ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"19" червня 2020 р. Cправа № 902/1107/19

Господарський суд Вінницької області у складі судді Маслія І.В., при секретарі судового засідання Кузьменко В.В.,

За участю представників сторін:

позивача Горобця Р.В., довіреність №9 від 08.01.2020;

відповідача не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали справи

за позовом: Товаритсва з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" (вул. О.Терьохіна, буд. 8А, офіс 111, м. Київ, 04080)

до: Публічного акціонерного товариства "Уманьавтодор" (вул. 600 річчя, буд. 17, м. Вінниця, 21021; вул. Жовтневої революції, 27, м. Умань, 20300)

про стягнення 5826256,10 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товаритсва з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" звернулось до Господарського суду Вінницької області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Уманьавтодор" про стягнення 5826256,10 грн з яких: 4486169,85 грн - інфляційні втрати та 1340086,25 грн - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором № 3804-22-10 від 20.07.2010, в частині погашення кредиту.

Ухвалою від 26.12.2019 відкрито провадження у справі № 902/1107/19 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 22.01.2020.

Разом із позовною заявою позивачем подано заяву № 21/12/2019/2 від 21.12.2019 про забезпечення позову, у задоволенні якої ухвалою від 26.12.2019 відмовлено.

Ухвалою від 22.01.2020 відкладено підготовче засідання на 19.02.2020, з підстав викладених у відповідній ухвалі.

В судовому засіданні 19.02.2019 продовжено строк підготовчого засідання на 30 днів відповідно до ч. 3 ст. 177 ГПК України (Протокольна ухвала).

Ухвалою від 19.02.2019 закрито підготовче провадження та призначити справу №902/1107/19 для судового розгляду по суті на 17 березня 2020 р.

Ухвалою від 17.03.2020 відкладено розгляд справи по суті на 14.04.2020.

Ухвалою від 10.04.2020 судове засідання у справі призначене на 14.04.2020 перенесено на 28.05.2020, з підстав викладених у відповідній ухвалі.

Ухвалою від 28.05.2020 відкладено розгляд справи по суті на 19.06.2020

На визначену дату з`явився представник позивача, який підтримав позовні вимоги у повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві.

Щодо повідомлення відповідача суд зазначає наступне.

Ухвали суду, направлені на адресу відповідача зазначену у Витязі з ЄДРЮО ФОП ГФ: вул. 600 річчя, буд. 17, м. Вінниця, 21021. Конверти з ухвалами повернуті до суду з відмітками поштового відділення «За закінченням встановлено строку на зберігання». Крім того, судом направлялись ухвали на попередню адресу відповідача, а саме: вул. Жовтневої революції, 27, м. Умань, 20300. Конверти з ухвалами повернуті до суду з відмітками поштового відділення «За вказаною адресою не знаходиться».

