ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" червня 2020 р. Справа№ 910/14696/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Поляк О.І.

Руденко М.А.

при секретарі Рибчич А В.

За участю представників:

від позивача: не з`явились

від відповідача: не з`явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіппо»

на рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2020, повний текст якої складений 24.02.2020

у справі № 910/14696/19 (суддя Стасюк С.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аргон»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіппо»

про стягнення 487 874,14 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача 487 874,14 грн. боргу за поставлену за договором № 208/191218-23/1г від 19.12.2018, але неоплачену продукцію.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.02.2020, повний текст якого складений 24.02.2020, у справі № 910/14696/19 позов задоволено.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що факт отримання продукції відповідачем і накладні на продукцію, надані позивачем на підтвердження своїх вимог, є підставами для виникнення обов`язку у відповідача здійснити розрахунки за отриману продукцію.

При цьому суд першої інстанції не взяв до уваги заперечення відповідача про те, що лише частина спірної продукції, а саме продукція торгової марки «АЯ», загальною вартістю 101 818,33 грн. була поставлена за спірним договором, а решта продукції, на загальну суму 386 055,81 грн., не відноситься до торгової марки «АЯ» і, відповідно, була поставлена за договором поставки № 010414-08/1п від 01.04.2014 та договором про заміну сторони у зобов`язанні від 19.12.2018, зазначивши, що жодна з видаткових накладних, по яких заявлено стягнення, не має посилання на договір поставки № 010414-08/1п від 01.04.2014, на який вказує відповідач як на підставу здійснення поставки продукції, що не відноситься до торгової марки «АЯ», а відтак, у суду не має вмотивованих підстав для висновку, що частина продукції була поставлена позивачем відповідачу згідно іншого договору, з іншими строками та порядком проведення розрахунків за поставлену продукцію, на який посилається відповідач.

Також суд першої інстанції не прийняв посилання відповідача на те, що на виконання своїх зобов`язань за Договором ним було перераховано на рахунки позивача грошові кошти у загальному розмірі 59 563,40 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 24682 від 13.08.2019, на суму 30 000,00 грн.; № 22852 від 01.08.2019 на суму 20 000,00 грн. та № 24160 від 09.08.2019 на суму 9 563,40 грн., копії яких додані відповідачем до матеріалів справи, вказавши на те, що в зазначених платіжних дорученнях у графі «Призначення платежу» вказано «За кетчуп ТМ АЯ згідно Договору № 191218-23/1г від 19.12.2018», без посилання на видаткові накладні, за якими була поставлена ця продукція, чи період, в якому здійснювалися поставки.

При цьому суд першої інстанції врахував, що згідно акта звірки розрахунків № 27396 від 31.08.2019, визнана відповідачем заборгованість перед позивачем станом на 01.08.2019 становила 664 695,25 грн., тоді як станом на 31.08.2019 заборгованість була в розмірі 584 752,62 грн., що значно перевищує розмір заявлених позовних вимог. Тобто, відповідач протягом серпня 2019 року перерахував позивачу грошові кошти в сумі 121 689,05 грн., в тому числі 59 563,40 грн. за вказаними вище платіжними дорученнями без конкретизації періоду, в якому було поставлено продукцію, на оплату якої були перераховані зазначені кошти.

Не погоджуючись з рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Гіппо» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2020 у справі № 910/14696/19 в частині стягнення 445 619,21 грн. заборгованості за поставлену продукцію та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у цій частині.

