УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

24 червня 2020 року Справа № 913/367/20

Провадження №7/913/367/20

Суддя Господарського суду Луганської області Тацій О. В., розглянувши в порядку наказного провадження заяву про видачу судового наказу від 23.06.2020 року за вх. №913/367/20

заявника - Товариства з обмеженою відповідальністю « 100ШИН+» (02094, м. Київ, просп. Юрія Гагаріна, 23, ідентифікаційний код 38012976)

до боржника фізичної особи-підприємця Доценко Олександра Леонідовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 )

про стягнення заборгованості у розмірі 32 680,00 грн. за невиконання зобов`язання з оплати вартості поставленого товару за договором поставки № ЛТШ-2659 від 14.01.2020 року,

Без виклику та повідомлення учасників справи,

ВСТАНОВИВ:

23.06.2020 року від Товариства з обмеженою відповідальністю « 100ШИН+» через канцелярію Господарського суду Луганської області надійшла заява про видачу судового наказу від 23.06.2020 року за вх. №913/367/20 про стягнення з боржника фізичної особи-підприємця Доценко Олександра Леонідовича заборгованості у розмірі 32 680,00 грн. за невиконання зобов`язання з оплати вартості поставленого товару за договором поставки № ЛТШ-2659 від 14.01.2020 року.

Порядок та форма звернення до суду з заявою про видачу судового наказу до господарського суду визначені Господарським процесуальним кодексом України, зокрема, розділом II «Наказне провадження».

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 147 ГПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги. Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи - підприємці.

Згідно з ч. 1 ст. 148 ГПК України, судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 3 ст. 150 ГПК України передбачено, що до заяви про видачу судового наказу додаються:

1) документ, що підтверджує сплату судового збору;

2) документ, що підтверджує повноваження представника, - якщо заява підписана представником заявника;

3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості;

4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Також, відповідно до ст. 91 ГПК України письмові докази, до яких належать і документи, подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Зокрема, учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Пунктом 5.27 Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації (Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003, чинний від 01.09.2003 року) встановлено, що відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.

Разом з цим, як вбачається з додатків до позову, в якості "доказів" заявником до позову додано ксерокопії документів, які не є ані оригіналами документів, ані засвідченими у встановленому законом порядку копіями документів. Так, відмітка про засвідчення копії, яка передбачена п. 5.27 ДСТУ 4163-2003, взагалі не містить дати засвідчення.

Отже, додані до заяви про видачу судового наказу копії документів, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, не завірені належним чином, відповідно до зазначених норм чинного законодавства, оскільки не містять дати засвідчення копії, а відтак заявником не виконано вимог п.п. 3, 4 ч. 3 ст. 150 ГПК України.

Вказані документи, з врахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 11.07.2018 року у справі №904/8549/17, не можуть бути взяті судом до уваги у якості належних доказів, оскільки не засвідчені у встановленому законом порядку, тобто з порушенням вимог ч. 5 ст. 91 ГПК України, а саме: не містять дати їх засвідчення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ГПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу.

За приписами ч. 2 ст. 152 ГПК України, про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

За таких обставин, оскільки заявником не дотримано вимог п.п. 3, 4 ч. 3 ст. 150 ГПК України, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю « 100ШИН+» про видачу судового наказу від 23.06.2020 року за вх. №913/367/20.

Разом з тим, суд звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ГПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Більш того, не зважаючи у даному випадку як на підставу для відмови у видачі судового наказу, господарський суд відзначає, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 56 ГПК України, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

З аналізу приписів ст. 56 ГПК України вбачається, що у порядку самопредставництва юридичну особу може представляти за посадою її керівник, член виконавчого органу або інша особа, уповноважена діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту).

Так, позовна заява підписана директором Товариства з обмеженою відповідальністю « 100ШИН+» - Віннік О.О.

З інформації з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що Віннік Олена Олексіївна є керівником Товариства з обмеженою відповідальністю « 100ШИН+» з обмеженнями згідно статуту.

У зв`язку з цим, суд звертає увагу на те, що юридична особа, відповідно до ст. 92 ЦК України, набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів і закону. Отже, від імені юридичної особи позовну заяву підписує повноважна посадова особа, повноваження якої ґрунтуються на установчих документах чи приписах закону.

Згідно з ч. 3 ст. 56 ГПК України, юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Таким чином, право на представництво юридичної особи пов`язане з наявністю акта органу управління юридичної особи, котрим юридична особа наділяє посадову особу повноваженнями вчиняти певні юридичні дії.

Керівник підприємств та організацій, інші особи, повноваження яких визначено законодавством або установчими документами, подають господарському суду документи, що посвідчують їхнє посадове становище. Повноваження керівників юридичних осіб підтверджується:

а) документами, що посвідчують їхнє посадове чи службове становище. До таких документів відносять накази (чи інші аналогічні документи) про призначення на посаду, протоколи зборів про обрання на посаду;

б) установчими документами юридичної особи, в яких містяться повноваження посадових чи службових осіб, що беруть участь у справі як представники цих осіб.

Аналогічна правова позиція щодо обов`язку надання доказів на підтвердження повноважень керівника наведено в ухвалі Верховного Суду від 11.04.2018 по справі №924/977/17.

Крім того, в силу приписів ч. 5 ст. 65 ГПК України, керівник підприємства без доручення діє від імені підприємства, представляє його інтереси в органах державної влади і органах місцевого самоврядування, інших організаціях, у відносинах з юридичними особами та громадянами, формує адміністрацію підприємства і вирішує питання діяльності підприємства в межах та порядку, визначених установчими документами.

До позовної заяви на підтвердження повноважень Віннік О.О. на підписання позовної заяви від імені Товариства з обмеженою відповідальністю « 100ШИН+» додано тільки виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, згідно якого Віннік О.О. є керівником з обмеженнями згідно статуту. Однак, до заяви про видачу судового наказу більше не додано жодних документів, що посвідчують посадове становище Віннік О.О. та/або установчих документів товариства, в яких містяться її повноваження (зокрема, статут товариства, згідно якого як встановлено з витягу з реєстру можуть бути передбачені межі, порядок та обмеження щодо представництва Віннік О.О . інтересів товариства).

Таким чином, наразі у суду наявні обґрунтовані сумніви щодо наявності у Віннік О.О. права на підписання від імені Товариства з обмеженою відповідальністю « 100ШИН+» заяви про видачу судового наказу.

Керуючись ст.ст. 147, 148, 152-154, 234, 235 ГПК України, господарський суд -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю « 100ШИН+» про видачу судового наказу від 23.06.2020 року за вх. №913/367/20 про стягнення з боржника фізичної особи-підприємця Доценко Олександра Леонідовича заборгованості у розмірі 32 680,00 грн. за невиконання зобов`язання з оплати вартості поставленого товару за договором поставки № ЛТШ-2659 від 14.01.2020 року - відмовити.

Ухвала суду, відповідно до ст. 235 ГПК України, набирає законної сили з дня її підписання 24.06.2020 року та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у строки, передбачені ст. 256 ГПК України, та порядку, визначеному п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя О. В. Тацій