УХВАЛА

17 червня 2020 року

м. Київ

Справа № 910/10362/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Мачульського Г.М. - головуючого, Пількова К.М., Кушніра І.В.,

секретар судового засідання: Лихошерст І.Ю.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.02.2020 (колегія суддів: Коробенко Г.П. - головуючий, Агрикова О.В., Козир Т.П.) та на рішення Господарського суду міста Києва від 19.12.2019 (суддя Удалова О.Г.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит"

до Публічного акціонерного товариства "Київмедпрепарат"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

про стягнення заборгованості

за участю:

позивача: Островерхий С.А.(адвокат)

відповідача: Семенов О.В. (адвокат)

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст і підстави позовних вимог

1.1. Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Київмедпрепарат" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за нарахованими процентами у вигляді підвищеної процентної ставки за період з 01.07.2009 по 30.09.2016 за договором про мультивалютну кредитну лінію № 1253м-08 від 13.06.2008 в розмірі 1 042 442,97 грн, а з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог 2 084 885,94 грн.

1.2. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем за кредитним договором №1253м-08 належним чином зобов`язання не виконувались, а тому у кредитора виникло право на застосування підвищеної процентної ставки.

2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.12.2019, залишеним без змін постановою Північного апеляційного суду від 20.02.2020, в позові відмовлено.

2.2. Судові рішення мотивовані відсутністю підстав для сплати відповідачем процентів у вигляді підвищеної ставки у період з 01.07.2009 по 30.09.2016, у зв`язку з тим, що рішенням Господарського суду міста Києва від 13.09.2016 у справі №910/14053/16 продовжено строк повернення кредитних коштів та нарахованих процентів до 01.10.2019, а також з урахуванням роз`яснень змісту цього рішення, викладених в ухвалі суду від 24.04.2017.

3. Короткий зміст вимог і підстав касаційного оскарження та узагальнені доводи інших учасників справи

3.1. Позивач у касаційній скарзі просить скасувати прийняті у справі рішення і ухвалити нове про задоволення позову.

Скаржник посилається, як на підставу для скасування судових рішень, на відсутність висновку Верховного Суду щодо можливості стягнення заборгованості за нарахованими процентами у вигляді підвищеної процентної ставки, у разі продовження терміну (строку) повернення кредитних коштів, сплати нарахованих процентів, на підставі частини 5 статті 188 Господарського кодексу України, за рішенням суду (пункт 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України); а також положення частини 3 статті 310 цього Кодекс, вказуючи, що суд не дослідив зібрані у справі докази, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, з урахуванням правильного тлумачення застосування положень частини 5 статті 188 Господарського кодексу України, частини 3 статті 653 Цивільного кодексу України, щодо моменту набрання чинності змін до договору, внесених за рішенням суду (пункт 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України), та, відповідно, посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Стосовно підстав оскарження, передбачених пунктом 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, позивач зазначає, що ним нараховані відсотки, зокрема, і за підвищеною ставкою до моменту набрання чинності рішення Господарського суду міста Києва від 13.09.2016 у справі №910/14053/16, а сам кредитний договір вважається зміненим з дня набрання чинності даним рішенням про продовження строків повернення кредитних коштів, тому застосування підвищеної процентної ставки є законним.

3.2. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (третя особа) подав відзив на касаційну скаргу і просив її задовольнити.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.295 Господарського процесуального кодексу України відзив має містити обґрунтування заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги.

Разом з тим, положеннями ст.297 цього Кодексу передбачено можливість приєднання до касаційної скарги. Враховуючи зміст поданого третьою особою відзиву і його вимоги, вказаний документ, в якому зазначено про підтримку третьою особою у повному обсязі доводів позивача, викладених у касаційній скарзі, за своєю суттю є приєднанням до касаційної скарги позивача.

Згідно ч.3 ст.297 наведеного Кодексу до заяви про приєднання до касаційної скарги додається документ про сплату судового збору та докази направлення заяви іншим учасникам справи. До відзиву третьої особи доказів про сплату судового збору не додано.

З урахуванням наведеного вказані обставини є підставою відповідно до вимог ст.43 Господарського процесуального кодексу України для залишення відзиву без розгляду.

3.3. Відповідач подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив залишити оскаржені рішення без змін, а касаційну скаргу без задоволення, посилаючись на законність і обґрунтованість судових рішень.

4. Мотивувальна частина

4.1. Відповідно до п.3, п.4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, та якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

Слід зазначити, що положеннями статті 287 Господарського процесуального кодексу України право касаційного оскарження обмежено виключно тими випадками, які передбачені у цій статті.