Листом Міністерства юстиції України від 06.08.2014 р. № 404-0-2-14/8.1 «Щодо визначення терміну "місцезнаходження юридичної особи"» повідомлено, що згідно зі статтею 17 Закону в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (далі - ЄДР) щодо юридичної особи мають міститися відомості, зокрема, про місцезнаходження юридичної особи. Відповідно до частини першої вищезазначеної статті Закону відомості про юридичну особу включаються до ЄДР шляхом внесення записів на підставі відомостей з відповідних реєстраційних карток та відомостей, що надаються юридичними особами державному реєстратору. Форми реєстраційних карток, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 14 січня 2011 року № 3178/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 19 жовтня 2011 року за № 1207/19945, містять поля для зазначення відомостей про місцезнаходження юридичної особи. Відповідно до статті 1 Закону місцезнаходження юридичної особи - адреса органу або особи, які відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступають від її імені. Водночас статтею 93 Цивільного кодексу України передбачено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку. Слід враховувати, що норми чинного законодавства оперують поняттями "місцезнаходження юридичної особи" і не містять визначень щодо "фактичної" чи "юридичної" адреси юридичної особи. Законом України від 3 березня 2005 року № 2452 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" внесені зміни до статті 88 Цивільного кодексу України, частин другої та четвертої статті 57 Господарського кодексу України, які передбачають виключення відомостей про місцезнаходження юридичної особи із переліку відомостей, що мають обов`язково міститися в установчих документах юридичної особи. При цьому частиною першою статті 88 Цивільного кодексу України передбачено, що у статуті товариства вказуються найменування юридичної особи, органи управління товариством, їх компетенція, порядок прийняття ними рішень, порядок вступу до товариства та виходу з нього, якщо додаткові вимоги щодо змісту статуту не встановлені цим Кодексом або іншим законом. Вимоги до змісту статуту господарського товариства встановлені статтею 4 Закону України "Про господарські товариства", відповідно до положень якої відомості про місцезнаходження товариства мають міститися в установчих документах. Водночас частиною третьою статті 8 Закону встановлено, що установчі документи (установчий акт, статут або засновницький договір, положення) юридичної особи повинні містити відомості, передбачені законом. Відповідальність за відповідність установчих документів законодавству несуть засновники (учасники) юридичної особи. Відповідно до частини першої статті 27 Закону однією з підстав для відмови у проведенні державної реєстрації, які застосовуються і при державній реєстрації змін до установчих документів, є, зокрема, невідповідність установчих документів вимогам частини третьої статті 8 цього Закону.

Ураховуючи вищевикладене, у разі відсутності в установчих документах товариства відомостей про його місцезнаходження державний реєстратор відмовляє у проведенні державної реєстрації юридичної особи (змін до установчих документів) на підставі невідповідності установчих документів вимогам частини третьої статті 8 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців".

Відповідно до ч.3,7 ст. 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.05.2018 р. у справі № 910/15442/17.

Статтею 42 Господарського процесуального кодексу України визначено права та обов`язки учасників судового процесу, зокрема учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази тощо.

Також суд зазначає, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р. (Закон України від 17.07.1997 р. № 475/97 - ВР), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993 р.), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999 р.).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Суд нагадує, що роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 р. у справі "Красношапка проти України").

Роль національних судів - організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див.рішення Суду у справі Шульга проти України, no. 16652/04, від 02.12.2010).

До того ж організація провадження таким чином, щоб воно було швидким та ефективним, є завданням саме національних судів (див. рішення Суду у справі Білий проти України, no. 14475/03, від 21.10.2010).

Відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України, ч.2 ст.178 ГПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно із ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи положення ст.ст.13,74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами без явки в судове засідання відповідача.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 19.06.2020 судом долучено вступну та резолютивну частину рішення до матеріалів справи, в зв`язку з неявкою представників сторін на оголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Обґрунтовуючи позовні позивач посилається на наступне.

20 липня 2010 року між Акціонерним банком «Київська Русь» в особі Уманського центрального відділення Черкаської філії, правонаступником якого є ПАТ «Банк «Київська Русь» та Відкритим акціонерним товариством «Уманьавтодор», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Уманьавтодор», було укладено кредитний договір № 3804-22- 10 на відкриття відновлювальної кредитної лінії в національній валюті, у відповідності до умов якого Банк зобов`язався надати відповідачу кредит у вигляді відкличної відновлювальної лінії для поповнення обігових коштів (п. 1.1.) в розмірі загального ліміту кредитної лінії 15 000 000,00 грн. з кінцевим строком користування по 19.07.2011 року включно, зі сплатою 23 % річних.

Договором про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 2 від 19.07.2011 року за згодою сторін ліміт кредитування збільшено до 29 280 000,00 грн., строк кредитування встановлено до 18.07.2012 року, а відсоткова ставка за користування кредитом зменшена до 17,5% річних.

Договором про внесення змін та доповнень № 5 від 25.10.2011 року сторонами погоджено, що процентна ставка за кредитом встановлюється у розмірі 17,5 % по 31.10.2011 року, а з 01.11.2011 року вона становить 20% річних.

