ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2020 р. Справа № 911/1803/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Поляк О.І.

Гаврилюка О.М.

секретар судового засідання Ярмоленко С.М.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання,

розглянувши апеляційну скаргу акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз"

на рішення господарського суду Київської області від 03.03.2020 р. (повний текст складено 13.03.2020 р.)

у справі № 911/1803/19 (суддя - Заєць Д.Г.)

за позовом акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз"

до фізичної особи-підприємця Шаталова Едуарда Володимировича та ДІЛЕКС ЧАРТЕРІНГ АПС (DEALEX CHARTERING ApS)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про визнання угоди такою, що не може бути виконана та визнання правочину недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

У липнів 2019 року акціонерне товариство "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" (далі - АТ ДАТ "Чорноморнафтогаз") звернулося до господарського суду Київської області до відповідача-1 - морського агента - фізичної особи-підприємця Шаталова Едуарда Володимировича (далі - ФОП Шаталов Е.В.), який діяв від імені АТ ДАТ "Чорноморнафтогаз" за договором морського агентування, та до ДІЛЕКС ЧАРТЕРІНГ АПС (DEALEX CHARTERING ApS) (відповідач-2, судновласник), з позовом про визнання арбітражного застереження у договорі про перевезення великовагових і великогабаритних вантажів № 15/13 від 16.04.2013 р., укладеного між відповідачами, таким, що не може бути виконаним, внаслідок істотної помилки сторін у назві арбітражного суду, місця арбітражу, регламенту арбітражу, мови арбітражу та матеріального права держави; та одночасно з вимогами про визнання арбітражного застереження недійсним.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав про відсутність у арбітражному застереженні, яке міститься в ст. 29 договору про перевезення великовагових і великогабаритних вантажів № 15/13, укладеному 16.04.2013 р. між ДІЛЕКС ЧАРТЕРІНГ АПС та ФОП Шаталовим Е.В., назви суду, на вирішення якого сторони мають передавати спори щодо зазначеного договору, а також перевищення повноважень у ФОП Шаталова Е.В., як морського агента, який діяв від імені позивача за договором морського агентування на вчинення таких дій, є підставами для визнання арбітражного застереження таким, що не може бути виконане, та одночасно просив визнати таке застереження недійсним.

У відзиві на позов відповідач-2, як судновласник, і сторона за договором перевезення № 15/13 від 16.04.2013 р., просив суд закрити провадження у справі на підставі пунктів 4, 5 частини 1 статті 175 ГПК України вказуючи на ті обставини, що 21.08.2015 р. Арбітражним рішенням Арбітражного Трибуналу Німецької Морської Асоціації Арбітражу прийнято рішення і задоволено позов ДІЛЕКС ЧАРТЕРІНГ АПС до АТ ДАТ "Чорноморнафтогаз", а 19.09.2018 р. постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справі № 761/37045/15-ц залишено в силі ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 01.07.2016 р. та ухвалу апеляційного суду міста Києва від 12.09.2017 р., відтак надано дозвіл на примусове виконання Арбітражного рішення на території України. У цьому зв`язку відповідач-2 також зазначав, що питання дійсності арбітражного застереження вже вирішені Арбітражним Трибуналом Німецької Морської Асоціації Арбітражу, а також повноваження осіб, які діяли від імені АТ ДАТ "Чорноморнафтогаз" на укладення арбітражної угоди, що випливає з Арбітражного рішення.

Рішенням господарського суду Київської області від 03.03.2020 р. у справі № 911/1803/19 у задоволенні позову відмовлено.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції послався на ту обставину, що позивачем не доведено неможливості виконання умов договору № 15/13 від 16.04.2013 р., в частині арбітражного застереження, матеріалами справи спростовується твердження позивача про те, що арбітражне застереження не спрямовано на реальне настання правових наслідків, а також, не обґрунтовано, належним чином не доведено та не надано доказів на підтвердження недійсності договору перевезення № 15/13 від 16.04.2013 р.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, акціонерне товариство "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначав, що суд першої інстанції застосував норми права, а саме: пункту 113 Керівництва розділу "Статья ІІ (3)" Секретаріату ЮНСІТРАЛ по Нью-Йоркській конвенції 1958 року, статті 241, ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509, ст. 627 Цивільного кодексу України, без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду.

