ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2020 м. Дніпро Справа № 904/6343/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Паруснікова Ю.Б. (доповідач),

суддів: Верхогляд Т.А., Вечірка І.О.

секретар судового засідання Саланжій Т.Ю.

за участю представника відповідача Дігтяр З.В., довіреність № 746 від 10.03.2020;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.03.2020 у справі № 904/6343/19 (суддя Мельниченко І.Ф.), повний текст рішення складено 18.03.2020

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради, м. Дніпро

про стягнення річних та пені за неналежне виконання грошового зобов`язання в сумі 462831,88 грн, -

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі АТ «НАК «Нафтогаз України») звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради (далі КП «Теплоенерго» ДМР) про стягнення 423051,41 грн пені та 39780,47 грн - річних, нарахованих за порушення строків виконання зобов`язання в частині оплати газу, поставлено на підставі договору постачання природного газу № 3068/1718-КП-4 від 08.09.2017.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань в частині оплати теплової енергії, поставленої йому в жовтні 2017 року - березні 2018 року за договором постачання природного газу № 3068/1718-КП-4 від 08.09.2017.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 11.03.2020 у справі № 904/6343/19 позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з КП «Теплоенерго» ДМР (49081, м. Дніпро, проспект Слобожанський, будинок 29; ) на користь АТ «НАК «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6; ) 39780,47 грн річних, 211525,70 грн пені, 6942,48 грн судового збору. В решті позову відмовлено.

Рішення обґрунтовано тим, що зобов`язання з оплати поставленого природного газу відповідачем виконано з порушенням п . 6.1. Договору.

Також суд, врахувавши статус відповідача, який з урахуванням своєї профільної діяльності має стратегічне значення для регіону (підприємство створене для задоволення потреб споживачів у теплопостачанні м. Дніпро та є монопольним комунальним підприємством), повне виконання відповідачем зобов`язання з оплати вартості поставленого за договором газу, незначні періоди прострочення, частково задовольнив клопотання відповідача та зменшив розмір пені на 50 %.

2. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.

Не погодившись із рішенням місцевого господарського суду АТ «НАК «Нафтогаз України» звернулось до Центрального апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.03.2020 у справі № 904/6443/19 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо пені, у сумі 211525,71 грн, та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Позивач вважає рішення суду від 11.03.2020 у справі № 904/6343/19 в частині відмови у стягненні пені у сумі 211525,71 грн незаконним та ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Пунктом 8.2 Договору визначено, що у разі невиконання відповідачем п. 6.1. договору, відповідач зобов`язується сплатити позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. Отже, в момент підписання договору відповідач погодився з тим, що за неналежне виконання умов договору на нього буде покладено відповідальність відповідно до умов договору.

Боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання за будь-яких зобов`язань з боку третіх осіб, зокрема кінцевих споживачів, або відсутність у боржника прибутку, відсутність коштів на рахунках.

Фактично, доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції, дійшовши висновку, що з документів, наданих відповідачем, неможливо встановити реальний фінансовий стан підприємства, наявність/відсутність коштів та майна, на думку скаржника, неправомірно, з порушеннями імперативних вимог ст. 233 ГК України, зменшив пеню.

На думку апелянта, вирішуючи питання можливого зменшення неустойки суд повинен враховувати майновий стан сторін і оцінити співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, з розміром збитків кредитора, враховувати інтереси обох сторін. При вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін. Однак, судом при розгляді питання зменшення пені взагалі не досліджено майнові інтереси сторін, зокрема позивача. Так, станом на 01.01.2020 торгова дебіторська заборгованість (основним видом діяльності є продаж газу) перед позивачем з боку споживачів становила 49,533 млрд. грн., має тенденцію до зростання.

Станом на 30.09.2019, відповідно до консолідованого звіту позивача, розмір короткострокових позик складає 34,466 млрд. грн, довгострокових - 24,321 млрд. грн, всього 60,787 млрд. грн. Наведені дані свідчать про значний обсяг несплаченої заборгованості підприємств, нестачу коштів для здійснення поточної діяльності позивача, у тому числі для забезпечення підприємств необхідним обсягом природного газу протягом опалювальних сезонів 2017/2018, 2018/2019 та 2019/2020 років.

Скаржник вважає, що несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на позивача державою обов`язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу.

