ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2020 року

м. Київ

Справа № 922/1958/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Берднік І. С. - головуючого, Міщенка І. С., Сухового В. Г.,

за участю секретаря судового засідання - Корнієнко О. В.,

за участю представників:

Офісу Генерального прокурора - Томчук М. О.,

Харківської міської ради - не з`явився,

Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради - не з`явився,

Фізичної особи-підприємця Одарюк Тетяни Миколаївни - Гринька К. В.,

Фізичної особи-підприємця Одарюка Максима Павловича - Гринька К. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Заступника прокурора Харківської області

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 25.02.2020

(у складі колегії суддів: Білецька А. М. (головуючий), Гребенюк Н. В.,

Медуниця О. Є.)

та рішення Господарського суду Харківської області від 17.12.2019

(суддя Чистякова І. О.)

у справі № 922/1958/19

за позовом Керівника Харківської місцевої прокуратури № 1 Харківської області

до Харківської міської ради, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, Фізичної особи-підприємця Одарюк Тетяни Миколаївни, Фізичної особи-підприємця Одарюка Максима Павловича

про визнання незаконним і скасування частини рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсними договорів купівлі-продажу та повернення майна,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року Керівник Харківської місцевої прокуратури № 1 Харківської області (далі - прокурор) звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Харківської міської ради (далі - Рада), Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (далі - Управління), Фізичної особи-підприємця Одарюк Тетяни Миколаївни (далі - ФОП Одарюк Т. М.) та Фізичної особи-підприємця Одарюка Максима Павловича (далі - ФОП Одарюк М. П.) про:

визнання незаконним та скасування рішення Харківської міської ради «Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова» від 26.10.2016 № 412/16 в частині п. 24, 51, 59 додатку до цього рішення (далі - оспорюване рішення);

визнання недійсними договорів купівлі-продажу нежитлових приміщень від 07.07.2017 № 5487-В-С, № 5488-В-С, та договору купівлі-продажу рухомого майна від 02.11.2017 № 5509-В-С, укладених між Управлінням та ФОП Одарюк Т. М.;

зобов`язання ФОП Одарюк Т. М. повернути територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради нерухоме майно - нежитлові приміщення першого поверху № 1, 5, 10, 11, загальною площею 62,8 м2, які знаходяться в нежитловій будівлі літ. «БП-1», та рухоме майно - літній майданчик, загальною площею 120,5 м2, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1;

витребувати від ФОП Одарюка М. П. на користь територіальної громади міста Харкова в особі Харківської міської ради нежитлові приміщення першого поверху № 7-:-9, загальною площею 8,4 м2, розташовані в нежитловій будівлі літ. «БП-1» за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначив, що приймаючи рішення від 26.10.2016 № 412/16 про відчуження ФОП Одарюк Т. М. нежитлових приміщень, загальною площею 62,8 м2 та 8,4 м2, та літнього майданчика, про що зазначено у п. 24, 51, 59 додатку до цього рішення, Рада порушила вимоги Закону України «Про приватизацію державного майна», Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рішення Ради від 23.12.2011 № 565/11 «Про Програму приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Харкова на 2012-2016 рр.», рішення Ради від 21.06.2017 № 691/17 «Про Програму приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Харкова на 2017-2022 рр.», оскільки незаконно обрала спосіб приватизації ФОП Одарюк Т. М. цих нежитлових приміщень та літнього майданчика шляхом викупу, а не продажу на аукціоні або конкурсі, чим порушила інтереси держави та територіальної громади міста Харкова.

Договори купівлі-продажу від 07.07.2017 № 5487-В-С, № 5488-В-С, від 02.11.2017 №5509-В-С не відповідають вимогам закону, суперечать інтересам держави і суспільства, а тому підлягають визнанню недійсними відповідно до ст. 203, 215, 228 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), а нежитлові приміщення, загальною площею 62,8 м2, та літній майданчик, загальною площею 120,5 м2, підлягають поверненню територіальній громаді міста Харкова на підставі ч. 1 ст. 216 ЦК України.

