ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
====================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2020 року Справа № 915/63/20

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Смородінової О.Г.,

за участю секретаря судового засідання Ржепецької К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» (54020, м. Миколаїв, вул. Заводська, буд. 23/14; ідентифікаційний код 01125608)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Метал Стивідорінг Компані» (54002, м. Миколаїв, вул. Заводська, буд. 23/26; ідентифікаційний код 40618543)

про: встановлення господарських правовідносин шляхом визнання додаткової угоди до договору укладеною, стягнення 104320,84 грн,

за участю представників учасників справи:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: не з`явився

Суть спору:

23.01.2020 Державне підприємство «Миколаївський морський торговельний порт» звернулося до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою № 06/94 від 21.01.2020, в якій просить суд:

- встановити господарські правовідносини шляхом визнання Додаткової угоди № 7 до Договору № 1-А від 12.02.2013 між Державним підприємством «Миколаївський морський торговельний порт» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Метал Стивідорінг Компані» укладеною у відповідній редакції;

- стягнути з Товариства Товариством з обмеженою відповідальністю «Метал Стивідорінг Компані» на користь Державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» суму заборгованості по сплаті за договором від 12.03.2013 № 1-А на суму 85256,00 грн;

- стягнути з Товариства Товариством з обмеженою відповідальністю «Метал Стивідорінг Компані» на користь Державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» суму штрафних санкцій у вигляді пені за договором від 12.03.2013 № 1-А на суму 16630,33 грн;

- стягнути з Товариства Товариством з обмеженою відповідальністю «Метал Стивідорінг Компані» на користь Державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» суму штрафних санкцій у вигляді 3 % річних за договором за договором від 12.03.2013 № 1-А на суму 1539,53 грн;

- стягнути з Товариства Товариством з обмеженою відповідальністю «Метал Стивідорінг Компані» на користь Державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» суму штрафних санкцій у вигляді інфляційного збільшення боргу за договором від 12.03.2013 № 1-А на суму 894,98 грн;

- стягнути з Товариства Товариством з обмеженою відповідальністю «Метал Стивідорінг Компані» на користь Державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» судовий збір на суму 4204,00 грн.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі договору про встановлення права сервітуту № 1-А від 12.02.2013 з додатками та додатковими угодами до нього; наказу Державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» № 150 від 21.11.2018 «Про затвердження введення в дію тарифів»; рахунків (10 шт.); актів наданих послуг (10 шт.); листування між сторонами; застосування норм статті 21 Закону України «Про морські порти України», статті 11 Закону України «Про ціни і ціноутворення», статей 526, 599, 610, 612, 625, 629 Цивільного кодексу України, статей 20, 189, 190, 343 Господарського кодексу України та мотивовані тим, що між сторонами укладений договір про встановлення права сервітуту щодо користування підкрановими коліями; згідно статистичних даних протягом 2018 року відбулося значне зростання рівня індексу цін виробників та індексу інфляції. Директором Державного підприємства «Миколаївський міський торгівельний порт» було прийнято наказ № 150 від 21.11.2018 «Про затвердження введення в дію тарифів», яким були затверджені та введені в дію з 01.01.2019 тарифи Державного підприємства «Миколаївський міський торгівельний порт», у тому числі і за послуги, що являються предметом договору від 12.02.2013 № 1-А. Листом від 26.12.2018 № 07/1896 позивач повідомив відповідача про зміну тарифів на послуги у 2019 році та направив йому примірники додаткових угод по ряду договорів, в тому числі і примірник додаткової угоди № 7 до Договору від 12.02.2013 № 1-А. Відповіді на вказаний лист позивачем не було отримано. Крім наведеного, позивач зазначає, що виставляв та направляв на адресу відповідача рахунки та акти наданих послуг (виконаних робіт), однак на жоден із листів відповідач не відповів, відмови від підписання актів наданих послуг (виконаних робіт) не надав,тобто, на переконання позивача, зазначені документи є безспірними.

