ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2020 року м. Дніпро Справа № 908/1944/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Вечірко І.О. (доповідач)

судді Верхогляд Т.А., Парусніков Ю.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи апеляційну

скаргу Фізичної особи-підприємця Христенка Олександра Георгійовича

на рішення Господарського суду Запорізької області від 28.01.2020 року (повний текст складено 10.02.2020 року)

у справі № 908/1944/19 (суддя - Корсун В.Л., м. Запоріжжя)

за позовом Концерну "Міські теплові мережі", м. Запоріжжя

до Фізичної особи-підприємця Христенка Олександра Георгійовича, м. Запоріжжя

про стягнення 150 920,57 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Концерн "Міські теплові мережі" звернувся до Господарського суду Запорізької області із позовною заявою про стягнення з Фізичної особи-підприємця Христенка Олександра Георгійовича 291 720,34 грн. заборгованості за спожиту теплову енергію в гарячій воді.

У підготовчому засіданні 06.11.2019 року Господарським судом Запорізької області прийнято до розгляду заяву позивача від 29.10.2019 року про зменшення позовних вимог, в якій позивач просив суд розглядати позовні вимоги в розмірі 150 920,57 грн.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 28.01.2020 року позов задоволено. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Христенка Олександра Георгійовича на користь Концерну "Міські теплові мережі" 150 920,57 грн. боргу за теплову енергію та 2 263,81 грн. судового збору.

Вказане рішення мотивовано тим, що відповідно до розрахунку позивача, доданих актів приймання-передачі теплової енергії (надання послуг з централізованого постачання гарячої води) та рахунків, стягненню підлягають надані послуги в розмірі 150 920,57 грн. Оцінивши надані документальні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем правомірно нараховано до сплати за надання послуг з централізованого постачання гарячої води відповідачу 150 920,57 грн. за спірний період. Судом враховано, що саме відповідач є споживачем зазначених послуг у період з жовтня 2017 року по квітень 2018 року з огляду на реєстрацію за ним права власності на нерухоме майно (нежитлові приміщення), що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 27.08.2018 року № 135522541. Враховуючи, що відповідач належними та допустимими доказами не довів, що він не споживав послуги та не є споживачем в розумінні Закону України "Про житлово-комунальні послуги", Закону України "Про теплопостачання", вимоги позивача про стягнення з відповідача 150 920,57 грн. боргу - вартості теплової енергії є обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню.

2. Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи учасників справи.

Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 28.01.2020 року, відмовити в задоволенні позову.

2.1. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що з оскаржуваним рішенням погодитись не можна у зв`язку із недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. В даній справі у зв`язку із відсутністю договору між ФОП Христенком О.Г. та Концерном "МТМ" про постачання теплової енергії позивачем підлягало доказуванню, а судом перевірці наступні факти: фактичного користування ФОП Христенком О.Г. певною житлово-комунальною послугою (теплопостачання) - фактичного споживання теплової енергії; причин, з яких між сторонами відсутній договір. Судом першої інстанції не було враховано, що Правила надання населенню послуг з водо-теплопостачання та водовідведення (в редакції, чинній на дату складання Акту від 31.05.2001 року) регулювали відносини, які стосувалися квартир та підсобних приміщень фізичних осіб, а отже не регулювали відносин між суб`єктами господарювання (власниками нежитлових приміщень) та постачальниками. Місцевим господарським судом не прийняті до уваги докази відповідача, що він не є споживачем послуг з теплопостачання до нежилих приміщень по вул. Лахтінська, буд. 13 в м. Запоріжжя, а саме Акт відключення системи теплоспоживання та гарячого водопостачання від 31.05.2001 року та рішення Господарського суду Запорізької області у справі № 20/167д/07 від 21.05.2017 року. ФОП Христенко О.Г. не здійснював самовільного відключення системи централізованого теплопостачання, а став власником нежитлових приміщень 31.07.2006 року вже з відсутньою системою теплопостачання, яка була відключена попереднім власником приміщень (ТОВ "Черемшина") і попереднім постачальником теплової енергії (ЗАТ "Теплоенергія"). Акт від 31.05.2001 року було підписано між ТОВ "Черемшина" (колишній власник приміщень) та ЗАТ "Теплоенергія" (колишній виконавець житлово-комунальної послуги), тобто задовго до того, як Христенко О.Г. став власником приміщень, судом зроблено помилковий висновок про те, що саме відповідач здійснив самовільне відключення. Рішення Господарського суду Запорізької області у справі № 20/167д/07 від 21.05.2007 року має першочергове значення для встановлення причин відсутності договірних відносин між сторонами. Договір про теплопостачання не був укладений між сторонами не лише завдяки небажанню з боку ФОП Христенко О.Г. у зв`язку із не користуванням ним послугою з теплопостачання, а у зв`язку з тим, що Господарський суд в 2007 році не вгледів підстав для укладення такого договору. З матеріалів справи вбачається, що відповідач надав суду докази того, що він фактично не користувався житлово-комунальною послугою у вигляді теплопостачання, а позивач не надав жодного належного та допустимого доказу того, що відповідач фактично користувався житлово-комунальною послугою. Позивачем не надано доказів того скільки гігакалорій відпущено відповідно приладу обліку, а скільки з них було сплачено за період з жовтня 2017 року по квітень 2018 року в будинку № 13 по вул. Лахтінська, тому із розрахунку не видно наявності заборгованості за фактично відпущену енергію.

