ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2020 року м. Дніпро Справа № 904/6028/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кощеєва І.М. ( доповідач )

суддів: Чус О.В., Подобєда І.М.

розглянувши у порядку письмового провадження

без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Суворовець"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.02.2020 р.

( суддя Євстигнеєва Н.М., м. Дніпро, повний текст рішення 04.02.2020 р.) у справі

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія

"Нафтогаз України",

м. Київ

до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Суворовець",

м. Дніпро

про стягнення заборгованості у розмірі 13 518,82 грн.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом, яким просить стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Суворовець" заборгованість у розмірі 13 518,82 грн., з яких: пеня у розмірі 8 783,79 грн., 3 % річних у розмірі 1 448,84 грн. за період прострочки з 26.11.2016 р. по 09.07.2017 р. та інфляційні втрати, за період лютий-червень 2017 року, в розмірі 3 286,19 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем умов договору № 4563/1617-ТЕ-4 постачання природного газу від 02.09.2016 р., в частині повної та своєчасної оплати за поставлений природний газ.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 04.02.2020 р. позов Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Суворовець" про стягнення 13 518,82грн. задоволено повністю - стягнуто з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Суворовець" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" пеню у розмірі 8 783 грн. 79 коп., 3 % річних у розмірі 1 448 грн. 84 коп., інфляційні втрати у розмірі 3 286 грн.19 коп., витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1 921 грн.00 коп.

Аргументуючи судове рішення, господарський суд першої інстанції дійшов висновку, що Відповідач у спірному періоді несвоєчасно і не у повному обсязі оплачував рахунки за поставлений природний газ за договором від 02.09.2016 р. Зважаючи на прострочення оплати, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення спірних сум пені, інфляційних втрат і 3 % річних.

Не погодившись із вказаним рішенням, Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Суворовець" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Скаржник в своїх доводах та запереченнях посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано, що оплату газу за період з жовтня 2016 по березень 2017 року здійснено на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 20 від 11.01.2005 р., за квітень 2017 року - на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 332 від 18.05.2017 р. та за період з квітня по вересень 2017 року - на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002 р.. Тобто, Скаржник вказує на те, що всі взаєморозрахунки за придбаний природний газ були здійснені не власними коштами Відповідача, а через процедуру встановлену Постановами Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 р. № 20, від 04.03.2002 р. № 256 та від 18.05.2017 р. № 332, якою передбачено, що пільги та субсидії не є коштами суб`єкта господарювання та автоматично перераховуються із спеціальних рахунків.

При цьому Скаржник зазначає, що враховуючи той факт, що відшкодування коштів на пільги та субсидії здійснюється із Державного бюджету України за спеціальною процедурою та такі кошти не є коштами суб`єкта господарювання, а безпосередньо перераховуються на рахунок газопостачальної організації, то Відповідач не є таким, що фактично прострочив виконання грошового зобов`язання, оскільки кошти пільг та субсидій не є власністю Відповідача, що є безумовною підставою у відмові в задоволенні позовних вимог Позивала щодо стягнення трьох відсотків річних та інфляційних витрат.

Скаржник наголошує на тому, що держава взяла на себе бюджетне зобов`язання щодо відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних із газопостачанням населення, яке користується субсидіями та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.

Скаржник зазначає, що незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава буде компенсувати за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного) законодавства, і застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови, оскільки Сторони, шляхом підписання п. 6.1. Договору погодили, що держава може виконати зобов`язання з оплати придбаного природного газу в розмірі наданих пільг та субсидій в силу прийнятих підзаконних нормативних актів, а правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині ( у розмірі отриманих пільг та субсидій населенням на відповідній території діяльності відповідача ) зазнають імперативного регулюючого впливу держави, якою приймаються законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг та субсидій.

Від Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Товариство просить суд рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.02.2020 р. у справі № 904/6028/19 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

В обґрунтування своїх доводів, Товариство посилається на те, що всі розрахунки за Договором здійснювались без укладання спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків, сплачені коштами Відповідача, частина з яких була перенесена як переплата з іншого Договору, відповідно до листів Відповідача ( що наявні в матеріалах справи ), а інша частина сплачена Відповідачем самостійно, що підтверджується виписками по рахунку Позивача ( що додані до позовної заяви та наявні в матеріалах справи ).