За твердження позивача, оскаржуване рішення також ухвалене внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, визначених пунктами 11, 18 Розділу "Статья V (1)(a)" Керівництвом Секретаріату ЮНСІТРАЛ по застосуванню Нью-Йоркської Конвенції 1958 року; із застосуванням норми матеріального права, визначеної статтею 4 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж", яка є незастосовною до спірних відносин; з ігноруванням змісту пунктів 1.3, 4.7 договору-доручення морського агентування № 648 від 20.06.2012 р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.05.2020 р., у складі колегії суддів: Кропивна Л.В. (головуючий), Поляк О.І., Гаврилюк О.М., відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 10.06.2020 р.

29.05.2020 р. до Північного апеляційного господарського суду від третьої особи надійшов відзив на апеляційну скаргу.

01.06.2020 р. до Північного апеляційного господарського суду від відповідача-2 надійшов відзив із запереченнями на апеляційну скаргу.

10.06.2020 р. до Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшла заява про відкладення розгляд справи, у зв`язку з перебування представника в іншому судовому засіданні та впровадженням карантину на території України.

Клопотання позивача про відкладення розгляду справи підлягає залишенню без задоволення з огляду на те, що позиція апелянта викладена письмово в апеляційній скарзі і його представник взяв участь у розгляді справи.

У судовому засіданні, що відбулось 10.06.2020 р., позивач просив задовольнити апеляційну скаргу, скасувати оскаржуване рішення та задовольнити вимоги позову.

Представник відповідача-2 просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Інші учасники справи не взяли участі у розгляді справи судом апеляційної інстанції, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання. За висновками суду, їх неявка не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази долучені до матеріалів справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як зазначав позивач, у травні 2015 року Арбітражним Трибуналом Німецької Морської Асоціації Арбітражу проведено усне слухання за позовом Ділекс Чартерінг АпС до ПАТ "ДАТ "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" про стягнення основної суми заборгованості у розмірі 1 583 687,50 доларів США; процентів за період до 31.12.2013 р. включно на загальну суму 56 433,84 доларів США; процентів за період з 01.01.2014 р. до 30.06.2014 р. у розмірі 57 879,22 доларів США; процентів за період з 01.07.2014 р. до 11.05.2016 р. у розмірі 212 543,18 доларів США; процентів за ставкою 800 базисних пунктів вище встановленої законом процентної ставки, що передбачена р. 247 Цивільного Кодексу Німеччини, за період з 12.05.2016 р. до дня оплати; компенсації за юридичні послуги в розмірі 6 314,60 євро; витрат на арбітражний розгляд у розмірі 25 771,69 євро за договором про перевезення великовагових і великогабаритних вантажів № 15/13 від 16.04.2013 р., укладеного між Ділекс Чартерінг АпС, як власником судна, та ФОП Шаталовим Е.В., який діє в інтересах ПАТ "ДАТ "Чорноморнафтогаз" на підставі договору-доручення морського агентування № 648 від 20.06.2012 р. (далі - договір про перевезення № 15/13 від 16.04.2013 р.).

Арбітражним рішенням Німецької Морської Асоціації Арбітражу від 21.08.2015 р. у справі "КОНДОК V" позов задоволено та присуджено стягнути на користь Ділекс Чартерінг АпС (склад 48, Сундкаж 11, 2100 Копенгаген, Данія) основну суму заборгованості в розмірі 9 361 616,90 грн. (за курсом НБУ станом на 01.07.2016 р. становить 1 583 687,50 доларів США; процентів за період до 31.12.2013 р. включно на загальну суму 1 402 629,74 грн. (за курсом НБУ станом на 01.07.2016 р. становить 56 433,84 доларів США; процентів за період з 01.01.2014 р. по 30.06.2014 р. 1 438 553,81 грн. (за курсом НБУ станом на 01.07.2016 р. становить 57 879,22 доларів США; процентів за період з 01.07.2014 р. по 11.05.2016 р. 5 282 635,13 грн. (за курсом НБУ станом на 01.07.2016 р. становить 212 543,18 доларів США; подальших процентів за ставкою 800 базисних пунктів вище встановленої законом процентної ставки, що передбачена р. 247 Цивільного кодексу Німеччини за період з 12.05.2016 р. до дня сплати; компенсацію за юридичні послуги в розмірі 174 052,73 грн. (за курсом НБУ станом на 01.07.2016 р. становить 6 314,60 євро); витрати на арбітражний розгляд 710 359,00 грн. (за курсом НБУ станом на 01.07.2016 р. становить 25 771,69 євро.