2.2. Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, залишити в силі рішення Господарського суду Запорізької області від 28.01.2020 року у даній справі. Посилається на те, що всі детальні розрахунки надавались разом з методикою нарахувань за фактично відпущену теплову енергію за спірні періоди на нежитлове приміщенні за адресою: вул. Лахтінська, буд. 13. Посилання відповідача на те, що площа приміщень, які належали відповідачу, не повинна враховуватися при здійсненні розрахунків спожитої теплової енергії будинком № 13, оскільки приміщення начебто відключені від теплопостачання не відповідає дійсності. Дана обставина підтверджується копіями відповідей районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району та департаменту з управління житлово-комунальним господарством ЗМР, з яких вбачається, що жодних дозволів на відключення від системи теплопостачання відповідачу не надавалось. Навіть, якщо і є факт відключення від системи теплопостачання, це є самовільним втручанням в систему опалення будинку без надання відповідних дозволів компетентними органами. Дана обставина підтверджується матеріалами справи. Відповідач не надає доступ до обстеження трубопроводів, які є власністю житлово-будівельного кооперативу та проходять через підвальне приміщення, яке належало відповідачу. Відповідачем не надано жодного належного доказу на відключення опалення у приміщенні за адресою: АДРЕСА_1, який би підтверджував законність проведеної процедури, теплопостачальною організацією продовжується нарахування вартості за фактично спожиту теплову енергію.

3. Апеляційне провадження.

3.1. Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 28.04.2020 року відкрито апеляційне провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

3.2. Фактичні обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції.

Позивач є юридичною особою по законодавству України, яка відповідно до пункту 2.2 Статуту концерну "Міські теплові мережі" здійснює виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії для потреб населення для обігріву житла і побутових потреб, комунально-побутових потреб підприємств, бюджетних установ та організацій, інших категорій споживачів, її збут тощо.

Відповідно до пункту 4 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 року № 1198 (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії, укладеного між споживачем та теплопостачальною організацією.

Згідно із Законом України "Про природні монополії" позивач відноситься до суб`єктів природної монополії та, як монополіст такої природної монополії, відповідно до частини 5 статті 19 Закону України "Про теплопостачання" не має права відмовляти споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією за наявністю технічних можливостей на приєднання споживача до теплової мережі.

У розумінні Закону України "Про теплопостачання" та Правил користування тепловою енергією, споживачем теплової енергії є фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Позивач посилається в позовній заяві на те, що на виконання вищенаведених норм права та положень Статуту, він у період з жовтня 2017 року по квітень 2018 року здійснював постачання теплової енергії на опалення нежилих приміщень (прим. ІІІ першого поверху, прим. І підвалу (літ. А-5), розташованих за адресою: вул. Лахтінська, буд. 13, належних на праві власності відповідачу та відповідно виставляв йому рахунки на оплату теплової енергії, які разом з актами приймання-передачі теплової енергії надсилав на адресу відповідача.

Згідно з Інформаційною довідкою від 27.08.2018 року № 135522541 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна власником нежилих приміщень: прим. ІІІ першого поверху, прим. І підвалу (літ. А-5), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, є: Христенко Олександр Георгійович . Підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу № 3535, виданий 31.07.2006 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Філіповою Л.П. Право власності на нерухоме майно за відповідачем в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано 04.08.2016 року, номер запису про право власності 15746915.