Ухвалою суду від 27.01.2020 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 915/63/20 за правилами загального позовного провадження; встановлено для сторін процесуальні строки для подання заяв по суті справи.

20.02.2020 до суду від Державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» надійшло клопотання № 06/207 від 19.02.2020 про розгляд справи за відсутності представника позивача, мотивоване неможливістю підприємства забезпечити присутність свого представника у Господарському суді Миколаївської області на дату проведення засідання по справі.

Ухвалою суду від 25.02.2020 підготовче засідання було відкладено на 26 березня 2020 року о 10:00.

23.03.2020 до суду від Державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» надійшло клопотання № 06/299 від 19.03.2020 про розгляд справи за відсутності представника позивача, мотивоване неможливістю підприємства забезпечити присутність свого представника у Господарському суді Миколаївської області на дату проведення засідання по справі.

У зв`язку перебуванням судді Смородінової О.Г. у відпустці, судове засідання по справі № 915/63/20, призначене на 26.03.2020 о 10:00 не відбулося.

Враховуючи введення з 12.03.2020 на усій території України карантину постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (за змінами та доповненнями) ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 30.03.2020 підготовче засідання у справі № 915/63/20 було відкладено без визначення дати судового засідання.

З урахуванням прийняття Кабінетом Міністрів України рішення про послаблення карантинних обмежень з 11.05.2020 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.05.2020 № 343 Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України», беручи до уваги тривалість знаходження справи у провадженні суду, ухвалою від 12.05.2020 суд повідомив учасників справи про те, що підготовче засідання у справі № 915/63/20 відбудеться 26 травня 2020 року о 10:00.

Ухвалою від 26.05.2020 за результатами проведеного засідання суд закрив підготовче провадження у справі, з призначенням її до судового розгляду по суті на 18 червня 2020 року о 09:30.

18.06.2020 до суду від Державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» надійшло клопотання № 06/299 від 19.03.2020 про розгляд справи за відсутності представника позивача, мотивоване поширенням зараження COVID-19. Крім того, позивач повідомив суд, що позовні вимоги, викладені в заяві від 21.01.2020 № 06/94 підтримує в повному обсязі.

Станом на момент проведення судового засідання будь-яких заяв чи клопотань як по суті справи, так і з процесуальних питань від учасників справи до суду не надходило.

Відповідач правом, передбаченим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України щодо оформлення відзиву на позовну заяву і документів, що підтверджують заперечення проти позову, не скористався.

Так, ухвалою суду від 27.01.2020 відповідачу було встановлено строк у 15 днів від дня отримання даної ухвали для подання суду відзиву. Вказану ухвалу відповідач отримав 30.01.2020, що підтверджується відміткою на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором 587.

Таким чином, встановлений для відповідача процесуальний строк для подання відзиву тривав до 14.02.2020 включно. Разом із тим, ні станом на 14.02.2020, ні станом на дату розгляду справи по суті від відповідача відзив не надійшов, будь-яких заяв або клопотань з даного або інших питань до суду також не надходило.

Суд відмічає, що відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

18.06.2020 учасники справи своїх повноважних представників в судове засідання не направили, хоча про час та місце проведення засідання були повідомлені належним чином:

- про отримання позивачем 01.06.2020 копії ухвали Господарського суду Миколаївської області від 25.05.2020 у справі № 915/63/20 свідчить відповідна відмітка на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором 875;

- копія ухвали Господарського суду Миколаївської області від 25.05.2020 у справі № 915/63/20, направлена на адресу місцезнаходження відповідача була 02.06.2020 повернута за зворотною адресою відділенням поштового зв`язку із зазначенням причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою» (поштове відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором 867). Відповідно до приписів п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Судом перевірено відомості Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо адреси місцезнаходження відповідача та встановлено, що процесуальний документ надіслано зазначеній юридичній особі в порядку, визначеному чинним процесуальним законодавством. За такого, датою вручення відповідачу копії ухвали Господарського суду Миколаївської області від 25.05.2020 у справі № 915/63/20 слід вважати 02.06.2020.