Нежитлові приміщення, загальною площею 8,4 м2, підлягають витребуванню від ФОП Одарюка М. П. на користь територіальної громади міста Харкова в особі Харківської міської ради відповідно до ст. 388 ЦК України, оскільки ФОП Одарюк Т. М. передала ці нежитлові приміщення ФОП Одарюку М. П. за договором дарування від 24.05.2018 №973 без згоди Ради на таке відчуження.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 17.12.2019, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 25.02.2020, в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що рішення від 26.10.2016 № 412/16 про відчуження ФОП Одарюк Т. М. нежитлових приміщень, загальною площею 62,8 м2 та 8,4 м2, та літнього майданчика шляхом викупу, про що зазначено у п. 24, 51, 59 додатку до цього рішення, прийнято Радою в межах своєї компетенції та з дотримання вимог чинного на момент прийняття цього рішення законодавства про приватизацію. Рада як орган приватизації мала право самостійно обирати спосіб приватизації нежитлових приміщень, загальною площею 62,8 м2 та 8,4 м2, та літнього майданчика. Договори купівлі-продажу від 07.07.2017 №5487-В-С, № 5488-В-С, від 02.11.2017 № 5509-В-С не суперечить вимогам чинного законодавства та інтересам держави і суспільства, а ФОП Одарюк Т. М. є добросовісним набувачем права власності на спірні нежитлові приміщення, площею 62,8 м2, та літній майданчик з огляду на дотримання нею порядку та умов приватизації, визначених Радою.

При вирішенні спору суди попередніх інстанцій також врахували практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у т. ч. щодо застосування ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Не погоджуючись з постановою Східного апеляційного господарського суду від 25.02.2020 та рішенням Господарського суду Харківської області від 17.12.2019, у березні 2020 року Заступник прокурора Харківської області подав до Касаційного господарського суду касаційну скаргу (із урахуванням уточненої редакції цієї касаційної скарги), у якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права та наявність випадку, передбаченого п.3 ч. 2 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), просив скасувати постановлені у справі судові рішення, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи касаційну скаргу, прокурор зазначив, що відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування норм Закону України «Про приватизацію державного майна» (ч. 2 ст. 16-2), Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» (ст. 10, ч. 1, 3 ст. 11, абз. 1 ч. 1 ст. 18-2), положень наказу Фонду державного майна України від 02.04.2012 № 439 «Про затвердження Порядку продажу об`єктів малої приватизації шляхом викупу, на аукціоні (в тому числі за методом зниження ціни, без оголошення ціни), за конкурсом з відкритістю пропонування ціни за принципом аукціону» (п. 8.1), та рішень Ради від 23.12.2011 № 565/11, від 21.06.2017 № 691/17, якими затверджені програми приватизації на певні роки, у подібних правовідносинах;

при вирішенні спору суди допустили порушення норм процесуального права, оскільки не надали правової оцінки доводам прокурора щодо порушення Радою під час відчуження нежитлових приміщень, загальною площею 62,8 м2 та 8,4 м2, та літнього майданчика вимог законодавства у сфері приватизації;

суди не надали оцінки доводам прокурора щодо відсутності доказів здійснення ФОП Одарюк Т. М. невід`ємних поліпшень нежитлових приміщень, загальною площею 62,8 м2 та 8,4 м2, та літнього майданчика, у розмірі не менш як 25 % від ринкової вартості майна.

Ухвалою Верховного Суду від 28.05.2020 відкрито касаційне провадження у справі №922/1958/19 з підстави, передбаченої п. 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України, призначено касаційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 17.06.2020.

15.06.2020 до Верховного Суду надійшли:

від Управління - клопотання про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції, у задоволенні якого Верховним Судом відмовлено у зв`язку з їх оформленням з порушенням вимог ст. 197 ГПК України, про що постановлено окрему ухвалу від 15.06.2020, а також відзив на касаційну скаргу, у якому Управління заперечило доводи касаційної скарги, просило залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін;

від Ради та Управління - заяви про зупинення провадження у справі № 922/1958/19 до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 912/2385/18.

16.06.2020 Рада подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому заперечила доводи касаційної скарги, просила залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

17.06.2020 ФОП Одарюк Т. М. та ФОП Одарюк М. П. подали до Верховного Суду відзиви на касаційну скаргу, в яких заперечили доводи касаційної скарги, просили залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

У судове засідання 17.06.2020 Рада та Управління своїх представників не направили, хоча були повідомлені про дату, час і місце судового засідання належним чином відповідно до вимог ст. 120, 294 ГПК України.