У апеляційній скарзі відповідач зазначив про те, що рішення в оспорюваній частині є незаконним та необґрунтованим, оскільки при його ухваленні судом першої інстанції було неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, та не доведено обставини, які суд першої інстанції визнав встановленими, а також невірно здійснено розрахунок сум до стягнення.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач послався на ті ж самі обставини, що й під час розгляду справи в суді першої інстанції, а саме на те, що позивач поставив відповідачу продукцію під торговою маркою «АЯ», поставку якої передбачено договором № 208/191218-23/1г від 19.12.2018, з посиланням на вказаний договір лише по накладних № АР-0003839 від 20.06.2019 на суму 9 563,40 грн., № АР-0003649 від 11.06.2019 на суму 27 919,33 грн., № АР-0004353 від 16.07.2019 на суму 7 245,00 грн., № АР-0004354 від 16.07.2019 на суму 16 228,80 грн., № АР-0002638 від 24.04.2019 на суму 16 228,80 грн., № АР-0003206 від 21.05.2019 на суму 24 633,00 грн.; що загальна вартість вказаної продукції становить 101 818,33 грн.; що вся інша продукція на загальну суму 386 055,81 грн., яка була поставлена відповідно до інших накладних, на які посилається позивач, не є продукцією торгової марки «АЯ» і відповідно, була поставлена згідно договору поставки № 010414-08/1п від 01.04.2014 та договору про зміну сторони у зобов`язаннях по договору поставки № 010414-08/1п від 01.04.2014 та про внесення змін від 19.12.2018; що підставою поставки вказаної продукції зазначено «Без заказа», тобто не вказано договір поставки № 208/191218-23/1г від 19.12.2018; що станом на сьогодні, продукція, яка не відноситься до торгової марки «АЯ», реалізована клієнтам лише частково, а тому, відповідно до п. 5.4 договору поставки № 010414-08/1п від 01.04.2014, згідно з яким оплата за поставлений товар, сум у розмірах, понад ліміт встановлений в п. 5.4 даного договору здійснюється покупцем через 14 календарних днів з моменту реалізації покупцем товару своїм клієнтам шляхом безготівкового перерахунку на банківський рахунок постачальника, строк оплати по наданих позивачем видаткових накладних, згідно яких поставлялася продукція не торгової марки «АЯ», ще не настав.

Також відповідач зазначив, що за умовами Договору № 191218-23/1г від 19.12.2018 ним сплачено за продукцію марки «АЯ» на користь позивача 59 263,40 грн., тому відповідач має борг перед позивачем за вказаним договором у розмірі 42 254,93 грн. (101 818,33 - 59 563,40), а позовні вимоги в сумі 445 619,21 (487 874,14-42 254,93) грн. не визнає.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.04.2020 справа № 910/14696/19 передана на розгляд колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Зубець Л.П., Мартюк А.І.

У зв`язку з перебуванням головуючого судді Калатай Н.Ф. на лікарняному з 06.04.2020 по 10.04.2020, вирішити питання про відкриття апеляційного провадження чи залишення апеляційної скарги без руху у передбачені законодавством строки не виявилось можливим.

Ухвалою від 13.04.2020 колегією суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Зубець Л.П., Мартюк А.І.:

- відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіппо» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2020 у справі № 910/14696/19;

- встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 06.05.2020;

- справу № 910/14696/19 призначено до розгляду на 20.05.2019 о 14:20;

- сторонам роз`яснено, що відповідно до приписів ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (ч. 1); заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2);

- доведено до відома учасників справи, що явка їх представників в судове засідання не є обов`язковою;

- звернуто увагу учасників справи на можливість розгляду справи № 910/14696/19 за відсутності їх представників за наявними у справі матеріалами у разі подання відповідних клопотань.

13.05.2020 до суду від відповідача надійшло клопотання від 13.05.2020 № 01-05/182, в якому відповідач, враховуючи те, що на даний час постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» встановлений карантин, з огляду на що Кабінетом Міністрів України прийнято рішення щодо обмеження пасажирських перевезень та введено заборону залізничних авіа- та автобусних міжміських та міжобласних перевезень, та те, що фактичною адресою відповідача є місто Луцьк, де і перебувай його уповноважений представник, просить відкласти розгляд справи та призначити судове засідання після закінчення карантину.

У судове засідання 20.05.2020 позивач та відповідач представників не направили.

Ухвалою від 20.05.2020 у справі № 910/14696/19 клопотання ТОВ «Гіппо» про відкладення розгляду справи задоволено частково, розгляд апеляційної скарги ТОВ «Гіппо» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2020 у справі № 910/14696/19 відкладено до 17.06.2020 о 14:40, учасників справи повідомлено, що неявка їх представників в судове засідання не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги.

16.06.2020 до суду від відповідача надійшло клопотання від 15.06.2020 № 01-05/241, в якому відповідач, з посиланням на те, що постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» встановлений карантин який на даний час триває, що Кабінетом Міністрів України прийнято рішення щодо обмеження пасажирських перевезень та введено заборону залізничних авіа- та автобусних міжміських та міжобласних перевезень, що фактичною адресою відповідача є місто Луцьк, де і перебувай його уповноважений представник, що відповідач має намір взяти участь в судовому засіданні при розгляду справи, просить продовжити строк розгляду справи на строк не менший, ніж строк карантину, визнати неявку відповідача в судове засідання поважною та відкласти розгляд справи на строк, не менший, ніж строк карантину.

