СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" червня 2020 р. Справа № 905/1567/19

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя Пуль О.А., суддя Тарасова І.В.

за участі секретаря судового засідання Діденко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ТОВ "Метінвест-Ресурс" (вх. № 663 Д/2) на рішення Господарського суду Донецької області від 15.01.2020 у справі №905/1567/19 (прийняте у приміщенні Господарського суду Донецької області суддею Харакоза К.С., повний текст рішення складено та підписано 27.01.2020)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест-Ресурс", м.Маріуполь,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мединський і К", м.Дружківка,

про визнання недійсними додатків до договору на транспортне обслуговування,

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Метінвест-Ресурс" звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мединський і К" про визнання недійсними додатків: №1 від 16.12.2015; №2 від 17.12.2015; №3 від 18.03.2016; №4 від 06.04.2016; №5 від 08.06.2016; №6 від 26.09.2016 до договору на транспортне обслуговування №339/15 від 14.12.2015, укладеного між ТОВ "Метінвест-Ресурс" та ТОВ "Мединський і К".

Рішенням Господарського суду Донецької області від 15.01.2020 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано відсутністю доказів на підтвердження викладених позивачем у позовній заяві обставин, зокрема, відсутністю копії довіреності на начальника відділу імпорту Бистрова О.Ю., яка б спростовувала наявність його повноважень на підписання додатків до договору на транспортне обслуговування №339/15 від 14.12.2015.

ТОВ "Метінвест-Ресурс" з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення Господарського суду Донецької області від 15.01.2020 у справі №905/1567/19 скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовну заяву ТОВ "Метінвест-Ресурс" та визнати недійсними додатки до договору №339/15 на транспортне обслуговування, укладеного 14.12.2015 між ТОВ "Метінвест-Ресурс" та ТОВ "Мединський і К".

Скарга обґрунтована тим, що зі сторони позивача уповноваженою особою на підписання договору була фінансовий директор Тімонова А.Д., яка діяла на підставі довіреності №56 від 15.07.2015, але додатки до договору у вигляді протоколів узгодження договірних цін, є невід'ємною частиною договору, а тому повинні підписуватись уповноваженими на це особами. Зі сторони позивача спірні додатки були підписані особою, яка не мала відповідного обсягу прав та обов'язків для здійснення такої юридичної дії. Всі спірні додатки до договору підписані начальником відділу імпорту ТОВ "Метінвест-Ресурс" - Бистровим С.О., який не був уповноважений на це жодними документами, що свідчить про підписання договору односторонньо і не уповноваженою особою, що в свою чергу суперечить діючому законодавству та інтересам позивача. Тому, за умови підписання договору або його частини не уповноваженою особою елемент волевиявлення сторони не є належним чином вираженим.

22.06.2020 на електронну адресу суду від позивача надійшло клопотання (вх.№6055), в якому позивач просить розгляд справи відкласти на інший день, але не більше строку дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України щодо запобігання поширення корона вірусної хвороби (COVID-19) та не здійснювати розгляд апеляційної скарги без участі представника ТОВ "Метінвест-Ресурс".

Розглянувши клопотання позивача про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає, що у задоволенні клопотання слід відмовити, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 4 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено право кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. Тобто зловживання процесуальними правами, спрямоване на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників цього процесу та вимоги названих Конвенції і Кодексу.

Застосовуючи практику Європейського суду з прав людини під час розгляду справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід зазначити, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (§51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006р. у справі "Красношапка проти України").

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п.1 ст.6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

В даному випадку позивачем не надано жодних доказів, які унеможливлюють вирішення даного апеляційного провадження в даному судовому засіданні.

Водночас, судом враховується, що у апеляційній скарзі ТОВ "Метінвест-Ресурс" чітко викладено свою позицію щодо оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Слід зазначити, що позивач не скористався своїм процесуальним правом участі особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, згідно з правилами ст.197 ГПК України, не заявивши відповідного клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні суду або поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв'язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 №540-IX).