Відповідно до змісту договору купівлі-продажу, укладеного між підприємцем Христенко Олександром Георгійовичем (Покупець) та ТОВ "Черемшина" (Продавець) (посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Філіповою Л.П., зареєстрований у реєстрі за № 3535) Продавець зобов`язується передати майно у власність Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього обговорену грошову суму (пункт 1.1. договору). За даним Договором відчужується: нежилі приміщення: прим. ІІІ першого поверху, площею 768,3 кв. м., прим. І підвалу (літ. А-5), площею 651,3 кв. м., розташовані в місті Запоріжжі, вул. Лахтінська, буд. 13, загальною площею за внутрішніми замірами 1419,6 кв. м. (пункт 1.2. договору).

Матеріали справи свідчать, що списками (реєстрами) рекомендованих листів на відправлення та фіскальними чеками підтверджується направлення на адресу відповідача актів та рахунків на оплату спожитої теплової енергії за спірний період для подальшої їх оплати.

Проте, відповідач підписані акти приймання-передачі за період з жовтня 2017 року по квітень 2018 року позивачу не повернув, оплату рахунків за вказаний період не здійснив.

Також, матеріали справи містять листи позивача із відповідними доказами їх направлення на адресу відповідача:

- від 30.08.2016 року № 08-3/1122 та від 21.06.2017 року № 08-3/679 щодо надання доступу до приміщення, розташованого у АДРЕСА_1, в порядку статті 25 Закону України "Про теплопостачання" з метою виконання представниками теплопостачальної організації обстеження на предмет наявності теплового обладнання в нежитловому приміщенні (щодо першого поверху);

- від 14.12.2017 року № 08-5/1517 з пропозицією розглянути договір купівлі-продажу в гарячій воді з додатками №№ 1-4 до нього, підписати та один примірник повернути на адресу позивача.

Разом з тим, як свідчать акти від 15.09.2016 року, від 25.11.2016 року та від 07.07.2017 року "Про не допуск до здійснення перевірки", які складені комісією у складі двох представників філії Концерну "МТМ" Хортицького району та голови правління "ЖБК "Автомобіліст-4", суб`єкт господарювання Христенко О.Г. на час перевірки системи опалення та гарячого водопостачання у нежитловому приміщенні: прим. ІІІ першого поверху, прим. І підвалу (літ. А-5), розташованому в АДРЕСА_1 був відсутній (не з`явився), представників філії Концерну "МТМ" Хортицького району до здійснення перевірки не допущено.

Не допуск представників позивача до перевірки вказаного об`єкту відповідача підтверджується також наявними у матеріалах справи листами ФОП Христенко О.Г. від 15.12.2016 року та від 27.07.2017 року. Зокрема, відповідач у своїх листах мотивує свою відмову у допуску до належних йому нежилих приміщень за адресою: АДРЕСА_1 представників позивача відсутністю договірних відносин з Концерном "МТМ", а також відсутністю можливості надати доступ до приміщень за станом здоров`я.

Відповідачем відповіді на пропозицію позивача від 14.12.2017 року № 08-5/1517 щодо укладення договору купівлі-продажу в гарячій воді з додатками №№ 1-4 до нього не надано, підписаного примірнику договору на адресу Концерну "МТМ" не повернуто.

Разом з тим, відповідачем листом від 04.11.2019 було надано відповідь на повторну пропозицію позивача від 14.12.2018 року № 08-5/1258 щодо укладення договору купівлі-продажу в гарячій воді. Зокрема, відповідачем зазначено, що багатоквартирний будинок, розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Лахтінська,13, знаходиться на балансі Житлового будівельного-кооперативу № 166 "Автомобіліст-4", теплотраса якого безпосередньо приєднана до Концерну "МТМ" та з яким позивачем був укладений відповідний договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді. Вважає, що внутрішньо будинкові системи не відносяться до місцевої (розподільчої) мережі, у зв`язку із чим вважає, що постачальник не здійснює постачання теплової енергії власникам жилих/нежилих приміщень, обладнання яких приєднанні до відповідних внутрішньобудинкових систем. Також, відповідач зазначає про складення 31.05.2001 року між ЗАТ "Теплоенергія" та ТОВ "Черемшина" - попереднім власником приміщень по АДРЕСА_1 "Акту відключення системи теплопостачання та гарячого водопостачання".