При цьому, як було зазначено вище, позивач просив суд справу розглядати за відсутності його представника.

Враховуючи наведене та те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті за відсутності представників сторін.

При цьому, враховуючи відсутність відзиву по суті позову, згідно ст. 165 ГПК України справу вирішено за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до змісту статей 195, 240 ГПК України, 18.06.2020 за результатами розгляду даної справи за правилами загального позовного провадження, суд підписав вступну та резолютивну частини рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, суд -

В С Т А Н О В И В:

12 лютого 2013 року між Державним підприємством «Миколаївський морський торговельний порт», як володільцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Нова Європейська Компанія», як сервітуарієм, був укладений Договір про встановлення права сервітуту № 1-А, відповідно до умов якого сервітуарій отримав право користування підкрановими коліями, які розташовані за адресою: 54002, м. Миколаїв, вул. Заводська, 23/27, загальною довжиною 728,5 м.п у дві нитки. Сторони погодили, що обставиною, яка є підставою для встановлення сервітуту за цим договором є необхідність переміщення (проїзду) портальних кранів згідно договору оренди №11-А від 30.12.2008р., а також інших портальних кранів сервітуарія (за наявності) по підкрановим коліям володільця при здійсненні сервітуарієм НРР через причал №12,13 ДП «ММТП».

Відповідно до умов п. 3.1 статті 3 Договору, видом права сервітуту є право користування майном (підкранові колії) згідно з «Планом-схемою підкранових колій в районі причалів №12, №13» (Додаток №1, який є невід`ємною частиною цього договору), у дві нитки наступною довжиною: фронт причалу № 12 180 м.п. у дві нитки; фронт причалу №13 236 м.п. у дві нитки; тил причалу №12,13 (інв. №3368) 312,5 м.п. у дві нитки. Сервітут полягає у можливості вільного та безперешкодного користування сервітуарієм підкрановими коліями, визначеними вище в цьому пункті 3.1, для переміщення по них портальних кранів при виконання сервітуарієм НРР через причал №12,13 ДП «ММТП» у тому числі під час знаходження судна під обробкою сервітуарієм.

Умовами п. 4.2 статті 4 Договору його учасники погодили, що сервітут є строковим та оплатним.

Згідно з п. 5.1 статті 5 Договору, плата за користування сервітутом в місяць складає 4733,21 грн. без урахування ПДВ. ПДВ стягується відповідно до чинного законодавства України.

За умовою п. 5.2 статті 5 Договору оплата в розмірі 100% вартості плати за користування сервітутом здійснюється шляхом перерахування сервітуарієм коштів на поточний рахунок володільця на підставі акту наданих послуг згідно виставленого рахунку щомісячно до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Відповідно до умов п. 5.4 ст. 5 Договору, його учасники погодили, що володілець має право на зміну вартості користування сервітутом. Вартість користування сервітутом за цим договором може бути змінено володільцем виключно у разі: підвищення мінімального рівня заробітної плати; змін у розмірі відрахувань у фонди (пенсійний, соцстраху та інше) на законодавчому рівні; інфляції; підвищення цін на енергоносії, паливно-мастильні матеріали, комунальні послуги, закупівлю матеріалів та послуг виробників, з подальшим укладанням додаткової угоди до договору.

Як погоджено п. 7.1.6 статті 7 Договору сервітуарій зобов`язаний до 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим, повертати володільцю підписані акти наданих послуг. У разі не підписання акту у визначений строк, користування сервітутом вважається підтвердженим і підлягає оплаті згідно умов цього договору.

Пунктом 7.1.7 статті 7 Договору передбачено, що сервітуарій зобов`язаний щомісячно до 20 числа місяця наступного за розрахунковим, згідно виставленого рахунку володільця, вносити плату за користування сервітутом за попередній місяць.

Згідно з п. 11.7 статті 11 Договору у разі несвоєчасної оплати послуг за умовами цього договору сервітуарій сплачує володільцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період за який сплачується пеня від несплаченої суми за кожен день прострочення до повної сплати заборгованості.