Розпорядженням № 09.1-08/1705/20 від 16.06.2019, у зв`язку з перебуванням суддів Зубець Л.П., Мартюк А.І., які не є головуючими суддями (суддями-доповідачами), у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/14696/19.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.06.2020 справа № 910/14696/19 передана на розгляд колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Руденко М.А., Поляк О.І.

Ухвалою від 17.06.2020 колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Руденко М.А., Поляк О.І. прийнято до свого провадження апеляційну Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіппо» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2020 у справі № 910/14696/19.

В судове засідання позивач та відповідач представників не направили.

Щодо клопотання відповідача про відкладення розгляду справи колегія суддів зазначає про таке

Частиною 11 ст. 270 ГПК України, яка визначає порядок розгляду апеляційної скарги, встановлено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

З матеріалів справи слідує, що місцезнаходженням відповідача у справі є місто Київ, що виключає труднощі для направлення вказаної особою представника для участі в судовому засіданні.

Також колегія суддів зазначає про таке.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 № 540-ІХ статтю 197 ГПК України доповнено новою частиною (частиною четвертою) наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Підтвердження особи учасника справи здійснюється із застосуванням електронного підпису, а якщо особа не має такого підпису, то у порядку, визначеному Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», або Державною судовою адміністрацією України.»

При цьому ст. 197 ГПК України надає учасникам судового процесу право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні іншого суду.

Згідно з ч. 2 ст. 197 ГПК України учасник справи подає заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщена суду не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. Копія заяви в той самий строк надсилається іншим учасникам справи.

Судове засідання 17.06.2020, призначено ухвалою суду від 20.05.2020, яку відповідач одержав 26.05.2020 згідно з повідомленнями про вручення поштового відправлення за кодом 711, а відтак, не був позбавлений права взяти участь в судовому засіданні, призначеному на 17.06.2020, в режимі відеоконференції, на власний вибір, або поза межами суду або у приміщенні іншого суду, проте вказаним правом у порядку, встановленому законом, не скористався, а відтак, колегія суддів не вважає причини неявки представника відповідача в судове засідання поважними.

До того ж участь представників у судовому засіданні не визнана обов`язковою, а власну правову позицію відповідач виклав у апеляційній скарзі.

Станом на 17.06.2020 до Північного апеляційного господарського суду відзивів на апеляційну скаргу та інших клопотань від учасників справи не надходило.

Позивач та відповідач представників у судове засідання не направили, позивач про причини неявки суду не повідомив.

Враховуючи належне повідомлення всіх учасників про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, а також те, що явка представників учасників в судове засідання не визнана обов`язковою, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги у відсутність представників судового процесу за наявними матеріалами апеляційного провадження.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, з урахуванням правил ст. ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила таке.

19.12.2018 позивач як постачальник та відповідач як покупець уклали договір № 208/191218-23/1г з протоколом розбіжностей (далі Договір від 19.12.2018) (а.с. 20-27), згідно з п. 1.1. якого позивач зобов`язався виробити, упакувати, промаркувати та передати продукцію під торговою маркою «АЯ» (ТМ «АЯ») у власність відповідача, а відповідач - прийняти та оплатити поставлену продукцію в строки та на умовах, передбачених договором.

Пунктом 3.1 Договору від 19.12.2018 передбачено, що поставка продукції під ТМ «АЯ» здійснюється окремими партіями згідно заявок відповідача на поставку продукції.