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 25.05.2020 про відкладення розгляду справи доведено до відома учасників справи, що явка їх представників в судове засідання не є обов'язковою.

Колегія суддів також бере до уваги, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Метінвест-Ресурс" на рішення Господарського суду Донецької області від 15.01.2020 у справі №905/1567/19 було відкрито ухвалою суду ще 03.03.2020, і за клопотанням ТОВ "Метінвест-Ресурс" розгляд справи відкладався ухвалою суду від 25.05.2020.

Учасники провадження у справі у судове засідання не прибули, про час та місце слухання справи були належним чином повідомлені ухвалою суду від 25.05.2020.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 14.12.2015 між ТОВ "Метінвест-Ресурс", замовником, та ТОВ "Мединський і К", виконавцем, укладено договір на транспортне обслуговування №339/15, згідно з яким в порядку та на умовах, визначених даним договором виконавець зобов'язується власними або залученими силами надавати замовнику послуги з перевезення вантажів на території України автомобільним транспортом згідно з заявками замовника (за формою, вказаною у додатку №1), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити на умовах даного договору надані послуги.

Згідно з п.2.1. договору вартість послуг виконавця по даному договору визначається згідно з протоколами узгодження договірних цін, які є невід'ємною частиною даного договору.

Відповідно до п.2.4. договору загальна сума договору визначається як загальна сума наданих послуг виконавцем послуг за договором та орієнтовно складає 500 000,00 грн з ПДВ.

Згідно з п.12.1. договору цей договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2016.

Договір підписаний з боку позивача - фінансовим директором Тімоновою Аллою Дмитрівною на підставі довіреності №56 від 15.07.2015, а з боку відповідача директором Халюзовим Олексієм Юрійовичем, який діяв на підставі Статуту підприємства.

16.12.2015 сторонами підписано додаток №1 до договору, 17.12.2015 додаток №2, 18.03.2016 додаток №3, 06.04.2016 додаток №4, 08.06.2016 додаток №5, 26.09.2016 додаток №6 (протоколи узгодження договірних цін). З боку позивача протоколи підписані начальником відділу імпорту Бистровим С.О., а з боку відповідача - директором Халюзовим А.Ю.

Додатковою угодою №1 від 15.08.2016 до договору внесено зміни до п.2.4. договору та викладено його в наступній редакції: "Загальна сума договору визначається як загальна сума наданих послуг виконавцем послуг за договором та орієнтовно складає 1 000 000,00 грн з ПДВ".

Крім того, внесено зміни до п.12.1. договору та викладено його в наступній редакції: "Цей договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє до 13.12.2017".

Додаткова угода №1 від 15.08.2016 з боку позивача підписана начальником відділу імпорту Бистровим С.О., що діяв на підставі довіреності №97 від 23.12.2015, а з боку відповідача - директором Халюзовим А.Ю.

Додатковою угодою №2 від 20.12.2016 до договору внесено зміни до п.2.4. договору та викладено його в наступній редакції: "Загальна сума договору визначається як загальна сума наданих послуг виконавцем послуг за договором та орієнтовно складає 2 000 000,00 грн з ПДВ".

Додаткова угода №2 від 20.12.2016 з боку позивача підписана генеральним директором Соловей О.С., а з боку відповідача - директором Халюзовим А.Ю.

Як зазначає позивач, додатки до договору у вигляді протоколів узгодження договірних цін, є невід'ємною частиною договору, тому повинні підписуватися уповноваженими на це особами. Проте, додатки підписані начальником відділу імпорту Бистровим С.О., який не був уповноваженою особою, що суперечить діючому законодавству та інтересам позивача.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою ст.626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. ч. 1-5 ст.203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст.203 Цивільного Кодексу України, а саме: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 Цивільного кодексу України).

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) (окремих частин договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) (окремих частин договорів) недійсними і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (окрема частина договору).

Згідно з ч.2 ст.207 Цивільного кодексу України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Відповідно до ч.1 ст.92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Частиною 3 ст.92 Цивільного кодексу України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Частиною 3 ст.237 Цивільного кодексу України унормовано, що представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Згідно з ч.3 ст.244 Цивільного кодексу України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами (ст. 246 Цивільного кодексу України).