4.2. Разом з тим, висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах викладено у справі №910/11844/19.

Так у справі №910/11844/19 за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" до Акціонерного товариства "Київмедпрепарат", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про стягнення 3 116 165,96 грн (нараховані проценти у вигляді підвищеної процентної ставки за період з 01.04.2019 по 01.10.2019 за кредитним договором №1276м-08 від 16.12.2008), Верховний Суд, розглянувши касаційну скаргу позивача з підстав відсутності висновку Верховного Суду щодо можливості стягнення заборгованості за нарахованими процентами у вигляді підвищеної процентної ставки у разі продовження терміну (строку) повернення кредитних коштів, сплати нарахованих процентів, постановою від 02.06.2020 залишив касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені рішення про відмову у позові без змін. При цьому Верховний Суд зазначив, що з прийняттям та набранням 05.12.2016 законної сили рішенням Господарського суду міста Києва від 13.09.2016 у справі №910/14053/16, яким внесено зміни, зокрема, до кредитного договору №1276м-08, такі терміни продовжено до 01.10.2019, а також встановлено порядок повернення (погашення) заборгованості по всіх видах платежів. Також ухвала Господарського суду міста Києва від 24.04.2017 у справі № 910/14053/16 про роз`яснення судового рішення набрала законної сили, є обов`язковою для виконання, та відповідно до частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені в зазначеній ухвалі, не доказуються при розгляді даної справи. Проаналізувавши зміст судових рішень, суд касаційної інстанції у вказаній справі №910/11844/19 дійшов висновку, що судами були прийняті рішення відповідно до встановлених ними обставин на підставі поданих сторонами доказів, які мають індивідуальний характер, враховуючи наявність судового рішення та ухвали в іншій справі, якими внесені зміни до кредитного договору та роз`яснено рішення суду в частині, зокрема, періоду і розміру нарахування процентів. Тобто у даній справі судами досліджено докази та встановлені обставині, які мають індивідуальний характер, притаманний для правовідносин, які виникли саме між сторонами справи, які є суб`єктами таких відносин.

Отже, вирішуючи спір у подібних відносинах між тими ж сторонами, Верховний Суд виклав висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах щодо неможливості застосування підвищеної процентної ставки у разі зміни строків повернення кредитних коштів шляхом винесення судового рішення про внесення змін до кредитного договору з урахуванням змісту такого судового рішення, а також змісту ухвали про його роз`яснення.

4.3. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній з 08.02.2020) суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку). Якщо ухвала про відкриття касаційного провадження мотивована також іншими підставами, за якими відсутні підстави для закриття провадження, касаційне провадження закривається лише в частині підстав, передбачених цим пунктом.

Як, вбачається з мотивів відмови у позові, зазначених в оскаржених рішеннях, суди попередніх інстанцій вирішили спір відповідно до висновку Верховного Суду в подібних відносинах.

4.4. У касаційній скарзі скаржником не наведено які саме докази судами не було досліджено, як і не зазначено про те, чи є вони взагалі у справі.

При цьому оскільки згідно статті 310 ч. 3 п.1 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування судового рішення є не дослідження судом зібраних у справі доказів лише за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу, а іншу підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 3 частини другої статті 287 вказаного Кодексу, яка зазначена скаржником, визнано необґрунтованою, правові підстави для скасування, а відповідно і для оскарження судових рішень в частині таких підстав касаційного оскарження, як не дослідження судом зібраних у справі доказів, відсутні.

4.5. Отже, із встановленням законодавцем процесуальних фільтрів доступу до касаційного суду право на касаційне оскарження, а відповідно і на касаційний перегляд судових рішень, в Україні не є безумовним, що є передбачуваними для учасників судового процесу виходячи із наведених вище конкретних норм Господарського процесуального кодексу України.

4.6. Враховуючи викладене, касаційне провадження підлягає закриттю на підставі статті 296 Господарського процесуального кодексу України.

4.7. Сплачена відповідачем сума судового збору за подання касаційної скарги з урахуванням положень пункту 5 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" у вказаній частині, поверненню не підлягає, оскільки Верховним Судом закривається касаційне провадження, а не провадження у справі.

Керуючись статтями 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.02.2020 та на рішення Господарського суду міста Києва від 19.12.2019 у справі Господарського суду міста Києва №910/10362/19, закрити.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.М. Мачульський

Судді К.М. Пільков

І.В. Кушнір