Товариство вказує на те, що умовами Договору сторони погодили, що укладання спільних протокольних рішень, договору про організацію взаєморозрахунків в будь-якому випадку не змінює строків, порядку розрахунків, а внесення змін до спірного Договору має відбуватись лише шляхом укладання окремої додаткової угоди. Вказані умови Договору є дійсними та не оспорювались у судовому порядку. А відтак, на думку Товариства, посилання Відповідача на постанову КМУ від 11.05.2005 р. № 20 є такими, що суперечать умовам Договору, принципу обов`язковості виконання договірних зобов`язань.

Позивач наголошує, що виділення коштів з державного бюджету на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату природного газу, послуг теплопостачання можливе лише за умови власного волевиявлення надавача послуг ( Відповідача ) щодо використання бюджетних коштів на погашення заборгованості за Договором, однак не позбавляє Відповідача від відповідальності перед Позивачем у вигляді стягнення пені, 3% річних, інфляційних втрат ( висновки Верхового Суду, викладені в п. 33 постанови від 12.03.2019 р. по справі № 910/3657/18).

Автоматизованою системою документообігу Центрального апеляційного господарського суду для розгляду даної справи було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Кощеєв І.М. ( доповідач ), судді - Кузнецова І.Л., Чус О.В.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.03.2020 р. апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Суворовець" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.02.2020 р. у справі № 904/6028/19 залишено без руху, надано апелянту строк 10 днів з дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків, а саме: надати суду заяву про поновлення пропущеного процесуального строку на подання апеляційної скарги з відповідними доказами та обґрунтуванням інших поважних причин такого пропуску.

Згідно з ч. 1 ст. 247 ГПК України у порядку спрощеного провадження розглядаються малозначні справи.

Ч. 13 ст. 8 ГПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ч. 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Ч. 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

При розгляді цієї справи колегія суддів враховує, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України, і розглядає справу без повідомлення учасників справи.

Після усунення недоліків апеляційної скарги, ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.04.2020 р. поновлено строк на подання апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Суворовець" у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Розпорядженням керівника апарату суду від 22.06.2020 р., у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Кузнецової І.Л., відповідно до п. 2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Центральному апеляційному господарському суді, затверджених рішенням, оформленим протоколом зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду № 2 від 08.10.2018 р. зі змінами, призначено проведення автоматичної зміни складу колегії суддів.

Автоматичною системою документообігу для розгляду справи визначено суддю-доповідача Кощеєва І. М. у складі колегії суддів: Чус О.В., Подобєда І.М.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 23.06.2020 р. колегією суддів у складі: судді-доповідача Кощеєва І. М. у складі колегії суддів: Чус О.В., Подобєда І.М., апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Суворовець" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.02.2020 р. у справі № 904/6028/19 прийнято до свого провадження.

Ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Переглядаючи у апеляційному порядку оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг та на підставі встановлених фактичних обставин справи, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення господарського суду залишити без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 02.09.2016 р. між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" ( Постачальник ) та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Суворовець" ( Споживач ) укладено Договір № 4563/1617-ТЕ-4 постачання природного газу, відповідно до п.1.1. якого Постачальник зобов`язується поставити Споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а Споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.

Відповідно до п. 1.2. договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

За цим договором може бути поставлений природний газ власного видобутку ( природний газ, видобутий на території України та/або імпортований природний газ ( за кодом згідно з УКТЗЕД 2711 21 00 00, ввезений ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на митну територію України ) ( п.1.3. договору ).