Держава, покладаючи на AT «НАК «Нафтогаз України» спеціальні обов`язки з постачання природного газу, не виконує зі свого боку зобов`язання з компенсації економічно обґрунтованих витрат, здійснених таким суб`єктом, тим самим спричиняючи збитки.

Так, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 квітня 2018 року по справі № 826/6064/17, залишеним в силі постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 03 липня 2018 року, визнано протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо не визначення джерела фінансування та порядку визначення компенсації, що надається суб`єктам ринку природного газу, на яких покладаються спеціальні обов`язки.

Кредитні угоди на 500 млн. доларів США, забезпечені гарантіями Світового банку та державною гарантією, Нафтогаз підписав 30 грудня 2016 року. У межах залученого фінансування Нафтогаз протягом двох років закупив близько 5 млрд. куб.м. газу з європейського напрямку, що мало велике значення для стабільного забезпечення газом українських споживачів.

Скаржник зазначає, що матеріали справи не містять жодного документа на підтвердження скрутного матеріального становища відповідача, а фінансові звіти, додані до відзиву, не можуть бути визнані належними та допустимими доказами, оскільки не містять будь - якого підтвердження або відповідної відмітки, що саме такий документ з такими відповідними даними подавався до Державного органу статистики.

В той же час, апелянт переконаний, що відповідач не був обмежений у способах та шляхах виконання своїх зобов`язань, зокрема, шляхом перенесення оплати, взаємозаліку, залучення кредитних коштів, зменшення власних витрат тощо. Неналежне планування своєї діяльності відповідачем не повинно порушувати права інших господарюючих суб`єктів, які належним чином виконали свої обов`язки. Ризики від власної діяльності відповідача не може покладатися на інших учасників господарських відносин, оскільки це порушує принцип розумності та справедливості.

3. Узагальнені доводи інших учасників справи.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду без змін.

Просить задовольнити клопотання КП «Теплоенерго» та долучити до матеріалів справи документи, а саме: копії наказу «Про зміну умов виробництва та організації праці на підприємстві у міжопалювальний період 2020 року» № 74 від 13.02.2020; наказу «Про скорочення штату працівників (або численності штату)» від 22.04.2020 № 152; платіжного доручення № 11548 від 23.03.2020 про сплату штрафних санкцій за рішенням суду в даній справі.

4. Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.

Правовідносини сторін виникли на підставі укладеного 08.09.2017 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», правонаступником якого є АТ «НАК «Нафтогаз України» (далі - постачальник) та КП «Теплоенерго» ДМР (далі - споживач) договору № 3068/1718-КП-4 на постачання природного газу.

Відповідно до п. 1.1. договору, постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.

Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями (п. 1.2. договору).

Відповідно до п. 2.1. договору постачальник передає споживачу з 01.10.2017 по 31.03.2018 (включно) природний газ обсягом до 10800,00 тис.куб. метрів, у тому числі за місяцями, згідно з графіком, передбаченим цим пунктом.

В подальшому, додатковою угодою № 1 від 03.04.2018 до договору сторонами вносилися зміни до п. 2.1. договору, а саме: постачальник передає споживачу з 01.04.20187 по 31.05.2018 (включно) природний газ обсягом до 700,0 тис.куб. метрів, у тому числі за місяцями, згідно з графіком, передбаченим цим пунктом.

У розділі 12 договору сторони погодили, що договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації газу з 01.10.2017 до 31.03.2018 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Додатковою угодою № 1 від 03.04.2018 , сторонами вносилися зміни до пункту 12.1. договору та продовжувалася його дія в частині реалізації природного газу, - по 31.05.2018 (включно).

Згідно з пунктом 3.7. договору приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

На виконання умов договору позивачем у період з жовтня 2017 року по вересень 2018 року було поставлено відповідачу природний газ на загальну суму 59219266,45 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, копії яких залучено до матеріалів справи (а. с. 30-33 т. 1).

Вищевказані акти підписані повноважними представниками сторін без зауважень та скріплені печатками підприємств сторін.

Відповідно до умов п. 5.4. договору загальна сума вартості природного газу за договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу.

