РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.06.2020Справа № 910/2487/20

За позовом Фізичної особи-підприємця Середи Ольги Олексіївни (м. Київ)

до Акціонерного товариства «Укртранснафта» (м. Київ)

про стягнення 4.159,10 грн

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники сторін:

Від позивача: Заверуха І.Л.

Від відповідача: Шевцова Т.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Середа Ольга Олексіївна звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Укртранснафта" про стягнення 5.766,16 грн, з яких: 4.455,00 грн пені, 366,16 грн 3% річних, 945,00 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовано здійсненням відповідачем оплати поставленого за Договором поставки № 09/143-18М від 03.12.18. товару не в строк.

Також позивач просить суд покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 2.102,00 грн та 12.500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.03.20. відкрито провадження у справі № 910/2487/20, та з підстав, викладених в ухвалі постановив її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

26.03.20. відповідачем подано письмовий відзив на позовну заяву, в якому він наголошує на пункті 6.6 Договору, на тому, що оплата здійснюється на підставі отриманого рахунку Постачальника, та що здійснюючи розрахунки позивач не врахував положення пункту 4.2 Договору. Також відповідач заперечив проти пред`явлених позивачем до стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

31.03.20. позивачем подано заяву про стягнення з відповідача витрат по сплаті судового збору в сумі 2.102,00 грн та 12.500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

03.04.20. відповідачем подано заперечення проти заяви позивача про стягнення судових витрат.

09.04.20. позивачем подано відповідь на відзив, до якого додано клопотання про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якого Фізична особа-підприємець Середа Ольга Олексіївна просить суд стягнути з відповідача на свою користь 2970,00 грн пені, 244,10 грн 3% річних, 945,00 грн інфляційних втрат.

16.04.20. відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.05.20. постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 11.06.20.

11.06.20. судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 23.06.20.

До закінчення судових дебатів позивачем заявлено клопотання, що остаточний розмір витрат на професійну правничу допомогу ним буде визначено та заявлено після прийняття рішення по справі.

23.06.20. судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про оголошення перерви в судовому засіданні до 25.06.20.

В судовому засіданні 25.06.20. позивачем підтримано свої позовні вимоги, відповідач проти позову заперечував.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 25.06.20. судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Розглянувши надані документи і матеріали, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

03.12.18. між позивачем (Покупець) та відповідачем (Постачальник) було укладено Договір поставки № 09/143-18м (далі - Договір), за умовами якого Постачальник зобов`язується поставити та передати у власність Покупця в погоджені сторонами строки спортивний інвентар в асортименті відповідно до коду ДК 37440000-4 - інвентар для фітнесу (далі - Товар), а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити такий Товар.

Номенклатура, кількість, ціна, умови гарантії, а також строк, місце та умови поставки Товару визначені у Специфікації до Договору, яка підписується уповноваженими представниками сторін, що є Додатком № 1 до Договору (п. 2.1).

Згідно погодженої сторонами Специфікації № 1 до Договору поставці підлягає Товар на загальну суму 135.000,00 грн, строк поставки протягом 30 календарних днів з моменту отримання від Покупця заявки про готовність до виконання Договору відповідно до п. 5.2 Договору.

Строк дії Договору сторонами погоджено пунктом 10.1 в редакції додаткової угоди № 4 до Договору з моменту його укладення та діє до 26.04.19. включно, а в частині розрахунків - до повного їх виконання.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що в силу зобов`язання одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями і громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

За своєю правовою природою Договір є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.11.19. у справі № 910/11718/19 (яке залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.04.20.) встановлено наступне.

Додатковими угодами № 1, № 2, № 3, № 4 до Договору, сторони погодили інформацію про технічні, якісні та кількісні характеристики товару, з погодженням, що всі інші умови договору не змінені додатковими угодами, залишаються без змін і сторони підтверджують свої зобов`язання за ними.

21.01.19. відповідач звернувся до позивача із пропозицією замінити одну з позицій товару на більш покращену модель (без змін її вартості), у зв`язку з чим, 31.01.19. сторони уклали додаткову угоду № 1 та № 2 до Договору.

27.02.19. відповідач листом № 543/6 повторно звернувся до позивача та повідомив, що у зв`язку із затримкою поставки однієї із позицій товару (бігової доріжки), запропонував здійснити поставку іншої моделі бігової доріжки, про що 11.03.2019 сторони підписали додаткову угоду №3 до договору.

25.04.19. сторони підписали додаткову угоду № 4 до Договору, згідно з якою були внесені зміни до Специфікації, а саме змінені характеристики однієї з позицій Товару.

25.04.19. сторони підписали акт приймання-передачі товару на загальну суму 135.000,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення з Фізичної особи-підприємця Середи Ольги Олексіївни на користь Акціонерного товариства "Укртранснафта" пені в сумі 11.745,00 грн. та штрафу в сумі 9.450,00 грн, суд виходив з того, що матеріалами справи підтверджується факт несвоєчасного виконання Постачальника обов`язку за спірним Договором щодо поставки Товару, з огляду на що є підстави для застосування встановленої вказаним Договором відповідальності.