Договором про внесення змін та доповнень № 6 від 26.01.2012 року сторонами погоджено що, з 01.11.2011 року по 31.01.2012 року відсоткова ставка за кредитом становить 20% річних, а з 01.02.2012 по 18.07.2012 року вона становить 22% річних.

Договором про внесення змін та доповнень № 7 від 18.05.2012 року сторонами погоджено, що процентна ставка встановлюється у розмірі 21% річних, ліміт кредитування збільшено до 50 000 000,00 грн., а строк кредитування встановлено до 28.02.2012 року включно. Додаткова угода набирає чинності з моменту підписання.

Договором про внесення змін та доповнень № 8 від 17.07.2012 року сторонами погоджено, що відсоткова ставка по кредиту становить 24,5%, додаткова угода набирає чинності з моменту її підписання.

Договором про внесення змін та доповнень № 9 від 28.12.2012 року сторонами погоджено, що до 31.12.2012 року відсоткова ставка становить 24,5%, а з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року - 28% річних.

Договором про внесення змін і доповнень № 11 від 08.07.2013 року сторонами погоджено, що строк кредитування встановлено до 31.12.2013 року, а відсоткова ставка встановлена з 01.07.2013 року у розмірі 23% річних.

Договором про внесення змін № 12 від 13.12.2013 року сторонами погоджено, що процентна ставка встановлюється у розмірі 28% річних, строк кредитування встановлено до 29.12.2014 року включно, а ліміт кредитування зменшено до 37 424 101,74 грн.

Банк належним чином виконав свої зобов`язання за Кредитним договором та видав кредитні кошти шляхом перерахування Траншів на поточний рахунок Позичальника.

За рішенням Господарського суду Черкаської області від 28.08.2014 р., залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.12.2014 р., у справі № 925/1221/14 за позовом ПАТ «БАНК «КИЇВСЬКА РУСЬ» до ПАТ «УМАНЬАВТОДОР», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, позовну заяву ПАТ «БАНК «КИЇВСЬКА РУСЬ» задоволено частково, стягнуто з ПАТ «УМАНЬАВТОДОР» на користь ПАТ «БАНК «КИЇВСЬКА РУСЬ» заборгованість за Кредитним договором станом на 15.08.2014 р., яка складалась з: 37 424 101,74 грн. заборгованості по кредиту, 10 479 728,21 грн. заборгованості по процентах, 143 792,72 грн. пені по процентах, 1 386 229,74 грн. пені по кредиту, 695 165,51 грн як 3% річних, 4 490 892,21 грн. інфляційних та 90 000,00 грн. штрафу на підставі укладеного між сторонами кредитного договору № 3804-22-10 на відкриття відновлювальної кредитної лінії в національній валюті від 20.07.2010 року та 73 080,00 грн. на відшкодування сплаченого судового збору.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 12.02.2015 р. у справі № 925/1221/14 прийнято відмову від касаційної скарги ПАТ «УМАНЬАВТОДОР» на рішення господарського суду Черкаської області від 28.08.2014 р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.12.2014 р.

22.01.2015 р. між ПАТ "БАНК "Київська Русь" та ТОВ "ФК "ЕКС-РАЙТ" було укладено договір факторингу N 6082-20/15-7, відповідно до умов якого ПАТ "БАНК "Київська Русь" передало ТОВ "ФК "ЕКС-РАЙТ" право вимоги до ПАТ "Уманьавтодор" за кредитним договором N 3804-22-10 від 20.07.2010 р.

На користь ТОВ "Фінансова компанія "Екс-Райт" відповідачем було сплачено в загальній сумі 33 000 000,00 грн., що підтверджується випискою руху коштів по рахунку відповідача за 22.04.2015 р. наявної в матеріалах справи.

Відповідно до п. 6.1.4. Кредитного договору Позичальник зобов`язаний грошові кошти на виконання зобов`язань, передбачених цим договором, спрямувати в наступній черговості: 1) па сплату прострочених процентів за користування Кредитом; 2) на сплату простроченої заборгованості по Кредиту: 3) на сплату нарахованих процентів за користування Кредитом; 4) на сплату строкової заборгованості за Кредитом; 5) на сплату штрафних санкцій; 6) на сплату інших платежів за цим Договором.