Згідно з пунктом 6.1. договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідач зобов`язання з оплати за переданий газ виконав неналежним чином, здійснивши розрахунки з порушенням строків, передбачених умовами пункту 6.1 договору, внаслідок чого позивач нарахував відповідачу річні за загальний період прострочення з 28.11.2017 по 23.04.2018, які склали 39780,47 грн та суму пені за загальний період прострочення з 28.11.2017 по 23.04.2018, яка склала 423051,41 грн , що і є предметом даного спору.

5. Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції та відхиляє доводи апеляційної скарги.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зокрема, стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В силу ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов укладеного договору.

У відповідності до вимог ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виходячи з вимог ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог статті Цивільного кодексу України невиконання зобов`язання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, є порушенням зобов`язання.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 8.2. Договору у разі прострочення споживачем оплати згідно п. 6.1. цього договору він зобов`язується виплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

За розрахунком позивача розмір пені за порушення строків оплати природного газу, поставленого за загальний період прострочення з 28.11.2017 по 23.04.2018 склала 423051,41 грн. Зазначена сума пені розрахована відповідно до умов договору та чинного законодавства.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

В силу п. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 ГКУкраїни).

Положеннями ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що зобов`язання з оплати поставленого природного газу відповідачем виконано з порушенням п. 6.1. Договору.

В той же час, у відзиві на позовну заяву відповідач просив суд з посиланням, зокрема, на ст. 233 ГК України зменшити пеню на 90%.

В обґрунтування заявленого клопотання відповідач просив суд першої інстанції звернути увагу на те, що КП «Теплоенерго» ДМР є збитковим та нерентабельним підприємством, в підтвердження чого надав ряд документів, а саме:

- копії звіту про фінансові результати (про сукупний дохід) за 2016, 2017, 2018 та за І півріччя 2019;

- копію інформації про стан дебіторської заборгованості на 01.12.2019;

- копії договорів про реструктуризацію заборгованості відповідача.

- копію акту звіряння розрахунків між сторонами на 31.10.2019;

- довідка про стан оплати КП «Теплоенерго» ДМР по договорам реструктуризації перед АТ «НАК «Нафтогаз України»;

- рішення Дніпропетровської міської ради № 28/12 від 27.07.2016, № 24/23 від 19.07.2017 та № 32/47 від 24.07.2019 з додатками.

Крім того, відповідач наголошував на тому, що сплатив всю заборгованість за використаний природний газ по даному договору.

Крім того, КП «Теплоенерго» ДМР не відноситься до списку розміщених на офіційному сайті апелянта теплових підприємств, які мають значну заборгованість за природний газ.

Суд першої інстанції врахував, статус відповідача, повне виконання відповідачем зобов`язання з оплати вартості поставленого за договором газу та незначні періоди прострочення, та на думку колегії суддів дійшов до правомірного висновку про часткове задоволення клопотання відповідача та зменшив розмір пені на 50 %.

Виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими Господарським кодексом України та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (ч. 1 ст. 199 ГК України).

Штрафними санкціями відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Аналогічні принципи наведено у ст. 233 ГК України, за змістом якої у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Колегія суддів зауважує, що за змістом наведених вище норм, зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №924/709/17.

Встановивши відповідні обставини, суд вирішує питання щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд. Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 03.06.2019 у справі № 914/1517/18.

Розглядаючи питання про зменшення розміру заявленої до стягнення пені, колегія виходить з загальних засад, встановлених у ст. 3 ЦК України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, і враховує, що неустойка як засіб розумного стимулювання виконання основного грошового зобов`язання не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Окрім пені, позивачем нараховано суми інфляційних втрат і 3% річних, які в повній мірі компенсують знецінення несплачених вчасно відповідачем грошових коштів за поставлений природний газ.

Водночас суд зазначає, що порушення з боку відповідача не завдало збитків позивачу (іншого позивачем суду не доведено).

Так, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції оцінивши доводи сторін, узявши до уваги обставини, які мають істотне значення в цій справі для вирішення питання щодо розміру пені, зокрема те, що відповідач є залежним від своєчасності та періодичності розрахунків споживачами послуг, розрахунок позивача перед АТ «НАК «Нафтогаз України» залежить не лише від відповідача, а і від виконання зобов`язань з боку споживачів послуг боржника, а також, враховуючи фактичні обставини справи, а саме:

- повне виконання відповідачем зобов`язання з оплати вартості поставленого за Договором газу;

- незначні періоди прострочення відповідачем взятих на себе за Договором зобов`язань, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для зменшення розміру пені на 50%.

