ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" червня 2020 р. Справа№ 910/12142/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Яковлєва М.Л.

при секретарі Денисюк І.Г.

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 17.06.2020.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Білоконя Миколи Вадимовича

на ухвалу Господарського суду міста Києва

від 10.02.2020 (повний текст складено 14.02.2020)

у справі №910/12142/19 (суддя Привалов А.І.)

за поданням Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Білоконя Миколи Вадимовича про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України

у справі № 910/12142/19

за заявою Акціонерного товариства "РВС БАНК"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Олександрія Кепітал"

про видачу судового наказу на суму 169 856,18 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "РВС БАНК" звернулося до Господарського суду міста Києва із заявою видачу судового наказу за вимогою про стягнення 169 856,18 грн., що складається з 156 330,42 грн заборгованості, яка виникла на підставі Договору про надання гарантії № Д-2306-17Г від 02.06.2017, нарахованих за користування коштами відсотками в сумі 6 296,03 грн. та 7229,73 грн. пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань з Товариства з обмеженою відповідальністю "Олександрія Кепітал".

Заяву Акціонерного товариства "РВС БАНК" було задоволено та 11.10.2019 видано відповідний судовий наказ, який набрав законної сили 11.10.2019.

06.02.2020 до суду від приватного виконавця Білоконя Миколи Вадимовича надійшло подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівника Товариства з обмеженою відповідальністю "Олександрія Кепітал" ОСОБА_2 , у зв`язку з невиконанням рішення суду та невжиттям заходів щодо перерахування коштів кредитору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.02.2020 у задоволенні подання Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Білоконя Миколи Вадимовича про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України у справі № 910/12142/19 відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Білоконь Микола Вадимович звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.02.2020 та ухвалити нову, якою задовольнити подання Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Білоконя Миколи Вадимовича про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України у справі № 910/12142/19.

Підставою для скасування ухвали суду скаржник зазначив, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального та порушено норми процесуального права. Зазначаючи при цьому, що наявність у особи невиконаних зобов`язань, покладених на неї, є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.03.2020 апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Білоконя Миколи Вадимовича на ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.02.2020 у справі №910/12142/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Куксова В.В., судді Шаптали Є.Ю., Яковлєва М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2020 апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Білоконя Миколи Вадимовича на ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.02.2020 у справі №910/12142/19 - залишено без руху, надано скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині.

Від скаржника через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої доданий платіжне доручення № 122 від 24.03.2020 про сплату судового збору у розмірі 2102,00 грн.

На підставі рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020 та відповідно до положень статті 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 16.03.2020 № 215 та від 25.03.2020 № 239, з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19, з 12.03.2020 по 24.04.2020 на всій території України встановлено карантин.

Також, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 № 338-р, з урахуванням поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, висновків Всесвітньої організації охорони здоров`я щодо визнання розповсюдження COVID-19 у країнах світу пандемією, з метою ліквідації наслідків медико-біологічної надзвичайної ситуації природного характеру державного рівня, забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення та відповідно до статті 14 та частини другої статті 78 Кодексу цивільного захисту України було встановлено на всій території України режим надзвичайної ситуації до 24 квітня 2020 року.

З огляду на вказані обставини, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.04.2020 задоволено клопотання Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Білоконя Миколи Вадимовича про поновлення строку на апеляційне оскарження. Відновлено строк на апеляційне оскарження Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Білоконя Миколи Вадимовича на ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.02.2020 у справі №910/12142/19. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Білоконя Миколи Вадимовича на ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.02.2020 у справі №910/12142/19. Враховуючи постанову Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" про час та дату судового засідання учасників справи ухвалено повідомити додатково.

Постановою Кабінету Міністрів № 343 від 04.05.2020 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", а саме продовжено період карантину до 22.05.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.05.2020 призначено розгляд апеляційної скарги Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Білоконя Миколи Вадимовича на ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.02.2020 у справі № 910/12142/19 в судовому засіданні, яке відбудеться 17.06.2020.