Відповідно до умов п. 14.1 ст.14 Договору, він набуває чинності з моменту підписання його уповноваженими представниками сторін, скріплення печатками та діє протягом шести років з моменту набуття чинності. У разі, якщо сервітуарій не пізніше ніж за один місяць до закінчення строку дії договору не повідомить землекористувача про намір припинити його дію, договір вважається автоматично пролонгованим ще на шість років на таких же умовах.

В подальшому, додатковою угодою №1 від 14.06.2013 учасники договору вносили зміни до нього в частині викладення у новій редакції преамбули, пунктів: 1.1 щодо визначення об`єкту сервітуту, 3.1 щодо виду сервітуту, п.5.1 щодо розміру плати за сервітут, п.8.1 щодо виставлення рахунку на сплату за користування сервітутом, п. 9.1.8 щодо можливості ініціювати дострокове розірвання договору, п.14.2 щодо чинності договору у випадку реорганізації/ліквідації володільця або переходу до третіх осіб майнових прав чи прав власності на підкранові колії та ст. 17 стосовно реквізитів сторін договору, а також щодо викладення у новій редакції додатку №1 до договору.

Як вбачається з рішення Господарського суду Миколаївської області від 21.05.2019 у справі № 915/1906/18, яке набрало законної сили 21.06.2018, Додатковими угодами №№2-4 від 20.12.2013, 24.12.2014, та від 25.12.2015 учасники договору вносили зміни до п. 5.2 статті 5 стосовно зміни вартості плати за встановлення права сервітуту. Додатковою угодою №5 до вказаного договору були внесені зміни в частині зміни сервітуарія - з ТОВ «Нова Європейська Компанія» на ТОВ «Метал Стивідорінг Компані» з огляду на те, що відповідно до статуту товариства «Метал Стивідорінг Компані» воно утворене шляхом виділу з товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Європейська Компанія» і є правонаступником останнього щодо прав та обов`язків, передбачених договором №1-А від 12.02.2013.

Додатковою угодою № 6 від 29.12.2016 учасники договору також внесли зміни до п. 5.1 договору в частині зміни вартості плати за встановлення права сервітуту.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 21.05.2019 у справі № 915/1906/18 було задоволено позов Державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Метал Стивідорінг Компані»; встановлено господарські правовідносини шляхом визнання додаткової угоди №7 до договору №1-А від 12.02.2013р. між Державним підприємством «Миколаївський морський торговельний порт» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Метал Стивідорінг Компані».

Вказаною додатковою угодою були внесені зміни до п. 5.1 договору в частині зміни вартості плати за встановлення права сервітуту.

За приписами ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, оскільки факт наявності та зміст Додаткових угод № 2-6 до Договору про встановлення права сервітуту № 1-А від 12.02.2013 встановлено рішенням суду від 21.05.2019 у справі № 915/1906/18, то вказані обставини не потребують доказування при розгляді даної справи.

Предметом даного позову виступають дві вимоги позивача:

- немайнового характеру про встановлення господарських правовідносин шляхом визнання додаткової угоди до договору укладеною;

- майнового характеру про стягнення з відповідача плати за користування сервітутом, а також пені, 3 % річних та інфляційного збільшення боргу, нарахованих за порушення відповідного грошового зобов`язання.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Таким чином, до предмету доказування у даній справі належить встановлення обставин існування між сторонами відповідних господарських правовідносин та нездійснення відповідачем оплати за користування сервітутом на умовах укладеного між сторонами договору.

Позивач підтверджує власну правову позицію такими доказами:

- Договір про встановлення права сервітуту № 1-А від 12.02.2013 з додатками та додатковими угодами до нього;

- рішення Господарського суду Миколаївської області від 21.05.2019 у справі № 915/1906/18;

- наказ Державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» № 150 від 21.11.2018 «Про затвердження введення в дію тарифів»;

- листи позивача: № 07/1896 від 26.12.2018, № 03/52 від 15.01.2019, № 03/213 від 12.02.2019, № 03/407 від 18.03.2019, № 03/565 від 16.04.2019, № 03/653 від 14.05.2019, № 03/781 від 12.06.2019, № 03/899 від 12.07.2019, № 03/1037 від 13.08.2019, № 03/1223 від 22.09.2019, № 03/1305 від 15.10.2019.