За приписами ч. 4 ст. 75 ГПК України, відповідно до якої, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Заперечуючи проти позову відповідач вказує на те, що позивач розпочав виконання Договору без попереднього отримання від відповідача письмової заявки, що в порядку пункту 6.6 Договору звільняє відповідача від виконання своїх зобов`язань та будь-яких санкцій за Договором.

Однак вказаним рішенням у справі № 910/11718/19 не встановлено факту того, що позивач розпочав виконання Договору без попереднього отримання від відповідача письмової заявки, а навпаки, виконання Договору Постачальником розпочато з простроченням, що зумовило несвоєчасність виконання Постачальником обов`язку за спірним Договором щодо поставки Товару.

За вказаних підстав положення пункту 6.6 договору не підлягають застосуванню в даному випадку.

Натомість, пунктом 4.2 Договору встановлено, що розрахунки за Товар проводяться Покупцем протягом 10 календарних днів з дати підписаного уповноваженими представниками сторін акту приймання-передачі товару на підставі отриманого рахунку Постачальника.

Отже обов`язок Покупця оплатити Товар у строк десять календарних днів поставлено в залежність виключно від дати поставки Товару, без прив`язки до того, чи було чи не було прострочено таку поставку.

Твердження відповідача стосовно несвоєчасного надання заявником рахунку-фактури на оплату поставленого товару не звільняє відповідача від його обов`язку як покупця оплатити отримай товар.

За своєю правовою природою рахунок-фактура є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати та ніяким чином не засвідчує обсяг поставленої продукції.

Ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою у розумінні приписів ст.212 Цивільного кодексу України, відповідно до ч. 1 якої особи, що вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина) та не є простроченням кредитора у розумінні ст. 613 вказаного нормативно-правового акту, яка передбачає, що кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Аналогічну позицію наведено у постанові від 29.09.09. Верховного суду України по справі № 37/405 та постанові від 18.06.13. Вищого господарського суду України по справі № 923/38/13-г.

Платіжні реквізити Постачальника зазначені розділі 14 Договору та видатковій накладній № 25 від 25.04.19., а вартість товару узгоджена контрагентами у Договорі, специфікації, видатковій накладній та акті № 1 від 25.04.19.

Товар за Договором був поставлений 25.04.19., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями видаткової накладної № 25 від 25.04.19. та акту приймання-передачі товару № 1 до Договору від 25.04.19.

Отже, відповідач зобов`язаний був оплатити Товар до 06.05.20. включно (оскільки 05.05.20. - неділя), а прострочення з оплати настало з 07.05.20.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу приписів ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних випадках ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Сторонами підтверджено, що Товар було оплачено відповідачем 29.05.19., тобто з простроченням з 07.05.20. по 28.05.20.

Приписами ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

У разі несвоєчасного виконання грошових зобов`язань Покупцем, останній сплачує Постачальнику пеню в розмірі 0,1% за кожний день прострочення від суми простроченого платежу, але не більше розміру облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня (п. 6.4 Договору).

Судом встановлено, сукупність вказаних умов та встановлено, що дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Одним із різновидів господарських санкцій, які застосовуються до правопорушника у сфері господарювання, є штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойки, штрафу, пені), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ст. 230 ГК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Судом здійснено перерахунок пені за вказаний вище період та з врахуванням того, що її розмір може становити не більше розміру облікової ставки НБУ, та встановлено, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в сумі 1.423,97 грн. Пеню в сумі 1546,03 грн нараховано безпідставно, з огляду на що суд відмовляє в позові в цій частині.

Також позивачем пред`явлено до стягнення 244,10 грн 3% річних, 945,00 грн інфляційних втрат.

Згідно зі статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст.625 Цивільного кодексу України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Такі висновки суду підтверджуються висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 24.04.19. у справі № 910/5625/18, від 13.02.19. у справі № 924/312/18, а також постановою Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.19. у справі № 905/600/18.

Отже, за перерахунком суду розмір інфляційних втрат становить 00,00 грн., розмір 3% річних становить 244,10 грн. Отже наявності підстав для стягнення з відповідача заявленої до стягнення суми інфляційних втрат позивач належними та допустимими доказами не довів.

Отже, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково на суму 244,10 грн 3% річних.

Відповідно до положень ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 219, 220, 232, 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Укртранснафта» (01010, м. Київ, вул. Московська, б. 32/2; ідентифікаційний код 31570412) на користь Фізичної особи-підприємця Середи Ольги Олексіївни ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) 1.423 (одну тисячу чотириста двадцять три) грн 97 коп. пені, 244 (двісті сорок чотири) грн 10 коп. 3% річних, 843 (вісімсот сорок три) грн 04 коп. судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Суддя Т.М. Ващенко