Позивачем заявлено до стягнення 487 874,14 грн. за продукцію, поставлену за видатковами накладними в кількості 24 штук, копії яких додані до позовної заяви (а.с. 28-51), з яких:

- за 12 видатковими на загальну суму 215 583,87 грн. - з посиланням як на підставу поставки на Договір від 19.12.2018:

№ АР-0004953 від 15.08.2019 на суму 15 560,16 грн.,

№ АР-0004807 від 07.08.2019 на суму 26 186,26 грн.,

№ АР-0004354 від 16.07.2019 на суму 16 228,80 грн.,

№ АР-0004353 від 16.07.2019 на суму 7 245,00 грн.,

№ АР-0004352 від 16.07.2019 на суму 19 191,54 грн.,

№ АР-0004351 від 16.07.2019 на суму 4 927,20 грн.,

№ АР-0004059 від 02.07.2019 на суму 26 449,61 грн.,

№ АР-0003941 від 25.06.2019 на суму 5 286,24 грн.,

№ АР-0003839 від 20.06.2019 на суму 9 563,40 грн.,

№ АР-0003813 від 18.06.2019 на суму 40 728,88 грн.,

№ АР-0003649 від 11.06.2019 на суму 27 919,33 грн.,

№ АР-0003648 від 11.06.2019 на суму 16 297,45 грн.,

- за 12 видатковими накладними на загальну суму 272 290,27 грн. - з відміткою «Без заказа»:

№ АР-0003526 від 04.06.2019 на суму 14 865,97 грн.,

№ АР-0003404 від 29.05.2019 на суму 14 007,94 грн.,

№ АР-0003207 від 21.05.2019 на суму 3 789,00 грн.,

№ АР-0003206 від 21.05.2019 на суму 24 633,00 грн.,

№ АР-0003048 від 14.05.2019 на суму 7 797,43 грн.,

№ АР-0002929 від 07.05.2019 на суму 11 406,18 грн.,

№ АР-0002803 від 02.05.2019 на суму 55 080,00 грн.,

№ АР-0002802 від 02.05.2019 на суму 12 432, 70 грн.,

№ АР-0002640 від 24.04.2019 на суму 92 695,14 грн.,

№ АР-0002638 від 24.04.2019 на суму 16 228,80 грн.,

№ АР-0002458 від 16.04.2019 на суму 16 760,66 грн.,

№ АР-0002272 від 10.04.2019 на суму 2 593,45 грн.

При цьому загальна сума вказаних накладних, як вірно зазначено судом першої інстанції, дорівнює 500 657,01 грн., проте позивач заявив до стягнення 487 874,14 грн., зменшивши вартість поставки за накладною № АР-0002272 від 10.04.2019 (15 376,32 грн.), з урахуванням наявних у цій накладній правок, до 2 593,45 грн., що є правом позивача.

Позивач вважає, що всі поставки були здійснені на виконання Договору від 19.12.2018.

Суд першої інстанції задовольнив позов у повному обсязі, з чим колегія суддів погоджується з огляду на таке.

Як слідує з матеріалів справи, відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог в частині стягнення з нього 445 619,21 грн. боргу за продукцію, поставлену за заявленими в позові видатковими накладними, посилаючись на те, що як на підставу вимог позивач послався на Договір від 19.12.2018, проте за вказаним договором передбачено поставку продукції ТМ «АЯ», тому відповідач визнає обґрунтованими лише вимоги про стягнення боргу за продукцію цієї марки, яку позивачем поставлено лише за шістьма з заявлених у позові видаткових накладних, - на загальну суму 101 818,33 грн.:

№ АР-0003839 від 20.06.2019 на суму 9 563,40 грн.,

№ АР-0003649 від 11.06.2019 на суму 27 919,33 грн.,

№ АР-0004353 від 16.07.2019 на суму 7 245,00 грн.,

№ АР-0004354 від 16.07.2019 на суму 16 228,80 грн.,

№ АР-0002638 від 24.04.2019 на суму 16 228,80 грн.,

№ АР-0003206 від 21.05.2019 на суму 24 633,00 грн.

Щодо зазначених обставин слід зазначити, що як слідує з вказаних шести накладних, лише за чотирма з них (№ АР-0003839 від 20.06.2019 на суму 9 563,40 грн., № АР-0003649 від 11.06.2019 на суму 27 919,33 грн., № АР-0004353 від 16.07.2019 на суму 7 245,00 грн., № АР-0004354 від 16.07.2019 на суму 16 228,80 грн.) на загальну суму 60 956,53 грн. поставку здійснено на підставі Договору від 19.12.2018, у той час як за двома (№ АР-0003206 від 21.05.2019 на суму 24 633,00 грн. та № АР-0002638 від 24.04.2019 на суму 16 228,80 грн.) - на загальну суму 40 861,80 грн. продукцію поставлено з відміткою «Без заказа».