Крім того, відповідач вказує, що питання з приводу укладення договору купівлі-продажу теплової енергії між Концерном "МТМ" та ФОП Христенко О.Г. вже розглянуто Господарським судом Запорізької області (справа № 20/167д/07).

Матеріали справи свідчать, що позивачем неодноразово на адресу відповідача направлялись вимоги від 23.06.2018 року № 08-3/613, від 19.03.2019 року № 08-3/273-93 та від 08.05.2019 року № 08-3/381-50 щодо погашення заборгованості за теплову енергію, що була поставлена у нежиле приміщення відповідача, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (відповідні докази направлення вимог містяться у матеріалах справи).

Листом від 20.05.2019 року відповідач надав позивачу відповідь на вимоги позивача від 19.03.2019 року № 08-3/273-93 та від 08.05.2019 року № 08-3/381-50. Зокрема, відповідачем зазначено, що за іншими адресами, крім адреси м. Запоріжжя, вул. В. Сергієнка, 66/56, він не є отримувачем послуг з теплопостачання. Також відповідачем вказано про відсутність заборгованості зі сплати за постачання теплової енергії.

Нездійснення відповідачем оплати за спожиту теплову енергію в гарячій воді у період з жовтня 2017 року по квітень 2018 року щодо об`єкту - нежиле приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 стало підставою для звернення позивача з позовом до суду (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог) про стягнення 150 920,57 грн.

3.3. Оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частина 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частина 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4). У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про наступне.

Предметом розгляду у даній справі є наявність або відсутність правових підстав для стягнення з відповідача вартості наданих позивачем послуг постачання гарячої води за відсутності укладеного між сторонами спору договору.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є, зокрема договори та інші правочини (пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України).

Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (частина 3 статті 11 Цивільного кодексу України).

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина 1 статті 901 Цивільного кодексу України).

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 903 Цивільного кодексу України).

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їх виробниками, виконавцями і споживачами, а також їх права та обов`язки регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги"

Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття 1, частина 2 статті 3, стаття 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Пунктом 1 частини 1 статті 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (пункт 1 частини 3 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах (частина 1 статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг (пункт 1 частини 1 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 року № 1198 затверджені Правила користування тепловою енергією (надалі - Правила).

Правила визначають взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії (пункт 1 Правил).

Пунктом 2 Правил встановлено, що правила є обов`язкові для виконання усіма теплопостачальними організаціями незалежно від форми власності, споживачами, організаціями, що виконують проектування, пуск, налагодження та експлуатацію обладнання для виробництва, транспортування, постачання та використання теплової енергії.

Користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією (далі - договір), крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів. Форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання (пункт 4 Правил).

Теплова енергія постачається безперервно, якщо договором не передбачено інше (пункт 29 Правил).

Теплопостачальна організація має право: вимагати від споживача відшкодування збитків, завданих порушеннями, допущеними ним під час споживання теплової енергії (пункт 35 Правил).

Споживач має право: вибирати теплопостачальну організацію, а також відмовитися від послуг теплопостачальної організації, про що попереджає письмово теплопостачальну організацію в строк, передбачений договором; отримувати інформацію від теплопостачальної організації щодо обсягу та якості постачання теплової енергії, тарифів (цін), порядку оплати, режимів споживання на умовах, визначених договором; вимагати від теплопостачальної організації надання достовірної інформації про тарифи на теплову енергію та відшкодування, умови оплати, методики і нормативи розрахунку та нарахування, режими теплоспоживання тощо; перевіряти достовірність розрахунку та нарахування плати за теплову енергію, згідно з умовами договору; отримувати згідно із законодавством та укладеним договором відшкодування завданих йому збитків; у разі порушення теплопостачальною організацією умов договору викликати її представника для складення та підписання акта, у якому зазначаються строки, види порушень тощо; вимагати проведення по будинках, не обладнаних приладами комерційного обліку теплової енергії, нарахування реально спожитої кількості тепла на потреби опалення відповідно до визначених договором теплових навантажень будинків, реальних температур теплоносія в теплових мережах, температур зовнішнього повітря та тривалості розрахункового періоду; вимагати поновлення теплопостачання будинку після усунення технологічних порушень, якщо теплопостачання було припинено без розірвання договору; звертатися до суду в установленому законодавством порядку для вирішення питань, що стосуються предмета договору (пункт 39 Правил).