Ураховуючи наведене, положення ч. 2 ст. 202, ч. 1 ст. 301 ГПК України, висновки Європейського суду з прав людини у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії», те, що явка учасників справи в суд касаційної інстанції не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, подання Управлінням та Радою відзивів на касаційну скаргу, які розглянуті колегією суддів, а також з метою дотримання строків розгляду справи, Верховний Суд дійшов висновку про можливість розгляду касаційної скарги за відсутності представників Управління та Ради.

При цьому, розглянувши у судовому засіданні 17.06.2020 заяви Управління та Ради про зупинення провадження у справі № 922/2593/19 до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 912/2385/18, яка була передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду з метою вирішення виключної правової проблеми, яка має значення для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики щодо підстав здійснення представництва інтересів держави в суді прокурором, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для їх задоволення з огляду на таке.

Суд касаційної інстанції розглядає у касаційному порядку судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження. Касаційне провадження у цій справі за касаційною скаргою прокурора (із урахуванням уточненої редакції цієї скарги) було відкрите Судом з підстави, передбаченої п. 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України і серед доводів касаційної скарги прокурором не зазначено порушення судами попередніх інстанцій положень ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». Разом з тим висновок щодо застосування судами ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» був сформований Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постанові від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц. Окрім того, згідно інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень справа №912/2385/18 розглянута Великою Палатою Верховного Суду 26.05.2020, про що Управлінню та Раді відомо (вбачається із заяв про зупинення провадження).

08.02.2020 набрав чинності Закон України від 15.01.2020 № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Оскільки Заступник прокурора Харківської області подав касаційну скаргу (із урахуванням уточненої редакції цієї касаційної скарги) після набрання чинності цим Законом зазначена касаційна скарга розглядається у порядку, передбаченому ГПК України у редакції, чинній з 08.02.2020.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, представника ФОП Одарюк Т. М. та ФОП Одарюка М. П., дослідивши наведені в касаційній скарзі (із урахуванням уточненої редакції цієї касаційної скарги) доводи, подані заперечення, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд дійшов таких висновків.

У справі № 922/1958/19, яка розглядається, судами попередніх інстанцій встановлено, що 06.08.2012 між Управлінням (орендодавець) та ФОП Одарюк Т. М. укладено договір оренди № 4942 нежитлового приміщення (будівлі) та майна (з урахуванням нової редакції цього договору, викладеної у додатковій угоді від 29.10.2012 № 1), відповідно до п. 1.1 (у редакції додаткової угоди від 29.07.2015 № 4) якого орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування нежитлові приміщення 1-го поверху № 1, 5, 7-:-11, загальною площею 71,2 м2, та літній майданчик, площею 120,5 м2, які належать на праві комунальної власності територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради, та розташовані за адресою: АДРЕСА_1, літ. «БП-1».

За умовами п. 3.1 (у редакції додаткової угоди від 04.08.2015 № 3), п. 5.2, 5.3, 5.6 договору оренди від 06.08.2012 № 4942 вартість об`єкта оренди станом на 30.06.2015 становить 583 661,00 грн. Орендар має право: за письмовою згодою орендодавця здійснювати, зокрема, капітальний ремонт (п. 5.2); вносити зміни до складу орендованого майна, провадити невід`ємні поліпшення, які необхідні для здійснення господарської діяльності, що зумовлює підвищення його вартості (п. 5.3); у разі належного виконання умов договору оренди та у разі продажу орендованих нежитлових приміщень має переважне право перед іншими особами на його викуп (п.5.6).

Пунктом 10.1 договору оренди від 06.08.2012 № 4942 (у редакції додаткової угоди від 29.07.2015 № 4) встановлено, що цей договір діє до 06.06.2018.