Акціонерне товариство "РВС БАНК", Товариство з обмеженою відповідальністю "Олександрія Кепітал" та приватний виконавець в судове засідання 17.06.2020 не з`явилися. Про поважність причин нез`явлення суд не повідомили, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

Частиною 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Судова колегія звертає увагу, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується із обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989). Порушення розумних строків тривалості судового провадження може бути порушенням права на справедливий та публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, і як наслідок - права на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Відповідно до частин 3, 7 ст. 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Сам лише факт не отримання скаржником кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, вказує на суб`єктивну поведінку сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Аналогічні висновки наведені у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного суду у постанові від 12.03.2019 у справі № 922/1070/18.

Оскільки явка учасників апеляційного провадження в судові засідання не була визнана обов`язковою, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення Акціонерного товариства "РВС БАНК", Товариства з обмеженою відповідальністю "Олександрія Кепітал" та приватного виконавця про місце, дату і час судового розгляду, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, зокрема, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими їм процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції вирішив розглядати дану справу за відсутності Акціонерного товариства "РВС БАНК", Товариства з обмеженою відповідальністю "Олександрія Кепітал", приватного виконавця та їх повноважених представників за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 17.06.2020 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема, про відмову у забезпеченні позову.

Згідно ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено судовою колегією, на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Білоконя Миколи Вадимовича перебуває виконавче провадження № 60333473 з виконання судового наказу Господарського суду міста Києва від 11.10.2019 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Олександрія Кепітал» на користь Акціонерного товариства "РВС БАНК" боргу у розмірі 169 856,18 грн.

Приватним виконавцем винесено постанову від 16.10.2019 про відкриття виконавчого провадження № 60333473, якою зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно та попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Постановою про арешт коштів боржника від 16.10.2019 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках, відкритих в АТ КБ «Приватбанк» та АТ «Укрсиббанк».

Постановою приватного виконавця від 16.10.2019 накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника.

Вищевказані постанови були отримані боржником 23.10.2019, що підтверджується роздруківкою з офіційного сайту ПАТ «Укрпошта».

16.10.2019 приватним виконавцем було направлено платіжні вимоги на списання коштів з рахунків Боржника відкритих в АТ КБ «Приватбанк» та АТ «Укрсиббанк».

Постановою про арешт майна боржника від 17.10.2019 накладено арешт на транспортний засіб: Причіп, AMC 500 СТАРКОНЬ.

Постановою про арешт коштів боржника від 18.10.2019 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках, відкритих в АТ «Отп Банк».

23.10.2019 приватним виконавцем направлено запити щодо надання інформації про майно боржника до Державної служби морського та річкового транспорту України, Державного космічного агентства України, Київського бюро технічної інвентаризації, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку.

Також, 23.10.2019 направлено виклик приватного виконавця щодо зобов`язання керівника боржника з`явитись до офісу приватного виконавця 30.10.2019.

25.10.2019 приватним виконавцем через відділення поштового зв`язку ПАТ «Укрпошта» отримано платіжні вимоги від АТ «Отп Банк» з відміткою про відсутність коштів на рахунках боржника.

05.11.2019 приватним виконавцем здійснено виїзд за адресою місця реєстрації боржника, але за вказаною адресою ТОВ «Олександрія Кепітал» не знаходиться, про що складено відповідний акт приватного виконавця.

07.11.2019 на адресу приватного виконавця надійшла відповідь від Головного управління ДПС у м. Києві щодо надання фінансової звітності ТОВ «Олександрія Кепітал».

Згідно балансу ТОВ «Олександрія Кепітал» на 30.06.2019, у боржника наявні основні засоби на загальну суму 682,1 тис. грн., запаси на загальну суму 13637,8 тис. грн.

20.11.2019 приватним виконавцем направлено запит до Державної прикордонної служби України щодо надання інформації про виїзд з України і в`їзд в Україну керівника ТОВ «Олександрія Кепітал».

Постановою приватного виконавця від 20.11.2019 оголошено в розшук майно боржника, а саме: причіп, AMC 500 СТАРКОНЬ.

20.11.2019 приватним виконавцем направлено на адресу ТОВ «Олександрія Кепітал» виклик приватного виконавця щодо зобов`язання керівника боржника з`явитись до офісу приватного виконавця 27.11.2019.