Споживач теплової енергії зобов`язаний: вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил (пункт 40 Правил).

Прилад обліку теплової енергії - засіб вимірювальної техніки, що має нормовані метрологічні характеристики і тип якого занесений до реєстру затверджених типів засобів вимірювальної техніки, на основі показань якого визначається обсяг спожитої теплової енергії; теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу; постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору (стаття 14 Закону України "Про теплопостачання").

Діяльність у сфері теплопостачання може здійснюватися суб`єктами господарської діяльності у сфері теплопостачання всіх організаційно-правових форм та форм власності, зокрема, на основі договорів оренди, підряду, концесії, лізингу та інших договорів. Тепло транспортуюча організація не має права відмовити споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією за наявності технічних можливостей на приєднання споживача до теплової мережі. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію (частини 1, 5, 6 статті 19 Закону України "Про теплопостачання").

З урахуванням наведених правових норм, незважаючи на те, що Правилами користування тепловою енергією встановлено, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією, в силу пунктів 1-2, 4 зазначених Правил, останні визначають взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії і в тому випадку, коли такий договір відсутній, оскільки вони є обов`язковими для виконання усіма теплопостачальними організаціями незалежно від форми власності, споживачами, організаціями, що виконують проектування, пуск, налагодження та експлуатацію обладнання для виробництва, транспортування, постачання та використання теплової енергії. Крім того, такі договори укладаються відповідно до типових договорів, а форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

У постановах Верховного Суду від 11.04.2018 року у справі № 904/2238/17, від 16.10.2018 року у справі № 904/7377/17, від 25.03.2019 року у справі № 910/12510/17 викладено правовий висновок, відповідно до якого: "укладення договору з теплопостачання відповідно до статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та Правил користування тепловою енергією, є не правом споживача послуг, а його обов`язком. А, сам лише факт не укладення такого договору не може слугувати підставою для звільнення споживача від сплати за фактично спожиту теплову енергію в спірний період".

Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 29.01.2009 № 25 "Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг": починаючи з 01.01.2009 року виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності м. Запоріжжя, з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено Концерн "МТМ" у будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну "МТМ" (підпункт 1.2. пункту 1 рішення); запропоновано власникам житлових будинків не комунальної форми власності, об`єднанням співвласників багатоквартирних будинків, житлово-будівельним кооперативам визначитися з питання виконавців житлово-комунальних послуг (пункт 5 рішення).

Як вбачається із матеріалів справи, об`єктом теплопостачання є нежилі приміщення, розташовані у АДРЕСА_1: прим. ІІІ першого поверху, площею 768,3 кв. м., прим. І підвалу (літ. А-5), площею 651,3 кв. м., загальною площею за внутрішніми замірами 1419,6 кв. м.

Вказані нежилі приміщення знаходяться у багатоквартирному житловому будинку, який перебуває на балансі Житлово-будівельного кооперативу № 166 "Автомобіліст-4" (яке з 02.04.1970 року має статус юридичної особи) та станом на період з жовтня 2017 року по квітень 2018 року належали на праві власності Христенко О.Г .

Оскільки спірні нежитлові приміщення знаходяться у житловому будинку, що має єдину систему централізованого опалення, позивач не мав законної можливості припинити відпуск теплової енергії на об`єкти теплопостачання шляхом відключення нежитлового приміщення відповідача від центральної системи теплопостачання будинку.

Судом першої інстанції правомірно не прийнято до уваги посилання відповідача на Акт відключення системи теплопостачання та гарячого водопостачання, як на доказ того, що у відповідача відсутнє опалення, з огляду на наступне.

Зміст Акту про відключення системи теплопостачання та гарячого водопостачання від 31.05.2001 року свідчить про те, що представниками ЗАТ "Теплоенергія" у присутності абонента № 317 - представника ТОВ "Черемшина" за адресою АДРЕСА_1 проведено відключення системи гарячого водопостачання опломбуванням запірної арматури.

Відомості про встановлені пломби (їх номери, приміщення абонента в яких вони встановлені), підставу здійснення відповідного відключення в акті не зазначено. Також з акту не вбачається що відключення стосується саме системи теплопостачання у приміщенні, яке належало ТОВ "Черемшина" за адресою АДРЕСА_1.