Згідно п. 2.1. договору Постачальник передає Споживачу з 01.10.2016 р. по 31.03.2017 р. ( включно ) природний газ обсягом до 143 тис.куб.метрів.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 р. № 226 "Деякі питання акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" перейменовано в АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

В ході розгляду справи в суді першої інстанції встановлено, що на виконання умов зазначеного Договору, Позивач передав у власність Відповідача природний газ на загальну суму 879 223,31 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу: Акт від 31.10.2016 р. на суму 79 508,87 грн. ( за жовтень 2016 року ); Акт від 30.11.2016 р. на суму 121 424,94 грн. ( за листопад 2016 року ); Акт від 31.12.2016 р. на суму 169 140,94 грн. ( за грудень 2016 року ), Акт від 31.01.2017 р. на суму 171 922,3 грн. ( за січень 2017 року ), Акт від 28.02.2017 р. на суму 147 204,38 грн. ( за лютий 2017 року ), Акт від 31.03.2017 р. на суму 85 551,95 грн. ( за березень 2017 року ), Акт від 30.04.2017 р. на суму 18 461,34 грн. ( за квітень 2017 року ), Акт від 31.05.2017 р. на суму 24 320,57 грн. ( за травень 2017 року ),Акт від 30.06.2017 р. на суму 18 722,27 грн. ( за червень 2017 року ), Акт від 31.07.2017 р. на суму 16 783,03 грн. ( за липень 2017 року ), Акт від 31.08.2017 р. на суму 10 597,62 грн. ( за серпень 2017 року ), Акт від 30.09.2017 р. на суму 15 585,1грн. ( за вересень 2017 року ).

Факт отримання природного газу у відповідних обсягах Відповідачем не оспорюється.

Відповідно до п. 6.1 Договору, оплата за газ здійснюється Відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100 % оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа ( включно ) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Сторони погодили, що з урахуванням п. 11.3 цього Договору укладення договорів про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 р. № 20 "Про затвердження порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання не змінює строків та умов розрахунків за цим договором.

П. 11.3. договору передбачено, що, зокрема: усі зміни і доповнення до цього договору оформлюються письмово у формі додаткового договору або додаткової угоди про внесення змін до цього договору та підписуються уповноваженими представниками сторін; сторони погодили, що зміни до цього договору, викладені не у формі додаткового договору або додаткової угоди про внесення змін до цього договору, не можуть бути застосовані до відносин сторін за цим договором; договір про організацію взаєморозрахунків, спільне протокольне рішення не вносять змін до цього договору та можуть бути застосовані до відносин за цим договором тільки після підписання сторонами окремого додаткового договору або додаткової угоди про внесення змін до цього договору; будь-які спільні протокольні рішення, в тому числі про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, підписані сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 р. № 20, протоколи нарад, протоколи нарад, дво-та багатосторонніх зустрічей, листування між сторонами: не можуть бути використані для внесення змін до цього договору; можуть бути застосовані до відносин за цим договором тільки після підписання сторонами окремого додаткового договору або додаткової угоди про внесення змін до цього договору".

Договором передбачено, що строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором ( строк позовної давності ), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років ( п. 10.3. договору ).

За невиконання або неналежне виконання умов договору сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України та договором ( п. 8.1. договору ).

Відповідно до п. 8.2. договору, у разі прострочення Споживачем оплати згідно п. 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити Постачальнику пеню в розмірі 21 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Відповідно до п. 8.2 договору - в редакції додаткової угоди № 2 від 02.09.2016 р. у разі прострочення Споживачем оплати згідно п. 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити Постачальнику пеню в розмірі 16,4 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Нарахування пені не здійснюється Постачальником на суми оплат, проведені Споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 р. № 20.

Місцевим господрським судом встановлено, що Відповідач виконав свої зобов`язання з оплати вартості поставленого природного газу, але з порушенням встановленого договором строку.

Виконання з порушенням Відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки природного газу ( не вчасне розрахування за поставлений природний газ ) стало підставою звернення Позивача з позовом до суду про стягнення 8 783,79 грн. пені, 1 448,84 грн. 3% річних, 3 286,19 грн. інфляційних втрат за період прострочення.

Виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими Господарським кодексом України та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (ч. 1 ст. 199 ГК України).

Штрафними санкціями відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст. 548 Цивільного кодексу України). Виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (ч. 6 ст.231 ГК України).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Тому період обчислення пені починається з наступного дня після дати, в якій зобов`язання з оплати мало бути виконано.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 343 ГК України та ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не перевищує подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня.