- рахунки: № 28518331 від 31.12.2018, № 00578331 від 31.01.2019, № 02968331 від 28.02.2019, № 05138331 від 31.03.2019, № 06928331 від 30.04.2019, № 09118331 від 31.05.2019, № 11758331 від 30.06.2019, № 14228331 від 31.07.2019, № 15958331 від 31.08.2019, № 17968331 від 30.09.2019;

- акти наданих послуг (виконаних робіт): № 28518331 від 31.12.2018, № 00578331 від 31.01.2019, № 02968331 від 28.02.2019, № 05138331 від 31.03.2019, № 06928331 від 30.04.2019, № 09118331 від 31.05.2019, № 11758331 від 30.06.2019, № 14228331 від 31.07.2019, № 15958331 від 31.08.2019, № 17968331 від 30.09.2019.

Відповідач, як було зазначено вище, відзиву на позовну заяву та будь-яких доказів на підтвердження власної правової позиції суду не надав.

Статтями 73, 74 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як слідує з положень ст. 77, 78 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до змісту ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, проаналізувавши фактичні обставини справи згідно з вимогами чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, суд встановив таке.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до статті 11 ЦК України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

На підставі статей 11, 202, 509 Цивільного кодексу України між сторонами у даній справі на підставі спірного договору виникло господарське зобов`язання, яке в силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Згідно з ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України кожний суб`єкт господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються в тому числі шляхом установлення, зміни і припинення господарських правовідносин.

Матеріали справи свідчать про те, що 21.11.2018 Державним підприємством «Миколаївський морський торговельний порт» видано наказ № 150 «Про затвердження та введення в дію тарифів», яким затверджено та введено в дію з 01.01.2019 тарифи згідно з додатком №1.

У вказаному додатку, зокрема, передбачено вартість плати за встановлення права сервітуту щодо користування підкрановими коліями ТОВ «Метал Стивідорінг Компані» в сумі 8765,06 грн за місяць (7296,72 грн без ПДВ).

З урахуванням цього наказу, з огляду на збільшення ціни зберігання, Державним підприємством «Миколаївський морський торговельний порт» супровідним листом № 07/1896 від 26.12.2018 направив на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Метал Стивідорінг Компані» відповідну додаткову угоду про внесення змін до договору.

За даними позивача відповідач відповіді на вищевказаний лист надав, додаткову угоду не підписав, примірник додаткової угоди порту не повернув.

Таким чином, оскільки відповідач відмовився від підписання додаткової угоди без зазначення жодної обґрунтованої мотивації, будь-яких заперечень щодо умов цієї угоди не висловив, з огляду на те що, відповідач не виявив бажання припинити дію спірного договору у зв`язку з незгодою щодо внесення змін, однак продовжив здійснювати використання у 2018-2019 роках підкранових колій та не оскаржив наказ Державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» № 150 від 21.11.2018 «Про затвердження та введення в дію тарифів», який станом на дату розгляду цієї справи залишається чинним та не скасованим, вимоги позивача про встановлення господарських правовідносин шляхом визнання додаткової угоди № 7 до договору № 1-А від 12.02.2013 між Державним підприємством «Миколаївський морський торговельний порт» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Метал Стивідорінг Компані» укладеною в редакції позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача плати за користування сервітутом, а також пені, 3 % річних та інфляційного збільшення боргу, нарахованих за порушення відповідного грошового зобов`язання, суд вважає за необхідне зазначити таке.