10.10.2016 ФОП Одарюк Т. М. звернулась до Управління із заявами № 17768, № 17769, № 17770, в яких просила розглянути питання приватизації орендованих згідно договору оренди від 06.08.2012 № 4942 нежитлових приміщень № 1, 5, 10, 11, загальною площею 62,8 м2, нежитлових приміщень № 7-9, площею 8,4 м2, а також літнього майданчика, площею 120,5 м2, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

26.10.2016 Рада прийняла рішення № 412/16 «Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова», яким вирішено провести відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Харкова шляхом викупу згідно з додатком, зокрема, провести приватизацію (відчуження) ФОП Одарюк Т. М. орендованих нежитлових приміщень, а саме:

нежитлових приміщень 1-го поверху в нежитловій будівлі літ. «БП-1» по АДРЕСА_1, загальною площею 8,4 м2 (п. 24);

нежитлових приміщень 1-го поверху в нежитловій будівлі літ. «БП-1» по АДРЕСА_1, загальною площею 62,8 м2 (п. 51);

майна (літнього майданчику) по АДРЕСА_1, літ. «БП» у м. Харкові, загальною площею 120,5 м2 (п. 59).

16.11.2016 ФОП Одарюк Т. М. звернулась до Управління із заявами № 3448, № 3449, № 3450 (у встановленій законодавством формі) про приватизацію орендованих нежитлових приміщень площею, 62,8 м2 та 8,4 м2, та літнього майданчика, площею 120,5 м2, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, розглянувши яку, орган приватизації способом приватизації визначив викуп. До заяв ФОП Одарюк Т. М. надала документ, що посвідчує особу заявника, перелік номерів рахунків у банківських установах, з яких здійснюватимуться розрахунки за придбаний об`єкт, документ про внесення плати за подання заяви, а також документи, необхідні до подання у разі звернення із заявою фізичною особою-підприємцем.

На виконання вказаного рішення Ради проведено оцінку вартості об`єктів приватизації. За висновками від 30.11.2016 про вартість майна, складених суб`єктом оціночної діяльності, вартість нежитлових приміщень, загальною площею 62,8 м2, становить 325 500,00 грн без ПДВ, нежитлових приміщень, загальною площею 8,4 м2 - 43 600,00 грн без ПДВ, літнього майданчика, площею 120,5 м2 - 364 800,00 грн без ПДВ.

20.09.2017 рішенням Ради № 758/17 внесено зміни до рішень Ради щодо приватизації майна, зокрема, у п. 24 додатку до рішення Ради від 26.10.2016 № 421/16 слова «нежитлові приміщення першого поверху нежитлової будівлі» змінено на «нежитлові приміщення першого поверху нежитлової будівлі, майно». Підстава зміни - договір оренди від 06.08.2012 № 4942 та додаткові угоди до нього.

07.07.2017, на підставі рішення Ради від 21.06.2017 № 691/17 «Про Програму приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2017-2022 рр.» та рішення Ради від 26.10.2019 № 412/16, між територіальної громадою міста Харкова в особі Харківської міської ради, від імені якої діяло Управління (продавець) та ФОП Одарюк Т. М. (покупець) укладено договори купівлі-продажу нежитлових приміщень, орендованих ФОП Одарюк Т. М. , а саме:

№ 5487-В-С, за умовами якого продавець зобов`язався передати у власність, а покупець - прийняти нежитлові приміщення першого поверху № 1, 5, 10 11, загальною площею 62,8 м2, розташовані в нежитловій будівлі літ. «БП-1» за адресою: АДРЕСА_1. Договір купівлі-продажу від 07.07.2017 № 5487-В-С посвідчений нотаріально та зареєстрований у реєстрі під номером 1582;

№ 5488-В-С, за умовами якого продавець зобов`язався передати у власність, а покупець - прийняти нежитлові приміщення першого поверху № 7-:-9, загальною площею 8,4 м2, розташовані в нежитловій будівлі літ. «БП-1» за адресою: АДРЕСА_1. Договір купівлі-продажу від 07.07.2017 № 5488-В-С посвідчений нотаріально та зареєстрований у реєстрі під номером 1586.