26.11.2019 Приватним виконавцем направлено запит щодо надання інформації про майно боржника до Головного управління Держпродспоживслужби в місті Києві.

03.12.2019 на адресу приватного виконавця надійшла відповідь від АТ «Отп Банк» згідно якої рух коштів по рахунках боржника відкритих в АТ «Отп Банк» за період з 01.03.2019 по 18.11.12019 не відбувався.

Згідно відповіді Державної служби морського та річкового транспорту України від 19.11.2019 №5451/03/15-19 за боржником не зареєстровані судна.

Згідно відповіді Головного управління Держпродспоживслужби в місті Києві від 05.12.2019 №08.0/21516 за боржником не зареєстрована сільськогосподарська техніка, машини та механізми.

Також, згідно відповіді КП «Київжитлоспецексплуатація» від 20.12.2019 №062/15/1/13-5660 у боржника, станом на 17.12.2019, наявна заборгованість по орендній платі у розмірі 54 235,78 грн. за оренду приміщення за адресою: 02156, м. Київ, вул. Шолом-Алейхема, буд. 3.

Також надано акти обстеження нежитлових приміщень, згідно яких з 26.09.2019 боржник фактично не знаходиться в орендованому приміщенні.

11.01.2020 приватним виконавцем повторно направлено запит до Державної прикордонної служби України щодо надання інформації про документ, що дає право на виїзд з України і в`їзд в Україну керівника ТОВ «Олександрія Кепітал».

27.01.2020 Приватним виконавцем направлено запит до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській обл. щодо видачі документа, що дає право на виїзд з України і в`їзд в Україну та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами (паспорт громадянина України для виїзду за кордон, тощо) на керівника боржника ім`я боржника ТОВ «Олександрія Кепітал»" ().

04.02.2020 приватним виконавцем здійснено виїзд за адресою місця реєстрації боржника, але за вказаною адресою ТОВ «Олександрія Кепітал» не знаходиться, про що складено відповідний акт приватного виконавця.

Отже, в ході виконавчого провадження встановлено, що:

- на підставі відповіді Головного управління Держпродспоживслужби в місті Києві встановлено відсутність сільськогосподарської техніки, тракторів, комбайнів та інших самохідних машин;

- на підставі відповіді Державної служби морського та річкового транспорту України встановлено відсутність суден зареєстрованих за боржником;

- за боржником хоча і зареєстровані транспортний засіб, але він перебуває у розшуку, станом на день звернення з подання до суду транспортний засіб не розшуканий;

- на підставі Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за боржником на праві приватної власності відсутні об`єкти нерухомого майна;

- іншого майна, на яке можливо звернути стягнення у боржника приватним виконавцем не виявлено.

Приватний виконавець зазначає, що станом на дату звернення з поданням до суду, боржником не вчинено будь-яких дій, спрямованих на виконання рішення суду, а також, що в порушення п. 3 ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» боржником не було надано декларацію про доходи та майно, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб.

Оскільки рішення суду не виконано, а боржник ухиляється від його виконання та ним не вчиняються дії направлені на виконання судового рішення, приватний виконавець звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівника боржника.

Відмовляючи у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Білоконя Миколи Вадимовича про тимчасове обмеження керівника боржника у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції керувався тим, що у матеріалах справи відсутні, а учасниками справи не надані докази того, що боржник вчиняє свідомі діяння, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, маючи реальну можливість його виконання, у зв`язку із чим суд першої інстанції дійшов висновку, що приватний виконавець не надав доказів, які б доводили необхідність застосування судом такого виключного заходу забезпечення виконання судового рішення, як обмеження керівника юридичної особи (боржника) у праві виїзду за кордон.

Розглянувши апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Білоконя Миколи Вадимовича, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне

Згідно з пунктом 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Відповідно до листа Верховного Суду України від 01.02.2013 «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» однією з підстав для відмови у задоволенні подань, що складає основну частину розглянутих справ, є неповнота вчинення виконавчих дій, відсутність доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов`язань і відомостей про обізнаність боржника щодо наявності відкритого виконавчого провадження та строків його добровільного виконання.