Звертаючись з позовом до господарського суду Київської області позивач просив визнати арбітражну угоду у вигляді арбітражного застереження в договорі про перевезення № 15/13 від 16.04.2013 р. такою, що не підлягає виконанню і є недійсною, зокрема і з тих мотивів, що вона підписана за відсутності волі АТ ДАТ "Чорноморнафтогаз" та укладена за відсутності необхідного обсягу дієздатності позивача, сторонами не обрано третейського суду і не визначено право, яке підлягає застосуванню при вирішенні спору.

Крім того, позивач у позовній заяві послався на висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28.08.2018 р. по справі № 906/493/16, зокрема про те, що: у разі наявності арбітражної угоди між сторонами спору та поданого стороною відповідно до вимог ГПК України клопотання про припинення провадження господарський суд може продовжити розгляд справи за умови встановлення в передбаченому законом порядку недійсності, втрати чинності або неможливості виконання вказаної угоди не пізніше початку розгляду справи по суті; господарський суд має тлумачити будь-які неточності в тексті арбітражної угоди та розглядати сумніви щодо її дійсності, чинності та виконуваності на користь її дійсності, чинності та виконуваності, забезпечуючи принцип автономності арбітражної угоди; суд може визнати угоду такою, що не може бути виконана, внаслідок істотної помилки сторін у назві арбітражу, до якого передається спір (відсилання до неіснуючої арбітражної установи), за умови відсутності в арбітражній угоді вказівки на місце проведення арбітражу чи будь-яких інших положень, які б дозволяли встановити дійсні наміри сторін щодо обрання певної арбітражної установи чи регламенту, за яким має здійснюватись арбітражний розгляд. У разі невизначеності арбітражної установи сторона арбітражної угоди не має обов`язку перед зверненням до компетентного державного суду звертатися до однієї чи декількох арбітражних установ для того, щоб вони вирішили питання щодо своєї компетенції стосовно цього спору.

Відхиляючі доводи апелянта по суті прийнятого місцевим господарським судом рішення, проте вважаючи, що рішення суду підлягає скасуванню повністю, апеляційний господарський суд виходить з наступного.

За змістом статті 1 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" до міжнародного комерційного арбітражу можуть за угодою сторін передаватися спори з договірних та інших цивільно-правових відносин, що виникають при здійсненні зовнішньоторговельних та інших видів міжнародних економічних зв`язків, якщо комерційне підприємство хоча б однієї із сторін знаходиться за кордоном.

Статтею 2 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" передбачено, що під терміном "арбітраж" розуміється будь-який арбітраж (третейський суд) незалежно від того, чи утворюється він спеціально для розгляду окремої справи, чи здійснюється постійно діючою арбітражною установою, зокрема Міжнародним комерційним арбітражним судом або Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" арбітражна угода - це угода сторін про передачу до арбітражу всіх або певних спорів, які виникли або можуть виникнути між ними в зв`язку з будь-якими конкретними правовідносинами, незалежно від того, чи мають вони договірний характер чи ні. Арбітражна угода може бути укладена у вигляді арбітражного застереження в контракті або у вигляді окремої угоди.

Згідно пунктів 1 , 2 та 3 статті 16 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" третейський суд може сам прийняти постанову про свою компетенцію, в тому числі стосовно будь-яких заперечень щодо наявності або дійсності арбітражної угоди. З цією метою арбітражне застереження, що є частиною договору, повинно трактуватися як угода, що не залежить від інших умов договору. Винесення третейським судом рішення про недійсність договору не тягне за собою в силу закону недійсність арбітражного застереження. При цьому заява про відсутність у третейського суду компетенції може бути зроблена не пізніше подання заперечень щодо позову. Призначення стороною арбітра або її участь у призначенні арбітра не позбавляє сторону права зробити таку заяву. Заява про те, що третейський суд перевищує межі своєї компетенції, повинна бути зроблена, як тільки питання, яке, на думку сторони, виходить за ці межі, буде поставлено в ході арбітражного розгляду. Третейський суд може в будь-якому з цих випадків прийняти заяву, зроблену пізніше, якщо він визнає затримку виправданою. Третейський суд може винести постанову щодо заяви, зазначеної в пункті 2 цієї статті, або як з питання попереднього характеру, або в рішенні щодо суті спору. Якщо третейський суд винесе постанову з питання попереднього характеру, що він має компетенцію, будь-яка сторона може протягом 30 днів після отримання повідомлення про цю постанову просити орган, зазначений в статті 6, прийняти рішення з цього питання; таке рішення не підлягає ніякому оскарженню; поки таке прохання чекає на своє вирішення, третейський суд може продовжувати розгляд та прийняти арбітражне рішення.