Однак вказані обставини не завадили відповідачеві прийняти виконання позивачем зобов`язання на загальну суму 101 818,33 грн. у повному обсязі як належне і визнати позовні вимоги в цій частині як законні, з огляду на що, заперечення відповідача проти законності вимог позивача про стягнення з відповідача боргу за всю продукцію, поставлену за 12 видатковими накладними з посиланням як на підставу поставки на Договір від 19.12.2018, на загальну суму 215 583,87 грн. колегією суддів до уваги не приймаються.

Відповідно до ст. 526 ЦК України:

1. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

2. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Статтею 538 ЦК України встановлено:

1. Виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання;

2. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту.

Як слідує з матеріалів справи, позивачем поставлено відповідачу з посиланням на Договір від 19.12.2018 продукції на загальну суму 215 583,87 грн.

Відповідачем вказана продукція прийнята без зауважень і заперечень.

Доказів повернення вказаної продукції з підстав поставки не тієї торгової марки, яка обумовлена в п. 1.1 Договору від 19.12.2018, або виставлення претензій відповідачем позивачу з посиланням на вказані обставини матеріали справи не містять.

Згідно з ч. 1 ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що, незважаючи на те, що не вся продукція, на загальну суму 215 583,87 грн., яка поставлена з посиланням на Договір від 19.12.2018, відноситься до ТМ «АЯ», відповідачем вказані поставки прийняті як належне виконання позивачем своїх договірних зобов`язань, а відтак, відповідач, згідно зі звичаєм ділового обороту, який склався між сторонами, має виконати свої договірні зобов`язання і оплатити поставлену та прийняту продукцію відповідно до умов Договору від 19.12.2018.

Згідно з п. 4.2 Договору від 19.12.2018 відповідач зобов`язувався оплатити вартість кожної поставленої партії продукції протягом п`ятдесяти календарних днів з дати поставки товару.

Відповідно до п. 4.4 та п. 4.5 Договору від 19.12.2018 оплата продукції здійснюється відповідачем шляхом безготівкового перерахунку відповідної суми в гривнях на банківський рахунок позивача.

У матеріалах справи відсутні докази оплати відповідачем поставленої позивачем продукції на загальну суму 215 583,87 грн. у порядку, встановленому Договором від 19.12.2018.

Щодо доказів, наданих відповідачем на підтвердження часткової оплати продукції ТМ «АЯ» (за чотирма видатковими накладними на загальну суму 60 956,53 грн., поставка за якими здійснена позивачем з посиланням на Договір від 19.12.2018, та за двома видатковими накладними на загальну суму 40 861,80 грн., поставка за якими здійснена позивачем з відміткою «Без заказа», а всього на суму 101 818,33 грн. - прим.суду), слід зазначити таке.

Відповідач вказує на те, що за умовами Договору від 19.12.2018 платіжними дорученнями № 24682 від 13.08.2019, на суму 30 000,00 грн.; № 22852 від 01.08.2019 на суму 20 000,00 грн. та № 24160 від 09.08.2019 на суму 9 563,40 грн. ним сплачено на користь позивача 59 263,40 грн., тому відповідач має борг перед позивачем за вказаним договором у розмірі 42 254,93 грн. (101 818,33 - 59 563,40).

У решті заявлених вимог, на загальну суму 445 619,21 грн. (487 874,14-42 254,93), відповідач просить суд відмовити, зазначивши, що неповне з`ясування судом першої інстанції вказаних обставин призвело до помилкового висновку про розмір боргу за Договором від 19.12.2018.

Суд першої інстанції не прийняв вказані посилання відповідача і не врахував їх при вирішенні спору по суті, з чим колегія суддів погоджується з огляду на таке.

Зі змісту вказаних платіжних доручень слідує, що грошові кошти перераховувались відповідачем з призначенням платежу «За кетчуп ТМ АЯ згідно договору № 191218-23/1г від 19.12.2018», тобто без посилання на номери видаткових накладних, за якими була поставлена ця продукція, чи на період, в якому здійснювалися поставки, в той час як позов заявлений позивачем за конкретними видатковими накладними.