Таким чином за рахунок сплачених ТОВ "Фінансова компанія "Екс-Райт" коштів були погашені: 10 479 728,21 грн. заборгованості по процентах, 22 520 271,95 грн. заборгованості по кредиту. Отже, після даної оплати не погашеною залишилась наступна заборгованість, стягнута за рішенням суду: 14 903 829,95 грн. заборгованості по кредиту, 143 792,72 грн. пені по процентах, 1 386 229,74 грн. пені по кредиту, 695 165,51 грн. як 3% річних, 4 490 892,21 грн. інфляційних та 90 000,00 грн. штрафу.

В подальшому, рішенням Господарського суду міста Києва від 12.10.2016 у справі № 910/13192/16, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.12.2016 та постановою Вищого господарського суду України від 14.03.2017, позов Національного Банку України до ТОВ "ФК "Екс- Райт", ПАТ "Банк "Київська Русь", третя особа - ПАТ "Уманьавтодор", про визнання правочину недійсним та зобов`язання вчинити дії, задоволено частково. Визнано недійсним договір факторингу N 6082-20/15-7 від 22.01.2015 р., укладений між ПАТ "Банк "Київська Русь" та ТОВ "ФК "Екс-Райт".

Згідно ч. 4 ст.74 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи зазначене, встановлені рішеннями Господарського суду Черкаської області від 28.08.2014 р. у справі № 925/1221/14 та Господарського суду міста Києва від 12.10.2016 у справі № 910/13192/16, обставини мають преюдиційне значення для вирішення даного спору, в якому беруть участь ті ж самі сторони.

Таким чином, факт видачі кредиту, невиконання позичальником зобов`язань за Кредитним договором та суми стягнутої заборгованості за Кредитним договором не потребує повторного доведення.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України, статті 326 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

03.05.2019 Між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ТОВ "ФК "Веста" укладено договір про відступлення (купівлі - продажу) прав вимоги № UA-EA-2019-01-21-000010-b/42 (Далі - Договір про відступлення права вимоги), відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором 3804-22-10 від 20.07.2010 року, укладеним між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ПАТ «Уманьавтодор», перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Веста".

Відповідно до п. 2.1. за цим Договором в порядку та на умовах, визначених цим Договором, відступає шляхом продажу Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги Банку до позичальників, заставодавців (іпотекодавців та поручителів, зазначених у Додатку №1 до цього Договору, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників або які зобов`язані виконати обов`язки Боржників, за кредитними договорами, договорами поруки, договорами застави (іпотеки) з урахуванням всіх змін, доповнень і додатків до них, згідно з реєстром у Додатку № 1 до цього договору.

Відповідно до п. 2.1. Договору відступлення прав вимоги, за цим Договором новий кредитор в день укладення цього Договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання Банком у повному обсязі коштів, відповідно до п. 4.1. цього Договору, набуває всі права кредитора за Основними договорами.

Платіжним дорученням № 201 від 08.04.2019 р. ТОВ «ФК «ВЕСТА» перерахувало ПАТ «Банк «Київська Русь» суму грошових коштів визначену у п. 4.1. Договору відступлення прав вимоги (90476307,73 грн).

Розмір заборгованості відповідача за правами вимоги, які переходять до нового кредитора за Кредитним договором, вказаний у додатку №1 до Договору відступлення прав вимоги і становить 94 752 963,49 грн.

Відповідно до вищенаведеного ТОВ «ФК «ВЕСТА» є новим кредитором відносно ПАТ «Уманьавтодор» за Кредитним договором № 3804-22-10 від 20.07.2010 року.

Загальними зборами учасників Товариства з обмеженою відповідальністю ''Фінансова компанія "Веста44, оформленого протоколом №06/08-2019 від 06.08.2019, прийняте рішення про перейменування Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Веста44 на Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста", із внесенням змін до Статуту Товариства та погодженням Статуту Товариства у новій редакції. Даний факт підтверджується витягом з Статуту ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" та випискою з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань щодо ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста".