Статтею 241 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема, у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення юридичною особою угоди, укладеної від її імені представником, який не мав належних повноважень, робить її дійсною з моменту укладання.

Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення до другої сторони угоди чи до її представника (лист, телеграма, телетайпограмма тощо) або вчинення дій, які свідчать про схвалення угоди (прийняття її до виконання, здійснення платежу другій стороні та інше). У такому випадку вимога про визнання угоди недійсною з мотивів відсутності належних повноважень представника на укладання угоди задоволенню не підлягає.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом просить визнати недійсними додатки до договору, а саме: додаток №1 від 16.12.2015, №2 від 17.12.2015, №3 від 18.03.2016, №4 від 06.04.2016, №5 від 08.06.2016, №6 від 26.09.2016, підписані начальником відділу імпорту Бистровим С.О., посилаючись на відсутність у Бистрова С.О. відповідного обсягу прав та обов'язків для здійснення такої юридичної дії.

Як свідчать матеріали справи, 15.08.2016 між сторонами підписано додаткову угоду №1, якою було внесено зміни до п.2.4. та до п.12.1. договору. Додаткова угода №1 від 15.08.2016 з боку позивача підписана начальником відділу імпорту Бистровим С.О., що діяв на підставі довіреності №97 від 23.12.2015.

20.12.2016 між сторонами було підписано додаткову угоду №2 від 20.12.2016, якою було внесено зміни до п.2.4. договору. Додаткова угода №2 від 20.12.2016 з боку позивача була підписана генеральним директором Соловей О.С., тобто договір на транспортне обслуговування №339/15 від 14.12.2015 був схвалений позивачем.

Крім того, як свідчать матеріали справи, рішенням Господарського суду Донецької області від 28.03.2019 у справі №905/85/19, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 02.07.2019, у задоволенні позову ТОВ "Метінвест-ресурс" до ТОВ "Мединський і К" про визнання недійсним договору на транспортне обслуговування №339/15 від 14.12.2015 відмовлено.

В межах даної справи судом були встановлені обставини виконання сторонами договору на транспортне обслуговування №339/15 від 14.12.2015, а саме: перерахування ТОВ "Метінвест-ресурс" на користь ТОВ "Мединський і К" грошових коштів у розмірі 1 165 072,00 грн за період з 14.12.2015 по 08.01.2019 на виконання наведеного договору.

Відповідно до ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Умовами п.2.1. договору передбачено, що вартість послуг виконавця за цим договором визначається у відповідності з протоколами погодження договірних цін, які є невід'ємною частиною цього договору.

Враховуючи те, що оскаржувані позивачем додатки до договору є невід'ємними частинами договору, судом встановлено факт схвалення сторонами договору на транспортне обслуговування №339/15 від 14.12.2015, спірні додатки також є схваленими.

Крім того, колегія суддів зазначає, що на спірних додатках міститься печатка ТОВ "Метінвест-ресурс", доказів притягнення Бистрова С.А. до відповідальності в зв'язку з перевищенням своїх повноважень та неправомірним використанням печатки до матеріалів справи не надано.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, матеріали справи не містять доказів на підтвердження викладених позивачем у позовній заяві обставин, зокрема, відсутня копія довіреності на начальника відділу імпорту Бистрова О.Ю., яка б спростовувала наявність його повноважень на підписання додатків до договору на транспортне обслуговування №339/15 від 14.12.2015.

Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч.1 ст.79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Згідно зі ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст.276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, в зв'язку з чим рішення Господарського суду Донецької області від 15.01.2020 у справі №905/1567/19 слід залишити без змін.

Керуючись статтями 269, 270, п.1 статті 275, статтями 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ТОВ "Метінвест-Ресурс" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Донецької області від 15.01.2020 у справі №905/1567/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 30.06.2020.

Головуючий суддя Я.О. Білоусова

Суддя О.А. Пуль

Суддя І.В. Тарасова