02.11.2017, на підставі рішення Ради від 21.06.2017 № 691/17 «Про Програму приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2017-2022 рр.» та рішень Ради від 26.10.2019 № 412/16 та від 20.09.2017 № 758/17, між територіальної громадою міста Харкова в особі Харківської міської ради (із урахуванням змін, внесених рішенням Ради від 20.09.2017 № 758/17), від імені якої діяло Управління (продавець) та ФОП Одарюк Т. М. (покупець) укладено договір купівлі-продажу № 5509-В-С рухомого майна, орендованого ФОП Одарюк Т. М., за умовами якого продавець зобов`язався передати у власність, а покупець - прийняти рухоме майно - літній майданчик, загальною площею 120,5 м2, розташований за адресою: АДРЕСА_1. Договір купівлі-продажу від 02.11.2017 № 5509-В-С посвідчений нотаріально та зареєстрований у реєстрі під номером 14771.

16.08.2017 право власності на нежитлові приміщення, загальною площею 62,8 м2 та 8,4 м2, зареєстровано за ФОП Одарюк Т. М., що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.06.2019 № 170867349.

Із вказаної інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно також вбачається, що 24.05.2018 державним реєстратором прийнято рішення № 41271370 про державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення першого поверху № 7-:-9, загальною площею 8,4 м2, розташованих в нежитловій будівлі літ. «БП-1» за адресою: АДРЕСА_1, за Одарюком М. П . Підстава виникнення права власності - нотаріально посвідчений договір дарування від 24.05.2018 № 973.

Звертаючись до господарського суду із цим позовом, прокурор вказав на порушення Радою вимог законодавства у сфері приватизації при прийнятті рішення від 26.10.2016 № 412/16 щодо незаконного обрання способу приватизації (відчуження) нежитлових приміщень, загальною площею 62,8 м2 та 8,4 м2, та літнього майданчика шляхом викупу ФОП Одарюк Т. М. як орендарем. Прокурор зазначав, що у даному випадку ФОП Одарюк Т. М. не було здійснено поліпшень нежитлових приміщень, загальною площею 62,8 м2 та 8,4 м2, та літнього майданчика, які неможливо відокремити від орендованого нерухомого майна без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25 % ринкової вартості майна, тому спірне нерухоме та рухоме майно могло бути відчужене Радою лише шляхом продажу на аукціоні або за конкурсом, а не шляхом викупу, що є підставою для визнання незаконним та скасування оспорюваного рішення Ради.

Укладені на підставі незаконного рішення Ради договори купівлі-продажу від 07.07.2017 № 5487-В-С, № 5488-В-С та від 02.11.2017 № 5509-В-С, не є таким, що відповідають вимогам законодавства та інтересам держави і суспільства, що є підставою для визнання цих договорів недійсними, і як наслідок просив зобов`язати ФОП Одарюк Т. М. повернути нежитлові приміщення, загальною площею 62,8 м2 та літній майданчик територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради, а нежитлові приміщення, загальною площею 8,4 м2, - витребувати від ФОП Одарюка М. П. на користь територіальної громади міста Харкова в особі Харківської міської ради відповідно до ст. 388 ЦК України.

Суди попередніх інстанцій дійшли висновку про відсутність підстав для задоволення позову прокурора. З посиланням на Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні», Закон України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», Закон України «Про оренду державного та комунального майна» та рішення Конституційного Суду України від 13.12.2000 № 14-рп/2000 у справі № 1-16/2000 суди зазначили, що Рада як орган приватизації мала право самостійно обирати спосіб приватизації майна, що належить до комунальної власності, за відсутності будь-яких додаткових умов, у т. ч. проведення невід`ємних поліпшень майна, у розмірі не менш як 25 % від його ринкової вартості. Договори купівлі-продажу від 07.07.2017 № 5487-В-С, № 5488-В-С, від 02.11.2017 №5509-В-С не суперечать вимогам чинного законодавства та інтересам держави і суспільства, а вимога прокурора про зобов`язання ФОП Одарюк Т. М. повернути спірні нежитлові приміщення, площею 62,8 м2, та літній майданчик є безпідставною з огляду на те, що ФОП Одарюк Т. М. є добросовісним набувачем права власності на це нерухоме та рухоме майно.

Одночасно, врахувавши практику ЄСПЛ щодо застосування ст. 1 Першого протоколу Конвенції, суди вказали, що самі по собі порушення, допущені Радою при визначенні умов та порядку приватизації не можуть бути безумовною підставою для визнання приватизаційних договорів недійсними, повернення приватизаційного майна державі в порушення права власності покупця, якщо такі порушення не допущені внаслідок винної, протиправної поведінки самого покупця.