Оскільки положення договору не містять вказівки на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановленого в ст.232 ГК України, то нарахування штрафних санкцій припиняється зі спливом 6 місяців.

За приписами статей 525, 526 ЦК України , зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Зобов`язання припиняється на підставах, встановлених законом, зокрема, виконанням, здійсненим належним чином; звертаючись до суду з позовом, позивач у певній процедурній формі реалізує надану йому статтею 16 Цивільного кодексу України можливість захистити свої цивільні права та інтереси в суді.

За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційні втрати і 3% річних за своєю правовою природою не мають характеру штрафних санкцій, а є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові ( наведена правова викладена у постановах Верховного Суду від 05.07.2018 р. у справі № 905/978/17, від 11.05.2018 р. у справі №922/3087/17 та від 26.04.2018 р. у справі № 910/11857/17).

В основу оскаржуваного рішення покладено висновок місцевого господарського суду про наявність передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення місцевого суду скасувати та прийняти в цій частині нове рішення про відмову у задоволені позову. При цьому, матеріали справи не містять заперечень Відповідача проти обґрунтованості здійсненого Позивачем розрахунку шляхом подання до суду відповідного контррозрахунку.

Ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, погоджується з висновками суду попередньої інстанції про наявність підстав для задоволення позову з огляду на таке.

За твердженнями Скаржника викладеними в апеляційній скарзі всі кошти щодо оплати за договором були сплачені Позивачу відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 р. № 20, від 04.03.2020 р. № 256 та від 18.05.2017 р. № 332.

Відповідно до п. 7 Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 р. № 20 (чинного в спірний період), для проведення розрахунків відповідно до цього Порядку всі учасники відкривають рахунки в органах Казначейства, крім енергопостачальних компаній. державного підприємства "Енергоринок", які проводять розрахунки за спожиту електроенергію через поточні рахунки із спеціальним режимом використання, відкриті в уповноваженому банку.

Розрахункове обслуговування цих рахунків здійснюється на умовах, визначених договором, що укладається між органами Казначейства та суб`єктами підприємницької діяльності.

Розрахунки проводяться на підставі актів звіряння або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів ( товарів, послуг ), і спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками таких розрахунків.

За твердженням Позивача ( не спростованим Відповідачем ) всі розрахунки за Договором здійснювались без укладання спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків, а всі кошти, що були оплачені Відповідачем за Договором були сплачені коштами останього, частина з яких була перенесена як переплата з іншого Договору, відповідно до листів Відповідача ( що наявні в матеріалах справи ), а інша частина сплачена Відповідачем самостійно, що підтверджується виписками по рахунку Позивача ( що додані до позовної заяви та наявні в матеріалах справи ).

Разом із цим, умовами Договору, зокрема п. 6.1., Сторони визначили, що оплата за газ здійснюється Покупцем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця купівлi-продажу газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

В п. 6.1. Договору сторони погодили, що з урахуванням п. 21.3 цього Договору, укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 р. № 20 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, не змінює строків та умов розрахунків за ним договором.

Отже, умовами Договору сторони погодили, що укладання спільних протокольних рішень, договору про організацію взаєморозрахунків в будь-якому випадку не змінює строків, порядку розрахунків, а внесення змін до спірного Договору має відбуватись лише шляхом укладання окремої додаткової угоди.

Так, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту - ст. 527 ЦК України.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами - ст. 629 ЦК України.

Матеріали справи підтверджують факт порушення з боку Відповідача умов Договору в частині своєчасного розрахунку за отриманий газ.

Відповідно до п.1 постанови КМУ від 11.01.2005 р. № 20 цей Порядок визначає механізм перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату, зокрема, природного газу, послуг тепло, водопостачання і водовідведення.

Предметом спільних протокольних рішень є, відповідно до Розділу 1, організація проведення Сторонами; взаєморозрахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 р. № 20, яка не містять імперативних вимог щодо порядку проведення розрахунків за природний газ, обмежені сферою відносин саме з перерахунку субвенцій.