Пунктом 34 "Правил надання населенню послуг з водо- теплопостачання та водовідведення", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.1997 року № 1497 (в редакції, чинній станом на дату складення акту від 31.05.2001 року) було визначено, що споживач не має права самовільно, з порушенням проектних рішень переобладнувати санітарно-технічне обладнання житлових будинків і житлових приміщень.

Відповідно до пункту 36 вказаних Правил, виконавець послуг зобов`язаний припинити за письмовою вимогою споживача надання послуг з центрального опалення (за наявності технічної можливості) на період тимчасової відсутності споживача та членів його сім`ї, опломбовуючи запірні вентилі на вводі у квартиру.

У листі Держбуду України від 26.09.2000 року № 19/15-284 на запити Управлінь житлово-комунального господарства, теплопостачальних підприємств, окремих громадян щодо можливості відключення окремих квартир в багатоквартирних житлових будинках від систем центрального опалення та влаштування автономного опалення квартир, зокрема, надано наступні роз`яснення: "У багатоквартирному будинку стояки опалювальної системи транзитом проходять через квартири. При відключенні тільки опалювальних приладів обігрів приміщення здійснюється від стояків, відключити які для однієї кімнати або квартири технічно неможливо. При відключенні від центрального опалення окремої кімнати або квартири погіршується санітарно-гігієнічні умови у ній та у суміжних приміщеннях, що може привести до погіршення технічного стану квартир. Масове відключення споживачів від системи центрального опалення (зниження теплового навантаження) може спричинити до неможливості роботи колективного обладнання у такому режимі. У разі відмови споживача від користування послугами з теплопостачання він має право розірвати договір та вимагати відключення відповідних мереж, але при цьому не повинні порушуватись санітарно-гігієнічні, теплотехнічні вимоги та експлуатаційні показники інших квартир багатоквартирних житлових будинків. Споживач повинен виконати заходи щодо забезпечення в суміжних приміщеннях вимог СНиП 2.04.05-91 "Отопление, вентиляция, кондиционирование", СНиП П-3-79 "Строительная теплотехника", СНиП 2.08.01-89 "Жилые здания". Ці заходи повинні бути узгоджені власником будинку, експлуатаційними службами, регіональними проектним інститутом та місцевими органами виконавчої влади".

Відповідно до проектної документації на будинок № 13 за адресою м. Запоріжжя, вул. Лахтінська, нежитлові приміщення, що належали відповідачу у цій справі в спірний період, приєднані до загальної системи опалення.

Згідно із планом опалення підвалу будинку № 13 за адресою м. Запоріжжя, вул. Лахтінська, проходять 33 опалювальних стояка, а також загальний трубопровід опалення на будинок.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що жодних належних та допустимих доказів того, що належне відповідачу на праві власності приміщення за адресою м. Запоріжжя, АДРЕСА_1 станом на період з жовтня 2017 року по квітень 2018 року (на час, за який позивач просить стягнути плату за теплопостачання) було відключено від систем центрального опалення багатоквартирного житлового будинку, а також доказів підтверджуючих, що таке відключення було узгоджено в установленому законом порядку, зокрема, з балансоутримувачем будинку - ЖБК № 166 "Автомобіліст-4", суду не було надано.

Також під час розгляду справи відповідач не повідомив суд першої інстанції про наявність підстав, які б перешкоджали йому в наданні таких доказів.

Місцевим господарським судом правомірно враховано, що відповідач неодноразово ігнорував вимоги теплопостачальної організації надати доступ до приміщення для виконання представниками теплопостачальної організації обстеження на предмет наявності теплового обладнання в нежитловому приміщенні.

Крім того, самовільне відключення від системи централізованого теплопостачання не є підставою для звільнення від плати за послуги, що відповідає правовим висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 6-1192цс15.

Підведення централізованого опалення до стояка в межах нежитлового приміщення свідчить про надання позивачем відповідних послуг.

Апеляційний господарський суд також погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивач виконав свої зобов`язання відносно надання послуг з централізованого опалення, а відповідач, незалежно від споживання цієї послуги або відмови від її споживання, зобов`язаний її сплатити.