У касаційній скарзі (із урахуванням уточненої редакції цієї касаційної скарги) прокурор оскаржує постанову суду апеляційної інстанції від 25.02.2020 та рішення суду першої інстанції від 16.12.2019 з підстави, передбаченої п. 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України.

Частиною 1 ст. 300 ГПК України визначено, що, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Оскаржуючи судові рішення з підстави, передбаченої п. 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України, прокурор посилався на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норм Закону України «Про приватизацію державного майна» (ч. 2 ст. 16-2), Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» (ст. 10, ч.1, 3 ст. 11, абз. 1 ч. 1 ст. 18-2), положень наказу Фонду державного майна України від 02.04.2012 № 439 «Про затвердження Порядку продажу об`єктів малої приватизації шляхом викупу, на аукціоні (в тому числі за методом зниження ціни, без оголошення ціни), за конкурсом з відкритістю пропонування ціни за принципом аукціону» (п. 8.1), та рішень Ради від 23.12.2011 № 565/11, від 21.06.2017 № 691/17, якими затверджені програми приватизації на певні роки, у подібних правовідносинах.

Після відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції не встановлено наявності висновку Верховного Суду щодо питання застосування наведених прокурором норм права у подібних правовідносинах з урахуванням конкретних обставин справи.

Прокурор у своїй касаційній скарзі (із урахуванням уточненої редакції цієї касаційної скарги) зазначив, що висновки судів про відповідність рішення Ради від 26.10.2016 №412/16, у частині п. 24, 51, 59 додатку до цього рішення, вимогам законодавства про приватизацію, та про правомірність обрання Радою способу приватизації ФОП Одарюк Т. М. нежитлових приміщень, загальною площею 62,8 м2 та 8,4 м2, та літнього майданчика шляхом викупу, про що зазначено п. 24, 51, 59 додатку до цього рішення, зроблені без урахування, зокрема, положень Закону України «Про приватизацію державного майна», Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» та рішень Ради від 23.12.2011 № 565/11, від 21.06.2017 № 691/17, якими затверджені програми приватизації на певні роки.

Перевіряючи такі доводи касаційної скарги (із урахуванням уточненої редакції цієї касаційної скарги) прокурора Касаційний господарський суд дійшов наступних висновків.

В оспорюваному рішенні Ради від 26.10.2016 № 412/16 зазначено, що його прийнято на підставі Законів України «Про приватизацію державного майна», «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» та Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2012-2012 р.р., затвердженої рішенням Ради від 23.12.2011 № 565/11.

Рішенням Ради від 20.09.2017 № 758/17 на підставі Законів України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про приватизацію державного майна» та Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2017-2022 рр., затвердженої рішенням Ради від 12.06.2017 № 691/17 (далі - Програма приватизації), внесено зміни у рішення Ради від 26.10.2016 № 412/16.

Відповідно до п. 1.1 Програми приватизації, її розроблено відповідно до Конституції України, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Законів України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про приватизацію державного майна», «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» та інших законодавчих актів, що регулюють питання власності.

Метою приватизації є підвищення ефективності використання майна, створення конкурентного середовища, залучення інвестицій з метою забезпечення соціально-економічного розвитку міста, а також забезпечення надходження коштів від приватизації до міського бюджету (п. 1.2 Програми приватизації).

Відповідно до п. 3.3, 3.4 Програми приватизації, приватизація об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова здійснюється способами, що визначаються законодавством України і цією Програмою. Викуп застосовується щодо об`єктів комунальної власності, якщо право покупця на викуп об`єкта передбачено законодавчими та нормативними актами, а також щодо тих, які не продано на аукціоні, за конкурсом.

Згідно з ч. 1 ст. 5-1 Закону України «Про приватизацію державного майна» з метою раціонального та ефективного застосування способів приватизації об`єкти приватизації класифікуються за такими групами: група А - окреме індивідуально визначене майно, у тому числі разом із земельними ділянками державної власності, на яких таке майно розташовано. Окремим індивідуально визначеним майном вважається рухоме та нерухоме майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 5-1 Закону України «Про приватизацію державного майна» об`єкти приватизації, що належать до груп А, Д і Ж, є об`єктами малої приватизації.