З наведеного вище, можна зробити висновок, що поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

При цьому, неявка боржника на виклики приватного виконавця та ненадання відомостей про доходи товариства не є підставою для застосування до боржника такого виключного заходу як обмеження виїзду за кордон керівника цього товариства.

Слід зазначити, що право приватного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду зобов`язань, тобто наявність лише самого зобов`язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Враховуючи викладене, приватним виконавцем не надано суду доказів ухилення боржника від виконання рішення суду, тобто наявність лише невиконаного зобов`язання не наділяє приватного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження керівника боржника у праві виїзду за кордон.

Законом України "Про виконавче провадження" передбачено право виконавця на привід боржника, у разі його нез`явлення на виклик та право накладати штрафи, звертатись до відповідних органів з поданням про притягнення боржника до відповідальності, однак, неявка боржника на виклики приватного виконавця та ненадання відомостей про доходи не є підставою для застосування до боржника такого виключного заходу як обмеження виїзду за кордон.

Статтею 76 Закону № 1404-VIII передбачена відповідальність за невиконання законних вимог виконавця та порушення вимог цього Закону, зокрема, за невиконання законних вимог виконавця, порушення вимог цього Закону, у тому числі за несвоєчасне подання або неподання звітів про відрахування із заробітної плати та інших доходів боржника, неподання або подання неправдивих відомостей про доходи і майновий стан боржника, ненадання боржником на вимогу виконавця декларації чи зазначення у декларації неправдивих відомостей або неповідомлення про зміну таких відомостей, неповідомлення боржником про зміну місця проживання (перебування) чи місцезнаходження або місця роботи (отримання доходів), а також за неявку без поважних причин за викликом виконавця, винні особи несуть відповідальність відповідно до закону.

За наявності ознак кримінального правопорушення в діях особи, яка умисно перешкоджає виконанню рішення чи в інший спосіб порушує вимоги закону про виконавче провадження, виконавець складає акт про порушення і звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення. (ч.ч.1, 2 зазначеної норми).

Водночас судова колегія звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів накладення приватним виконавцем штрафів на боржника, звернення до правоохоронних органів з відповідними поданнями, тощо.

Відповідно до ч. 1ст. 337 ГПК України, тимчасове обмеження фізичної особи - боржника у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом, як виключний захід забезпечення виконання судового рішення.

Судова колегія зазначає, що у матеріалах справи відсутні, а скаржником не надані докази того, що боржник вчиняє свідомі діяння, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, маючи реальну можливість його виконання, у зв`язку із чим суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що підстави для задоволення подання приватного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівника боржника у суду наразі відсутні.

Водночас, судова колегія також вважає за доцільне звернуту увагу заявника на те, що відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ч.4 ст.11 Господарського процесуального кодексу України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Положення означеної статті повністю узгоджуються з приписами ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Згідно зі ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі "Гочев проти Болгарії" від 26.11.2009, Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування).

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст.313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Це право віднесено у Цивільному кодексі України до особистих немайнових прав фізичної особи, а саме - до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи. Відповідно до ч.3 ст.269, 313 Цивільного кодексу України особисті немайнові права тісно пов`язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитись від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав.

Отже, виходячи з вищевикладеного, у даному випадку задоволення подання з підстав, викладених приватним виконавцем, може призвести до безпідставного обмеження права фізичної особи на свободу пересування, яке передбачено та гарантовано Конституцією України.

Враховуючи вищевикладене судова колегія дійшла до висновку, що порушення місцевим судом норм матеріального чи процесуального права в даному випадку місця не мало, тож суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Білоконя Миколи Вадимовича про тимчасове обмеження керівника боржника у праві виїзду за межі України, що не спростовано доводами апеляційної скарги.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Білоконя Миколи Вадимовича на ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.02.2020 у справі №910/12142/19 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Білоконя Миколи Вадимовича - залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.02.2020 у справі №910/12142/19 - залишити без змін.

Матеріали справи №910/12142/19 повернути до господарського суду першої інстанції.

Повний текст постанови складено 24.06.2020.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді Є.Ю. Шаптала

М.Л. Яковлєв