Щодо нарахування позивачем відповідачу за період з жовтня 2017 року по квітень 2018 року плати за наді послуги з централізованого опалення у сумі 150 920,57 грн. апеляційний господарський суд враховує наступне.

У зв`язку з тим, що об`єкт споживання теплової енергії відповідача має спільне з будинком підключеним до теплової мережі позивача, то факт отримання теплоносія підтверджується рішеннями про початок та закінчення опалювальних сезонів 2017-2018 років відповідно до яких Концерном "МТМ" було розпочато і закінчено опалювальний сезон в м. Запоріжжі.

Рішення про початок та закінчення опалювального сезону у м. Запоріжжя приймає виконавчий комітет Запорізької міської ради.

Опалювальний сезон 2017-2018 років у м. Запоріжжя: розпочався з 24.10.2017 року відповідно до рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 20.10.2017 № 617; закінчився 05.04.2018 року відповідно до рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 04.04.2018 року № 151.

Матеріали справи свідчать, що позивачем протягом спірного періоду складались акти приймання-передачі теплової енергії надання послуг з централізованого постачання гарячої води та рахунки на оплату зазначених послуг, які направлялися на адресу відповідача засобами поштового зв`язку, про що свідчать залучені до матеріалів справи відповідні списки (реєстри) на відправлення листів та фіскальні чеки.

При здійсненні нарахування вартості опалення відповідачу у спірний період позивач керувався наступним:

- тим, що житловий будинок № 13 по вул. Лахтінській оснащено приладом обліку теплової енергії;

- пунктом 23 Правил користування тепловою енергією (затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 3 жовтня 2007 року № 1198), згідно з яким розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку;

- Нормами та вказівками по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні, які затверджені Державним комітетом України по житло-комунальному господарству (КТМ 204 України 244-94 від 1998 року), відповідно до яких розподіл теплової енергії спожитої будинковим приладом обліку позивачем здійснюється пропорційно договірним навантаженням, з урахуванням годин роботи теплового обладнання споживачів;

- рішенням виконавчого комітету № 428 від 11.08.2017 року "Про затвердження норм споживання теплової енергії на 1 кв. м. загальної площі на опалення багатоквартирних будинків м. Запоріжжя, в яких розташовані населення, бюджетні, релігійні та інші споживачі теплової енергії та порядок розподілу обсягів теплової енергії між житловими і нежитловими приміщеннями багатоквартирних будинків м. Запоріжжя при наявності будинкових засобів обліку теплової енергії".

Відповідач зобов`язання по оплаті наданих послуг з теплопостачання не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість за період з жовтня 2017 року по квітень 2018 року.

Відповідно до розрахунку позивача, доданих актів приймання-передачі теплової енергії (надання послуг з централізованого постачання гарячої води) та рахунків, стягненню з відповідача підлягають надані послуги в розмірі 150 920,57 грн.

Оцінивши представлені документальні докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем правомірно нараховано до сплати за надання послуг з централізованого постачання гарячої води відповідачу 150 920,57 грн. за спірний період.

З огляду на викладене та враховуючи, що відповідач належними та допустимими доказами не довів того, що він не споживав послуги та не є споживачем в розумінні Закону України "Про житлово-комунальні послуги", Закону України "Про теплопостачання", вимоги позивача про стягнення з відповідача 150 920,57 грн. вартості теплової енергії є обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню судом.

Судом першої інстанції правомірно не взяті до уваги посилання відповідача на встановлені рішенням господарського суду Запорізької області від 21.05.2007 року у справі № 20/167д/07 обставини з огляду на те, що вони стосувались обґрунтованості вимог позивача щодо укладення договору купівлі-продажу теплової енергії між сторонами у 2007 року, а не щодо того чи мало місце бездоговірне споживання теплової енергії у період з жовтня 2017 року по квітень 2018 року.

Доводи апеляційної скарги не спростовуються висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні. Водночас апеляційний господарський суд погоджується із доводами позивача, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу, як такими, що узгоджуються з обставинами справи та нормами матеріального і процесуального права.

3.4. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

З огляду на зазначене та відсутність порушень норм матеріального та процесуального права при прийнятті судом першої інстанції оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та залишення без змін рішення місцевого господарського суду.

Керуючись статтями 275-282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Христенка Олександра Георгійовича - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 28.01.2020 року у справі № 908/1944/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя І.О. Вечірко

Суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Ю.Б. Парусніков