Частиною 2 ст. 16-2 Закону України «Про приватизацію державного майна» передбачено, що викуп об`єктів малої приватизації здійснюється відповідно до Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)».

Судами попередніх інстанцій встановлено, що нежитлові приміщення, площею 62,8 м2 та 8,4 м2, та літній майданчик, площею 120,5 м2, які Рада рішенням від 26.10.2016 №412/16 вирішила відчужити шляхом викупу ФОП Одарюк Т. М., про що зазначено у п.24, 51, 59 додатку до цього рішення, є окремим індивідуально визначеним майном, тобто відноситься до групи А об`єктів приватизації, та перебуває у комунальній власності міста Харкова.

Згідно із ст. 3 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» (далі - у редакції, чинній на час прийняття Радою оспорюваного рішення) приватизація об`єктів малої приватизації здійснюється шляхом: викупу, продажу на аукціоні (в тому числі за методом зниження ціни, без оголошення ціни), продажу за конкурсом з відкритістю пропонування ціни за принципом аукціону.

З моменту прийняття рішення про приватизацію об`єктів, які перебувають у комунальній власності, органами приватизації здійснюється підготовка до їх приватизації відповідно до ст. 8 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» (далі - у редакції, чинній на час прийняття Радою оспорюваного рішення), що полягає, зокрема, у встановлені ціни продажу об`єкта, що підлягає приватизації, зокрема, шляхом викупу з урахуванням результатів оцінки об`єкта, публікації інформації про об`єкти малої приватизації у відповідних інформаційних бюлетенях та місцевій пресі, а також вчинені інших дій, необхідних для підготовки об`єктів малої приватизації до продажу.

У ч. 1, 3 ст. 11 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» вказано, що викуп застосовується до об`єктів малої приватизації, які не продано на аукціоні, за конкурсом, а також у разі, якщо право покупця на викуп об`єкта передбачено законодавчими актами. Порядок викупу об`єкта встановлюється Фондом державного майна України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 18-2 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» приватизація об`єктів групи А здійснюється з урахуванням таких особливостей: у разі прийняття рішення про приватизацію орендованого державного майна (будівлі, споруди, нежитлового приміщення) орендар одержує право на викуп такого майна, якщо орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25 відсотків ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду, визначеної суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання для цілей оренди майна.

Порядок викупу встановлений Фондом державного майна України. На час виникнення спірних правовідносин діяв Порядок продажу об`єктів малої приватизації шляхом викупу, на аукціоні (в тому числі за методом зниження ціни, без оголошення ціни), за конкурсом з відкритістю пропонування ціни за принципом аукціону, затверджений Фондом державного майна України від 02.04.2012 № 439 (далі - Порядок № 439).

Згідно з п. 8.1 Порядку № 439 викуп об`єктів малої приватизації застосовується відповідно до пункту 3.3 розділу III та пункту 7.15 розділу VII цього Порядку щодо об`єктів малої приватизації, які не продані на аукціоні, за конкурсом, а також якщо право покупця на викуп об`єкта передбачено чинним законодавством України.

Відповідно до п. 8.2 Порядку № 439 ціна продажу об`єкта, що підлягає приватизації шляхом викупу, установлюється на підставі результатів його оцінки.

Оцінка майна, яке підлягає приватизації, провадиться відповідно до Методики оцінки майна, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 10.12.2003 № 1891 (далі - Методика № 1891).

Згідно з абз. 6 п. 73 Методики № 1891 (у редакції, чинній на час прийняття Радою оспорюваного рішення) порядок оцінки орендованого нерухомого майна (майна, що надавалося у концесію), що містить невід`ємні поліпшення, здійснені за час його оренди (концесії), під час приватизації, встановлюється Фондом державного майна. Порядком також визначається процедура ідентифікації невід`ємних поліпшень, здійснених за рахунок коштів орендаря (концесіонера).

Наказом Фонду державного майна України від 27.02.2004 № 377 затверджено Порядок оцінки орендованого нерухомого майна, що містить невід`ємні поліпшення, здійснені за час його оренди, під час приватизації (далі - Порядок № 377).

Пункт 2.2 Порядку № 377 визначає перелік підтверджувальних документів про здійснення орендарем поліпшень, що подаються ним до органу приватизації.