З урахуванням вищенаведеної зміни тарифів на послуги у 2019 році позивач листами № 03/52 від 15.01.2019, № 03/213 від 12.02.2019, № 03/407 від 18.03.2019, № 03/565 від 16.04.2019, № 03/653 від 14.05.2019, № 03/781 від 12.06.2019, № 03/899 від 12.07.2019, № 03/1037 від 13.08.2019, № 03/1223 від 22.09.2019, № 03/1305 від 15.10.2019 направляв позивачу, зокрема:

1) рахунки:

- № 28518331 від 31.12.2018 на суму 6451,46 грн;

- № 00578331 від 31.01.2019 на суму 8756,06 грн;

- № 02968331 від 28.02.2019 на суму 8756,06 грн;

- № 05138331 від 31.03.2019 на суму 8756,06 грн;

- № 06928331 від 30.04.2019 на суму 8756,06 грн;

- № 09118331 від 31.05.2019 на суму 8756,06 грн;

- № 11758331 від 30.06.2019 на суму 8756,06 грн;

- № 14228331 від 31.07.2019 на суму 8756,06 грн;

- № 15958331 від 31.08.2019 на суму 8756,06 грн;

- № 17968331 від 30.09.2019 на суму 8756,06 грн.

2) акти наданих послуг (виконаних робіт):

- № 28518331 від 31.12.2018 на суму 6451,46 грн;

- № 00578331 від 31.01.2019 на суму 8756,06 грн;

- № 02968331 від 28.02.2019 на суму 8756,06 грн;

- № 05138331 від 31.03.2019 на суму 8756,06 грн;

- № 06928331 від 30.04.2019 на суму 8756,06 грн;

- № 09118331 від 31.05.2019 на суму 8756,06 грн;

- № 11758331 від 30.06.2019 на суму 8756,06 грн;

- № 14228331 від 31.07.2019 на суму 8756,06 грн;

- № 15958331 від 31.08.2019 на суму 8756,06 грн;

- № 17968331 від 30.09.2019 на суму 8756,06 грн.

У вказаних листах позивач просив відповідача сплатити рахунки, підписати акти виконаних робіт, завірити їх печаткою та повернути по одному примірнику.

У відповідності до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до приписів статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За приписами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що позивачем було виставлено відповідачу 10 рахунків на загальну суму 85256,00 грн.

За твердженням позивача вказані рахунки відповідачем оплачені не були, що і стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

Відповідно до частини 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до частин 3 та 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

За таких обставин обов`язок доведення факту належної оплати за користування сервітутом закон покладає на сервітуарія.

Відповідач доказів належного виконання своїх зобов`язань за договором та сплати коштів користування сервітутом не представив, не надав суду належні докази, які свідчать про відсутність заборгованості перед кредитором за договірними зобов`язаннями, відповідно доводи позивача не спростував.

Судом перевірено розрахунок основної заборгованості та встановлено, що позивачем суму заборгованості в розмірі 85256,00 грн зазначено вірно.

За такого, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, матеріалами справи підтверджені та підлягають задоволенню.

Стосовно заявленої позивачем до стягнення суми пені в розмірі 16630,33 грн, суд зазначає таке.

За приписами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Приписами ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Відповідно до п. 11.7 статті 11 Договору у разі несвоєчасної оплати послуг за умовами цього договору сервітуарій сплачує володільцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період за який сплачується пеня від несплаченої суми за кожен день прострочення до повної сплати заборгованості.

Таким чином на підставі статті 549 ЦК України, статті 230 ГК України та п. 11.7 статті 11 Договору позивач цілком правомірно нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню.

Судом перевірено розрахунок пені наведений у позовній заяві та встановлено, що відповідне нарахування позивачем проведено вірно.

За такого, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо заявлених до стягнення сум 3% річних у розмірі 1539,53 грн та інфляційного збільшення боргу у розмірі 894,98 грн, суд зазначає таке.

За приписами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні та проценти, що сплачуються відповідно до ст. 625 ЦК України, складають зміст додаткових вимог, оскільки законодавець опосередковано визнає їх мірами відповідальності (відповідальність за порушення грошового зобов`язання).

