ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" червня 2020 р. м.Київ Справа№ 910/19101/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Куксова В.В.

розглянувши в порядку письмового провадження

без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

на рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2020,

повний текст якого складений та підписаний 17.03.2020,

у справі №910/19101/19 (суддя Бондарчук В.В.)

за позовом акціонерного товариства

«Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Простір»

про стягнення 59012,04грн, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 АТ«НАК «Нафтогаз України» (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ«Управляюча компанія «Простір» (відповідач) про стягнення 59012,04грн заборгованості, у тому числі: 36297,03грн пені, 7611,52грн 3% річних та 15103,49грн інфляційних втрат у зв`язку із несвоєчасним виконанням відповідачем грошових зобов`язань за договором постачання природного газу №2105/1718-ТЕ-41 від 13.09.2017.

Під час розгляду спору судом першої інстанції відповідач не заперечував проти факту неналежного виконання своїх зобов`язань щодо оплати за постачання природного газу.

Також, 30.01.2020 відповідачем подано клопотання про зменшення розміру нарахованих штрафних санкцій.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.03.2020 у справі №910/19101/19 позовні вимоги АТ«НАК «Нафтогаз України» задоволено частково.

Присуджено до стягнення з ТОВ«Управляюча компанія «Простір» на користь АТ«НАК «Нафтогаз України» пеню в розмірі 18148,51грн, 3% річних в розмірі 7611,52грн, інфляційні втрати в розмірі 15103,49грн та 1330,22грн судового збору. В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

При ухваленні рішення місцевий господарський суд дійшов до висновку про доведеність факту прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання перед позивачем в повному обсязі та про правомірність нарахування позивачем на прострочену сплатою суму боргу відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат у вказаних позивачем розмірах. Разом з цим, суд першої інстанції, керуючись ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України, ч.2 ст.233 Господарського кодексу України дійшов до висновку про зменшення розміру пені, що підлягає стягненню, на 50%.

Не погодившись з ухваленим судовим рішенням, АТ«НАК «Нафтогаз України» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2020 у справі №910/19101/19 в частині зменшення пені та ухвалити нове рішення у цій частині про стягнення з ТОВ«Управляюча компанія «Простір» на користь АТ«НАК «Нафтогаз України» пені у повному обсязі в сумі 18148,51грн. Стягнути суму сплаченого судового збору.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на те, що судом першої інстанції неправомірно застосовано ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України, ч.2 ст.233 Господарського кодексу України та зменшено розмір пені, що підлягає стягненню, на 50%.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.04.2020 справу №910/19101/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: ЯковлєвМ.Л. головуючий суддя, судді ШапталаЄ.Ю., КуксовВ.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.04.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ«НАК «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2020 у справі №910/19101/19. Розгляд апеляційної скарги АТ«НАК «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2020 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідачем відзиву на апеляційну скаргу не подано. Відповідно до ч.3 ст.263 Господарського процесуального кодексу України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

З урахуванням ч.1 ст.270 та ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України апеляційний розгляд здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі «Апеляційне провадження». При цьому, до апеляційного розгляду застосовуються положення загального позовного провадження з питань, не врегульованих у Главах «Апеляційне провадження» і «Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження».

Згідно зі ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 13.09.2017 між ПАТ«НАК «Нафтогаз України», правонаступником якого є АТ«НАК «Нафтогаз України» (постачальник), та ТОВ«Управляюча компанія «Простір» (споживач) був укладений договір постачання газу №2105/1718-ТЕ-41 (договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язався поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язався оплатити його на умовах цього договору.

Крім того, до цього договору між сторонами підписані додаткові угоди.

Відповідно до п.3.1. договору постачальник передає споживачеві природний газ у його загальному потоці у разі передачі: природного газу власного видобутку - у пунктах приймання-передачі природного газу від газодобувних підприємств та/або з підземних сховищ до газотранспортної системи; імпортованого природного газу у пунктах приймання-передачі природного газу на газовимірювальних станціях, які перебувають на кордоні України, та в пунктах приймання-передачі природного газу з підземних сховищ до газотранспортної системи. Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

Відповідно до ч.1 ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України).

Так, відповідно до ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У відповідності до п.6.1. договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Матеріали справи свідчать, що позивачем на виконання умов договору постачання газу №2105/1718-ТЕ-41 поставлено, а відповідачем прийнято у листопаді-грудні 2017, січні-березні 2018 природний газ на загальну суму 786602,34грн, однак, відповідач за поставлений природній газ розраховувався з порушенням строків, передбачених договором, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем.

Отже, враховуючи несвоєчасне виконання відповідачем грошових зобов`язань, позивач просив суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 36297,03грн, 3% річних в сумі 7611,52грн та інфляційні втрати у розмірі 15103,49грн.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України). Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частин 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до пунктом 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з частиною 2 статті 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 8.2. договору передбачено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно п.6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Відповідно до п.10.3. договору строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років.

Згідно п.2 додаткової угоди №5 від 05.09.2018 договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2017 по 30.09.2018 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи встановлений судом факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання перед позивачем, а також положення наведених норм законодавства України та умови укладеного між сторонами спору договору, колегія суддів дійшла до висновку про правомірність вимог позивача про стягнення з відповідача пені в розмірі 36297,03грн, 3% річних в сумі 7611,52грн та 15103,49грн інфляційних втрат. При цьому, судом апеляційної інстанції перевірено розрахунки пені, інфляційних втрат та 3% річних, здійснені місцевим господарським судом, та встановлено їх арифметичну правильність.

Водночас, відповідачем було заявлено, а судом першої інстанції задоволено клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій на 50%.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про зменшення розміру пені, що підлягає стягненню, на 50%, з огляду на наступне.

Частиною 3 ст.551 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст.233 Господарського кодексу України якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

В обґрунтування поданого клопотання про зменшення пені відповідач зазначає, що ТОВ«УК «Простір» надає житлово-комунальні послуги, проте у зв`язку з наявністю заборгованості мешканців будинку щодо сплати комунальних платежів відповідач був позбавлений можливості вчасно здійснювати оплати за поставлений природний газ.

Отже, приймаючи до уваги наведене, враховуючи нетривале прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, причини несвоєчасної оплати поставленого природного газу, а також погашення основної суми заборгованості в повному обсязі, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення клопотання відповідача та зменшення розміру штрафних санкцій (пені) на 50%.

Отже, стягненню підлягає пеня у розмірі 18148,51грн.

Підсумовуючи наведене, на переконання колегії суддів, висновок місцевого господарського суду про наявність правових підстав для часткового задоволення заявлених позовних вимог та зменшення розміру штрафних санкцій (пені) на 50% до 18148,51грн відповідає нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, доводи апеляційної скарги його не спростовують.

Судові витрати за подання апеляційної скарги згідно зі ст.129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.129, 269, 252, 270, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2020 у справі №910/19101/19 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2020 у справі №910/19101/19 залишити без змін.

3.Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді Є.Ю. Шаптала

В.В. Куксов