Крім того, суд першої інстанції правомірно взяв до уваги документи, надані відповідачем, які свідчать про скрутне матеріальне становище відповідача, який є підприємством, яке забезпечує опаленням, у тому числі соціально вразливі групи, а саме:

- копії звіту про фінансові результати (про сукупний дохід) за 2016, 2017, 2018 та за І півріччя 2019;

- копію інформації про стан дебіторської заборгованості на 01.12.2019;

- копії договорів про реструктуризацію заборгованості відповідача.

- копію акту звіряння розрахунків між сторонами на 31.10.2019;

- довідка про стан оплати КП «Теплоенерго» ДМР по договорам реструктуризації перед АТ «НАК «Нафтогаз України»;

- рішення Дніпропетровської міської ради № 28/12 від 27.07.2016, № 24/23 від 19.07.2017 та № 32/47 від 24.07.2019 з додатками.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що питання про зменшення розміру штрафних санкцій вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

Довід скаржника про те, що фінансові звіти, додані до відзиву є неналежними та недопустимими доказами, оскільки не містять підтвердження або відмітки, що саме ці звіти подавалися до Державного органу статистики відхиляється колегією суддів, оскільки Порядок подання фінансової звітності затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2000 № 419, не містить обов`язку органів державної статистики зазначати на бланках фінансової звітності інформації про її одержання користувачами.

Доводи апелянта про те, що дані наведені в апеляційній скарзі свідчать про значний обсяг несплаченої заборгованості підприємств, нестачу коштів для здійснення поточної діяльності позивача, у тому числі - для забезпечення підприємств необхідним обсягом природного газу протягом опалювальних сезонів 2017/2018, 2018/2019, 2019/2020 років колегія суддів відхиляє з огляду на те, що пеня є санкціями за невиконання грошового зобов`язання, а не основним боргом, тому при зменшенні розміру пені позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому стані.

Також колегія суддів звертає увагу, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та за наведених вище обставин погоджується з висновками суду першої інстанції щодо зменшення розміру пені на 50%.

Колегія суддів зазначає, що в сукупності із об`єктивними обставинами, складної ситуації у державі та її економічного становища, обставини, на які посилався відповідач у клопотанні про зменшення розміру пені, свідчать про їх винятковість, а отже вбачається наявність підстав у суду першої інстанції для часткового задоволення клопотання про зменшення пені.

На думку колегії суддів доводи апеляційної скарги АТ «НАК «Нафтогаз» не спростовують встановлених судом першої та апеляційної інстанції висновків у даній справі, а тому колегією суддів відхиляються.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Клопотання відповідача про долучення до матеріалів справи додаткових доказів колегією суддів відхиляється, оскільки суд апеляційної інстанції надає оцінку правомірності рішення суду першої інстанції на момент прийняття рішення. Крім того, подання відповідачем нових доказі до суду апеляційної інстанції необґрунтоване неможливістю подання їх до суду першої інстанції під час розгляду справи по суті. Сплата відповідачем штрафних санкцій, згідно платіжного доручення № 11548 від 23.03.2020 не впливає на результат розгляду справи судом апеляційної інстанції.

6. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом в оскаржуваному судовому рішенні повно встановлені фактичні обставини справи, належним чином досліджено наявні в матеріалах справи докази, яким надана вірна правова оцінка у відповідності до норм чинного матеріального та процесуального законодавства, а тому місцевий господарський суд дійшов до правильних та обґрунтованих висновків про часткове задоволення клопотання відповідача про зменшення суми пені до 50%.

Підстав передбачених ст. 277 ГПК України для скасування або зміни оскаржуваного АТ «НАК «Нафтогаз» рішення суду першої інстанції, колегією суддів не виявлено.

Доводи апелянта не спростовують правомірних висновків місцевого господарського суду, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

7. Розподіл судових витрат.

У зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги судові витрати за її подання у відповідності до ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта - АТ «НАК «Нафтогаз».

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275-280, 282 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.03.2020 у справі № 904/6343/19 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 18.06.2020.

Головуючий суддя Ю.Б. Парусніков

Судді: Т.А. Верхогляд

І.О. Вечірко