу.

Судом встановлено, що при звільненні, ДП "ВО "Знамя" не була виплачена належна ОСОБА_1 заробітна плата.

У відповідності зі ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 97 Кодексу законів про працю оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Частиною 6 статті 24 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Отже, держава гарантувала та захистила законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю.

Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 р. № 100 зі змінами, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до ст. 34 Закону України "Про оплату праці" встановлена компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати, яка провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Компенсація у праві - є формою фінансового відшкодування збитків за порушення прав.

Тобто, це є збитки, а не основна заробітна плата, термін якої визначено ст.1 Закону України "Про оплату праці", а структура заробітної плати встановлена ст.2 Закону України "Про оплату праці".

Статтею 95 Кодексу законів про працю України та статтею 34 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Розрахунок проіндексованої втрати частини заробітної плати здійснюється у відповідності з вимогами, викладеними у ст. 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", згідно якої сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за яким виплачується доход, до уваги не береться).

За викладеного, суд погоджується з твердженням ліквідатора, що компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, та компенсації за втрату середнього заробітку у зв`язку з порушенням строків його виплати - не відносяться до заробітної плати та не підлягають задоволенню в першу чергу.

При цьому, за ст. 47 Кодексу законів про працю України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації у строки, зазначені в ст.116 Кодексу, а саме, в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівникам вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Невиплата власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум і вимога звільненого працівника щодо їх виплати є трудовим спором між цими учасниками трудових відносин (такої правової позиції дотримується Конституційний суд України у справі №1-5/2012 від 22.02.2012 року, на яку посилається ліквідатор).

Враховуючи те, що з часу порушення стосовно боржника справи про банкрутство, останній перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, зважаючи на пріоритет у застосуванні спеціальних норм Кодексу України з процедур банкрутства щодо інших законодавчих актів, даний спір повинен розглядатись в межах справи про банкрутство, стороною в яких є ДП "ВО "Знамя". А у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Отже, суд дійшов висновку про можливість задоволення заяви ОСОБА_1 з поточними кредиторськими вимогами до боржника у розмірі 369 980,41 грн., що складає - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, компенсація, із віднесенням їх до четвертої черги задоволення, відповідно до приписів ст. 64 Кодексу України з процедур банкрутства.

На підставі викладеного, матеріалів справи та керуючись ст. ст. 7, 60, 64 Кодексу України з процедур банкрутства, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Визнати грошові вимоги ОСОБА_1 в сумі 431 032,15 грн., з яких: 61051,74 грн. заборгованість із заробітної плати на день звільнення - вимоги першої черги та 369 980,41 грн. (середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, компенсація) - вимоги четвертої черги.

2. Зобов`язати ліквідатора Державного підприємства "Виробниче об`єднання "Знамя" Несвіта Володимира Івановича включити визнані вимоги ОСОБА_1 до реєстру вимог кредиторів банкрута.

3. Копію ухвали направити учасникам у справі про банкрутство.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення (у разі неявки всіх учасників справи - з моменту її підписання суддею (суддями) та може бути оскаржена протягом 10 днів з моменту оголошення (підписання) (ч.5 ст.231, ст.ст.235,255 ГПК України). Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Іванко Л.А.