Як інфляційні нарахування на суму боргу, так і сплата трьох відсотків річних від простроченої суми, не мають характеру штрафних санкцій, а виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора у зв`язку зі знеціненням коштів внаслідок інфляційних процесів та компенсації користування цими коштами.

Ст. 625 Цивільного кодексу України застосовується до всіх грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов`язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов`язання.

На підставі ст. 625 ЦК України позивач цілком правомірно нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних.

За перевіркою суду нарахування 3% річних та інфляційних втрат позивачем проведено вірно, а отже позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми та обставини, розглянувши даний спір із застосуванням норм матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, згідно з наданими доказами, суд дійшов висновку про доведеність та правомірність позовних вимог, а отже - задоволення їх в повному обсязі.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 238 ГПК України, у резолютивній частині рішення зазначаються, зокрема відомості про розподіл судових витрат.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, судовий збір за подання позову в сумі 4204,00 грн підлягає покладенню на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 75-79, 86, 129, 165, 219, 220, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити в повному обсязі.

2. Встановити господарські відносини шляхом визнання Додаткової угоди № 7 до Договору № 1-А від 12.02.2013 між Державним підприємством «Миколаївський морський торговельний порт» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Метал Стивідорінг Компані» укладеною в наступній редакції:

«Додаткова угода № 7

до Договору №1-А від 12.02.2013

м. Миколаїв «___» ___________201__

Державне підприємство «Миколаївський морський торговельний порт» (надалі - Володілець), в особі директора Мітченка Сергія Костянтиновича, який діє на підставі Статуту, з одного боку, та Товариство з обмеженою відповідальністю «МЕТАЛ СТИВІДОРІНГ КОМПАНІ» (надалі - Сервітуарій), в особі директора Душкіна Володимира Івановича та виконавчого директора Гапеєва Миколи Сергійовича, які діють на підставі Статуту, з іншого боку, (надалі разом - Сторони, а кожна окремо - Сторона), уклали дану Додаткову угоду до Договору № 1-А від 12.02.2013 (далі - Договір) про наступне:

1. Внести зміни в Пункт 5.1. Статті 5 Договору та викласти його в наступній редакції:

« 5.1. Вартість плати за встановлення права сервітуту щодо користування підкрановими коліями в місяць складає 7296,72 грн. (сім тисяч двісті дев`яносто шість грн. 72 коп.) без ПДВ. Нарахування ПДВ здійснюється відповідно до чинного законодавства України».

2. Дана Додаткова угода є невід`ємною частиною Договору № 1-А від 12.02.2013 та набирає чинності з 01.01.2019. У всьому іншому Сторони керуються чинним вищезазначеним Договором та Додатковими угодами до нього.

3. Додаткова угода оформлена в двох примірниках українською мовою (по одному для кожної Сторони), кожний із яких має однакову юридичну чинність.

від Сервітуарія: від Володільця:

Директор Директор

________________ В.І.Душкін ________________С.К. Мітченко

Виконавчий директор

________________ М.С. Гапеєв».

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Метал Стивідорінг Компані» (54002, м. Миколаїв, вул. Заводська, буд. 23/26; ідентифікаційний код 40618543) на користь Державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» (54020, м. Миколаїв, вул. Заводська, буд. 23/14; ідентифікаційний код 01125608) заборгованість за договором від 12.03.2013 № 1-А у розмірі 85256,00 грн, пеню на суму 16630,33 грн, 3 % річних на суму 1539,53 грн, інфляційні витрати на суму 894,98 грн, а також 4204,00 грн судового збору.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Сторони та інші учасники справи:

Позивач: Державне підприємство «Миколаївський морський торговельний порт» (54020, м. Миколаїв, вул. Заводська, буд. 23/14; ідентифікаційний код 01125608);

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Метал Стивідорінг Компані» (54002, м. Миколаїв, вул. Заводська, буд. 23/26; ідентифікаційний код 40618543).

Повне рішення складено та підписано судом 30.06.2020.

Суддя О.Г. Смородінова