З наведеного слідує, що Харківська міська рада має право прийняти рішення про продаж об`єктів нерухомого майна, що перебувають у власності територіальної громади, а уповноважений нею орган приватизації, а саме Управління, має право укласти відповідний договір купівлі-продажу. При цьому такий продаж має бути проведений шляхом аукціону або за конкурсом. У виключних випадках такий продаж може бути проведений шляхом викупу, а саме в даному випадку продаж шляхом викупу орендарем об`єкта, який перебуває у нього в оренді, якщо орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25 % ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду, визначеної суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання для цілей оренди майна.

З огляду на наведене помилковим є висновок судів у справі, яка розглядається, про те, що Рада як орган місцевого самоврядування мала право самостійно обирати спосіб приватизації спірних нежитлових приміщень без урахування наведених законодавчих обмежень.

При цьому необґрунтованим є посилання судів попередніх інстанцій на підтвердження свого висновку про право Ради самостійно обирати будь-який спосіб приватизації на рішення Конституційного Суду України від 13.12.2000 № 14-рп/2000 у справі № 1-16/2000 за конституційним зверненням товариства покупців членів трудового колективу перукарні № 163 «Черемшина» щодо офіційного тлумачення окремих положень ст. 7 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» (справа про визначення способу малої приватизації), оскільки Конституційний Суд України в цьому рішенні роз`яснив, що право органів, які здійснюють функції розпорядження державною власністю, самостійно визначати спосіб приватизації обмежується випадками, передбаченими законом.

Розглянувши заявлений прокурором позов по суті, суди попередніх інстанцій, в порушення вимог 86 ГПК України залишили поза увагою та не надали будь-якої правової оцінки:

змісту наданих суб`єктом оціночної діяльності - ФОП Буйницьким М. В. висновкам від 30.11.2016 про вартість нежитлових приміщень, загальною площею 62,8 м2 та 8,4 м2, та літнього майданчика, в яких відсутні будь-які відомості про те, що проводились ремонтні роботи у цих нежитлових приміщеннях та на літньому майданчику, у т. ч. було здійснено їх невід`ємні поліпшення;

факту неподання ФОП Одарюк Т. М. до органу приватизації (до Управління) документів, передбачених п. 2.2 Порядку № 377, щодо здійснення невід`ємних поліпшень орендованого майна.

Оскільки передчасним є висновок судів про відсутність підстав для задоволення позовних вимог прокурора про визнання незаконними та скасування п. 24, 51, 59 додатку до рішення Ради від 26.10.2016 № 412/16, то і передчасними є висновки про відмову у задоволенні позовних вимог прокурора про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нежитлових приміщень від 07.07.2017 № 5487-В-С, № 5488-В-С, визнання недійсним договору купівлі-продажу рухомого майна від 02.11.2017 № 5509-В-В, про зобов`язання ФОП Одарюк Т. М. повернути територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради нежитлові приміщення, загальною площею 62,8 м2, та літній майданчик, та про витребування від ФОП Одарюка М. П. на користь територіальної громади міста Харкова в особі Харківської міської ради нежитлових приміщень, загальною площею 8,4 м2, відповідно до ст. 388 ЦК України.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у ст. 73, 74, 76, 77, 86, 236-238, 282 ГПК України, визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Порушення попередніми судовими інстанціями норм процесуального права унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення цієї справи, та які не можуть бути усунуті Верховним Судом самостійно в силу меж розгляду справи судом касаційної інстанції (ст. 300 ГПК України).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Зважаючи на викладене, а також відповідно до положень ч. 3 ст. 310 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції від 25.02.2020 та рішення суду першої інстанції від 17.12.2019 у цій справі підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції. При новому розгляді справи судам попередніх інстанцій необхідно врахувати викладене, дослідити зібрані у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого вирішити спір відповідно до закону. За результатами нового розгляду має бути вирішено й питання щодо розподілу судових витрат у справі.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Заступника прокурора Харківської області задовольнити частково.

2. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 25.02.2020 та рішення Господарського суду Харківської області від 17.12.2019 у справі №922/1958/19 скасувати.

3. Справу № 922/1958/19 передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І. С. Берднік

Судді: І. С. Міщенко

В. Г. Суховий