Як слідує з акта звірки розрахунків № 27396 від 31.08.2019 (а.с.105), визнана відповідачем заборгованість перед позивачем на 01.08.2019 становила 664 695,25 грн., тоді як станом на 31.08.2019 заборгованість була в розмірі 584 752,62 грн., що значно перевищує розмір заявлених позовних вимог.

З вказаного акту також слідує, що протягом серпня 2019 року відповідач перерахував позивачу грошові кошти в сумі 121 689,05 грн., в тому числі 59 563,40 грн. за вказаними вище платіжними дорученнями, без конкретизації номерів видаткових накладних, за якими продукцію поставлено і на оплату якої були перераховані зазначені кошти, та без зазначення дати її поставки.

Водночас доказів того, що позивачем відповідачу за умовами Договору від 19.12.2018 протягом періоду з 10.04.2019 по 15.08.2019 було поставлено продукції виключно на суму 215 583,87 грн., матеріали справи не містять.

За таких обставин, не може вважатися доведеним, що 59 563,40 грн. за вищезгаданими платіжними дорученнями відповідачем на виконання Договору від 19.12.2018 було оплачено саме ту продукцію, яка поставлялась позивачем за накладними, стягнення за якими є предметом позову в цій справі.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який не прийняв посилання відповідача на те, що вказану суму відповідачем було перераховано саме на виконання зобов`язань за Договором від 19.12.2018.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає доведеним, що неоплаченою, з поставленої за спірними накладними продукції з посиланням як на підставу поставки на Договір від 19.12.2018, залишилась продукція на загальну суму 215 583,87 грн. Вимоги позивача в цій частині визнаються колегією суддів законними.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 272 290,27 грн. (487 874,14 грн.-215 583,87 грн.) слід зазначити таке.

Вказана продукція поставлена позивачем відповідачу за видатковими накладними з відміткою «Без заказа»:

№ АР-0003526 від 04.06.2019 на суму 14 865,97 грн.,

№ АР-0003404 від 29.05.2019 на суму 14 007,94 грн.,

№ АР-0003207 від 21.05.2019 на суму 3 789,00 грн.,

№ АР-0003206 від 21.05.2019 на суму 24 633,00 грн.,

№ АР-0003048 від 14.05.2019 на суму 7 797,43 грн.,

№ АР-0002929 від 07.05.2019 на суму 11 406,18 грн.,

№ АР-0002803 від 02.05.2019 на суму 55 080,00 грн.,

№ АР-0002802 від 02.05.2019 на суму 12 432, 70 грн.,

№ АР-0002640 від 24.04.2019 на суму 92 695,14 грн.,

№ АР-0002638 від 24.04.2019 на суму 16 228,80 грн.,

№ АР-0002458 від 16.04.2019 на суму 16 760,66 грн.,

№ АР-0002272 від 10.04.2019 на суму 2 593,45 грн.

Будь-які документальні докази того, що продукція на загальну суму 272 290,27 грн. була поставлена за умовами Договору від 19.12.2018, на що посилається позивач, у матеріалах справи відсутні, а тому вказані обставини визнаються колегією суддів недоведеними.

Водночас, враховуючи, що матеріали справи не містять доказів того, що вказана продукція поставлялась за умовам Договору від 01.04.2014 та договору про заміну сторони у зобов`язаннях по Договору від 01.04.2014 та про внесення змін від 19.12.2018, посилання відповідача на вказані обставини колегією суддів також не приймаються до уваги за їх недоведеністю.

Відповідно, не приймаються колегією суддів посилання відповідача в обґрунтування заперечень проти позовних вимог позивача на умови вказаних договорів.

При цьому колегія суддів погоджується з судом першої інстанції в тому, що, враховуючи, що жодна з видаткових накладних, по яких заявлено стягнення, не має посилання на договір поставки № 010414-08/1п від 01.04.2014, на який вказує відповідач як на підставу здійснення поставки продукції, яка не відноситься до ТМ «АЯ», у суду не має вмотивованих підстав для висновку, що частина продукції була поставлена позивачем відповідачу згідно іншого договору, з іншими строками та порядком проведення розрахунків за поставлену продукцію, на який посилається відповідач.

Так само, враховуючи вищевикладене, недоведеними визнаються посилання відповідача на те, що продукція за видатковими накладними № АР-0003206 від 21.05.2019 на суму 24 633,00 грн. та № АР-0002638 від 24.04.2019 на суму 16 228,80 грн., за якими поставлено продукцію ТМ «АЯ», була поставлена за умовами Договору від 19.12.2018.