Таким чином питання арбітрабільності спору відноситься до компетенції третейського суду.

Як випливає з пояснень відповідача-2 та змісту прийнятого Арбітражним Трибуналом Німецької Морської Асоціації Арбітражу рішення від 21.08.2015 р., АТ ДАТ "Чорноморнафтогаз" у свої запереченнях на позов підчас провадження у Арбітражному Трибуналі Німецької Морської Асоціації Арбітражу не посилалося на ту обставину, що спір, переданий на вирішення згаданого третейського суду, ґрунтується на договорі, який є недійсним за законом, якому сторони цей договір підпорядкували, або одна із сторін в арбітражній угоді, була якоюсь мірою недієздатною.

Відповідно до пункту 2 статті 6 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" органом для виконання певних функцій сприяння та контролю щодо арбітражу є апеляційні загальні суди за місцезнаходженням арбітражу.

Згідно частин 1 та 2 статті 34 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" оспорювання в суді арбітражного рішення може бути проведено тільки шляхом подання клопотання про скасування згідно з пунктами 2 та 3 цієї статті.

2. Арбітражне рішення може бути скасоване судом, зазначеним в пункті 2 статті 6, лише у разі, якщо:

1) сторона, що заявляє клопотання про скасування, подасть докази того, що:

одна із сторін в арбітражній угоді, зазначеній у статті 7, була якоюсь мірою недієздатною; або ця угода є недійсною за законом, якому сторони цю угоду підпорядкували, а в разі відсутності такої вказівки - за законом України; або

її не було належним чином повідомлено про призначення арбітра чи про арбітражний розгляд або з інших поважних причин вона не могла подати свої пояснення; або

рішення винесено щодо не передбаченого арбітражною угодою спору або такого, що не підпадає під її умови, або містить постанови з питань, що виходять за межі арбітражної угоди, проте, якщо постанови з питань, які охоплюються арбітражною угодою, можуть бути відокремлені від тих, що не охоплюються такою угодою, то може бути скасована тільки та частина арбітражного рішення, яка містить постанови з питань, що не охоплюються арбітражною угодою; або

склад третейського суду чи арбітражна процедура не відповідали угоді сторін, якщо тільки така угода не суперечить будь-якому положенню цього Закону, від якого сторони не можуть відступати, або, за відсутності такої угоди, не відповідали цьому Закону; або

2) суд визначить, що:

об`єкт спору не може бути предметом арбітражного розгляду за законодавством України; або

арбітражне рішення суперечить публічному порядку України.

3. Клопотання про скасування не може бути заявлено після закінчення трьох місяців, рахуючи з дня, коли сторона, що заявляє це клопотання, отримала арбітражне рішення, а в разі, якщо було подано прохання згідно із статтею 33, - з дня винесення третейським судом рішення з цього прохання.

4. Суд, до якого подано клопотання про скасування арбітражного рішення, може, якщо визнає це належним і якщо про це просить одна із сторін, зупинити провадження з питання про скасування на встановлений ним строк з тим, щоб надати третейському суду можливість відновити арбітражний розгляд або вжити інших дій, які, на думку третейського суду, дадуть можливість усунути підстави для скасування арбітражного рішення.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 01.07.2016 р. у справі № 761/37045/15-ц, залишеною без змін Апеляційним судом міста Києва ухвалою від 12.09.2017 р., а також постановою Верховного Суду від 19.09.2018 р., визнано і надано дозвіл на виконання Рішення арбітражного Трибуналу Німецької Морської Асоціації Арбітражу від 21.08.2015 р.

Судами встановлено, що боржника було належно сповіщено про призначення про арбітражний розгляд, рішення не суперечить арбітражному застереженню в договорі, склад міжнародного комерційного арбітражу відповідав угоді між сторонами, рішення не було скасовано та його виконання не зупинено судом.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадовим І.С. 23.01.2019 р. винесено постанову ВП № 58163662 про відкриття виконавчого провадження на підставі ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 01.07.2016 р. у справі № 761/37045/15-ц.

Таким чином, на момент призначення господарським судом до розгляду справи питання щодо арбітрабільності спору було перевірено органом, який за законом мав функції контролю щодо арбітражу. Вказана обставина позбавляла місцевий господарський суд права здійснювати повторно оцінку обставин, встановлених компетентними судами.