Розділом 2 Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженим Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерством фінансів України від 03.08.2015 р. № 493/688, встановлені певні строки для підготування та укладання протокольних рішень. Крім того, саме Відповідач надає державному органу наявну інформацію, розрахунки щодо необхідного розміру субвенцій. Отже, підготовка документів, укладання протокольного рішення залежить виключно від своєчасності та оперативності дій Відповідача.

При цьому, виділення коштів з державного бюджету на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату природного газу, послуг теплопостачання можливе лише за умови власного волевиявлення надавача послуг ( Відповідача ) щодо використання бюджетних коштів на погашення заборгованості за Договором, однак не позбавляє Відповідача від відповідальності перед Позивачем у вигляді стягнення пені. 3% річних, інфляційних втрат ( висновки Верхового Суду, викладені в п. 33 постанови від 12.03.2019 р. по справі № 910/3657/18 ).

П. 8 Порядку № 256 визначено, що отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби, для здійснення відповідних видатків.

Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють протягом двох операційних днів розрахунки з постачальниками відповідних послуг і ведуть облік за видами пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг теплопостачання і т. д.

Наведене свідчить, що Порядок № 256 регулює розрахунки між головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів та постачальниками послуг (Відповідач) в частині виділення пільг та житлових субсидій населенню на оплату природного газу.

І лише після отримання таких коштів, Відповідач перераховує їх на рахунки продавця без участі останнього у погодженні їх сум.

Із Порядку не вбачається також умов, щодо зміни порядку та строків здійснення розрахунків між сторонами договору, а встановлюється виключно порядок визначення сум щодо пільг та субсидій населенню на оплату природного газу та послуг теплопостачання, що можуть бути відшкодовані з державного бюджету, та порядок їх зарахування на рахунки постачальника цих послуг.

Згідно з ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За приписами ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як передбачено ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи ( ст. 78 ГПК України ).

Колегія суддів зазначає, що належних та допустимих доказів у розумінні ст. ст. 76, 77 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі, Скаржник не надав.

Згідно ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

При цьому, відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку доказам та вирішуючи питання про їх прийнятність, суд виходить з критеріїв їх належності, допустимості, достовірності та достатності.

Надання оцінки доказам є виключною компетенцією суду. При цьому, суд повинен оцінити всі докази, що містять інформацію, яка входить в предмет доказування та впливають на правильне вирішення справи.

Колегія суддів зауважує, що місцевий господарський суд всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини справи, правильно визначив характер спірних правовідносин та застосував норми матеріального права при ухваленні оскаржуваного рішення.

Одночасно колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що в процесі розгляду справи господарським судом, Відповідач не надав відзив на позовну заяву, тому суд першої інстанції правильно прийняв рішення за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 161 ГПК України, заявою по суті справи, зокрема, є відзив на позовну заяву.

Відповідно до ст. 165 ГПК України, у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. Відзив повинен містити перелік документів та інших доказів, що додаються до відзиву, та зазначення документів і доказів, які не можуть бути подані разом із відзивом, із зазначенням причин їх неподання. Якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього. Копія відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду.

До відзиву додаються, зокрема, докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 18.12.2019 р. по справі № 904/6028/19 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними матеріалами справи; відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Матеріалами справи підтверджується, що вказану ухвалу Відповідачем отримано 22.12.2019 р. При цьому, Відповідач у визначений місцевим господарським судом строк для подання відзиву не надав.

Також, а ні суду першої інстанції, а ні апеляційному суду не надано контррозрахунку суми заборгованості, із доказами на підтвердження неправильного нарахування Позивачем до стягнення сум, що свідчить про неналежне виконання з боку Відповідача процесуальних обов`язків.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Звертаючись з апеляційною скаргою, апелянт не спростував наведених висновків суду першої інстанції та не довів порушення норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права, як необхідної передумови для скасування прийнятого ним рішення.

Водночас колегія суддів погоджується з аргументами, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу, що ґрунтуються на встановлених місцевим господарським судом обставинах справи та відповідають нормам процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.

За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Суворовець" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.02.2020 р. у справі № 904/6028/19 залишити без змін.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на апелянта - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Суворовець".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню у зв`язку із малозначною справою, крім випадків передбачених ч. 2 п. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.В. Чус

Суддя І.М. Подобєд