Отже, умови поставки продукції на загальну суму 272 290,27 грн., стягнення якої є предметом позову в цій справі, не можуть регулюватися а ні Договором від 19.12.2018, на що посилається позивач, а ні Договором від 01.04.2014 та договором про заміну сторони у зобов`язаннях по Договору від 01.04.2014 та про внесення змін від 19.12.2018, на що посилається відповідач.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов`язковим.

Відповідно до ст.ст.32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з пунктами 4 і 5 ч. 3 ст. 162 ГПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини, правові підстави позову.

З викладеного вбачається, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права охоронюваного законом інтересу. Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З аналізу наведених норм процесуального права, аналогічних нормам, встановленим пунктами 4 і 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, колегія суддів Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 761/41071/19 дійшла висновку, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для ухвалювання рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів, обґрунтованості і законності позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Предметом спору у цій справі є стягнення заборгованості за поставлену продукцію, підставою - невиконання відповідачем обов`язку по її оплаті.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Водночас, статтею 205 ЦК України передбачено, що правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Надані до справи докази, зокрема дванадцять вищевказаних видаткових накладних, за якими позивач поставив, а відповідач отримав продукцію на загальну суму 272 290,27 грн., свідчать про укладання між сторонами відповідних договорів поставки продукції на зазначену суму в спрощений спосіб (ст. 181 Господарського кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 692 ЦК України, положення якої застосовуються до договору поставки в силу приписів ч. 2 ст. 712 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару.

Зважаючи на те, що сторонами не було погоджено іншого строку оплати товару, відповідач мав здійснити відповідну оплату після прийняття вказаного товару, тобто: 04.06.2019 - за накладною № АР-0003526 на суму 14 865,97 грн., 29.05.2019 - за накладною № АР-0003404 на суму 14 007,94 грн., 21.05.2019 - за накладною № АР-0003207 на суму 3 789,00 грн., 21.05.2019 - за накладною № АР-0003206 на суму 24 633,00 грн., 14.05.2019 - за накладною № АР-0003048 на суму 7 797,43 грн., 07.05.2019 - за накладною № АР-0002929 на суму 11 406,18 грн., 02.05.2019 - за накладною № АР-0002803 на суму 55 080,00 грн., 02.05.2019 - за накладною № АР-0002802 на суму 12 432, 70 грн., 24.04.2019 - за накладною № АР-0002640 на суму 92 695,14 грн., 24.04.2019 - за накладною № АР-0002638 на суму 16 228,80 грн., 16.04.2019 - за накладною № АР-0002458 на суму 16 760,66 грн., 10.04.2019 - за накладною № АР-0002272 на суму 2593,45 грн. відповідно.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно, ставляться, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази оплати відповідачем поставленої позивачем продукції на загальну суму 272 290,27 грн., вимоги позивача про стягнення з відповідача 272 290,27 грн. визнаються колегією суддів законними.

При цьому колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який, з огляду на лист Вищого господарського суду «Про практику застосування Вищим господарським судом України при розгляді справ окремих норм матеріального права» від 17.07.2012 № 01-06/928/2012, згідно з яким підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар, дійшов обґрунтованого висновку, що факт отримання товару відповідачем і накладні на товар, надані позивачем на підтвердження своїх вимог, є підставами для виникнення обов`язку у відповідача здійснити розрахунки за отриманий товар.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 4 ГПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів.

З огляду на досліджені документальні докази, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем належними та допустимими доказами доведено факт невиконання відповідачем свого обов`язку по оплаті поставленої за спірними накладними продукції на суму 487 874,14 грн. (272 290,27+215 583,87) і відповідачем вказані обставини не спростовані, а відтак, суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача боргу в сумі 487 874,14 грн. Рішення суду першої інстанції залишається без змін.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіппо» задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2020 у справі № 910/14696/19 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам, матеріалам справи і залишається без змін, оскільки підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 267-270, 273, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіппо» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2020 у справі № 910/14696/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2020 у справі № 910/14696/19 залишити без змін.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/14696/19.

Повний текст постанови складено: 30.06.2020

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді О.І. Поляк

М.А. Руденко