Колегія суддів також виходить з того, що в силу статті 8 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" повноваження суду, до якого подано позов у питанні, що є предметом арбітражної угоди, на визнання арбітражної угоди недійсною, або такою, що втратила чинність або не може бути виконана, закінчуються моментом визнання третейським судом спору арбітрабільним.

У даному випадку суперечка про підсудність була розв`язана Арбітражним Трибуналом Німецької Морської Асоціації Арбітражу та Верховним Судом.

За загальним правилом, спори щодо підсудності справ не допускаються, а третейські суди і міжнародний комерційний арбітраж є визнаним інститутом, закріпленим в українському законодавстві, і арбітражне рішення якого незалежно від того, в якій країні воно було винесено, визнається обов`язковим в силу ч. 1 ст. 35 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж".

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно частини 5 статті 4 Господарського процесуального кодексу України, угода сторін про передачу спору на розгляд третейського суду (міжнародного комерційного арбітражу) допускається. До міжнародного комерційного арбітражу за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що відповідає вимогам, визначеним законодавством України про міжнародний комерційний арбітраж, крім випадків, визначених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України спір, який відноситься до юрисдикції господарського суду, може бути переданий сторонами на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу.

В силу вимог ч. 3 статті 22 Господарського процесуального кодексу України будь-які неточності в тексті угоди про передачу спору на вирішення до третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу та (або) сумніви щодо її дійсності, чинності та виконуваності повинні тлумачитися судом на користь її дійсності, чинності та виконуваності.

Згідно з частиною 1 статті 75 Закону України "Про міжнародне приватне право" підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 цього Закону.

Пунктами 1 та 2 частини 1 статті 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" передбачено, що суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: 1) якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону; 2) якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача.

З матеріалів справи № 911/1803/19 випливає, що 29.07.2019 р. суд першої інстанції відкрив провадження у даній справі у порядку загального позовного провадження і призначив підготовче провадження на 19.11.2019 р. Встановив строк для надання відзиву на позов.

08.10.2019 р. відповідач-2 направив суду заперечення, у яких просив суд закрити провадження у справі на підставі пунктів 4, 5 частини 1 статті 175 ГПК України вказуючи на ті обставини, що 21.08.2015 р. Арбітражним рішенням Арбітражного Трибуналу Німецької Морської Асоціації Арбітражу прийнято рішення і задоволено позов ДІЛЕКС ЧАРТЕРІНГ АПС до АТ ДАТ "Чорноморнафтогаз", а 19.09.2018 р. постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справі № 761/37045/15-ц залишено в силі ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 01.07.2016 р. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 12.09.2017 р., відтак надано дозвіл на примусове виконання Арбітражного рішення на території України. У цьому зв`язку відповідач-2 також зазначав, що питання дійсності арбітражного застереження вже вирішені Арбітражним Трибуналом Німецької Морської Асоціації Арбітражу, а також повноваження осіб, які діяли від імені АТ ДАТ "Чорноморнафтогаз" на укладення арбітражної угоди, що випливає з Арбітражного рішення.

Оскільки відповідачем-2 до початку розгляду справи по суті було подано заперечення з підстав наявної між сторонами угоди про передачу справи на вирішення арбітражного суду, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що суд першої інстанції мав розглянути заяву про закриття провадження у справі, яка містилися у запереченнях, і закрити провадження у справі на підставі пункту 3 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України. Утім, суд першої інстанції вирішив спір по суті, не зважаючи на ту обставину, що є рішення третейського суду, визнане в Україні у встановленому порядку, щодо спору між тими самими сторонами, про той же предмет і з тих же самих підстав.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 275, п. 4 ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково. Підставами для скасування рішення суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на встановлене, при прийнятті оскаржуваного рішення суд першої інстанції неправильно застосував норми процесуального права, і за наявності підстав для закриття провадження у справі, вдався до перегляду обставин, встановлених компетентним судом, рішення якого визнано на Україні, щодо арбітрабільності спору Арбітражному Трибуналу Німецької Морської Асоціації Арбітражу.

При таких обставинах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржене апелянтом рішення господарського суду у даній справі - повному скасуванню з прийняттям нового рішення про залишення позову без розгляду на підставі пункту 7 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 226, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" на рішення господарського суду Київської області від 03.03.2020 р. у справі № 911/1803/19 частково задовольнити.

Рішення господарського суду Київської області від 03.03.2020 р. у справі № 911/1803/19 скасувати.

Залишити без розгляду позовну заяву акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз".

Матеріали справи № 911/1803/19 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 30.06.2020 р.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді О.І. Поляк

О.М. Гаврилюк