Судом встановлено, що судове рішення у справі № 925/1221/14 відповідачем виконано частково. Так, на день розгляду даної справи за відповідачем рахується 14903829,95 грн заборгованості по кредиту, з урахуванням часткової сплати 22.04.2015 в сумі 22520271,95 грн, за Кредитним договором № 3804-22-10 від 20.07.2010 року.

З огляду на викладене, в зв`язку з порушення відповідачем строків повернення кредиту, позивачем нараховано три відсотки річних за період з 22.12.2016 по 20.12.2019 у розмірі 1340086,25 грн та інфляційні втрати за період з 22.12.2016 по 20.12.2019 у розмірі 4486169,85 грн.

З врахуванням встановлених обставин, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.2 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.510 Цивільного кодексу України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, але не виключно, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) ч.1 ст.512 Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом ч. 1 ст. 516 ЦК України.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно ст.13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.ст. 76,77,78,79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховується, що згідно ч.1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Наявність основної заборгованості відповідача перед позивачем за Кредитним договором № 3804-22-10 від 20.07.2010 року є доведеним фактом, який приймається судом при вирішенні даної справи. Відсутність доказів погашення вказаної заборгованості свідчить про її наявність, станом на час здійснення позивачем заявлених до стягнення нарахувань. Наявність же такої заборгованості, в силу ст. 625 ЦК України є підставою для нарахування інфляційних та 3 % річних. Так, згідно вищевказаної норми боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, судом враховується п. 5.1. Постанови Пленуму ВГС України від 17.12.13р. № 14 „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань, де вказано, що кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

Також судом відмічається, що нарахування річних та інфляційних до моменту подання позову також є обґрунтованим, оскільки узгоджується з позицією ВГС України, викладеною у п. 7. 1. вищевказаної постанови Пленуму, де вказано, що за відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання. При цьому, судом відмічається відсутність доказів повного виконання рішення суду у справі №925/1221/14.

Крім того, позивачем нараховано 3% річних та інфляційні втрати за період з 22.12.2016 (після набрання законної сили рішенням у справі № 910/13192/16) по 20.12.2019 (день подачі позовної заяви) на основну заборгованість по кредиту в розмірі 14903829,95 грн.

Таким чином, оскільки заявлений до стягнення розмір 3% річних, обрахований судом в межах вказаного позивачем періоду, є арифметично вірним, вимога позивача про стягнення з відповідача 1340086,25 грн 3% річних підлягає задоволенню.

Водночас, оскільки арифметично вірний розмір інфляційних втрат, перерахований судом в межах вказаних позивачем періоду, становить 4447389,85 грн, вимога позивача про стягнення з відповідача 4486169,85 грн інфляційних втрат підлягає частковому задоволенню у розмірі обрахованим судом.

Враховуючи вищезазначені обставини, несплату основного боргу на день ухвалення рішення та положення законодавства, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

В зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог витрати по сплаті судового збору, у відповідності до ст. 129 ГПК України, покладаються судом на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 232, 233, 236-238, 240-242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Уманьавтодор" (вул. 600 річчя, буд. 17, м. Вінниця, 21021, ) на користь Товаритсва з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" (вул. О.Терьохіна, буд. 8А, офіс 111, м. Київ, 04080, код ЄДРПОУ 41264,85 грн - індексу інфляції, 1340086,25 грн. - 3% річних та 86830,27 грн. - відшкодування витрат на сплату судового збору.

3. У частині стягнення 38780,00 грн. - індексу інфляції відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Примірник повного судового рішення надіслати сторонам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення (ч.1 ст.256 ГПК України).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано (ч.1 ст.241 ГПК України).

Апеляційна скарга подається відповідно до ст.ст. 256, 257 п.17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено 30 червня 2020 р.

Суддя Маслій І.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. О.Терьохіна, буд. 8А, офіс 111, м. Київ, 04080)

3 - відповідачу (вул. 600 річчя, буд. 17, м. Вінниця, 21021; вул. Жовтневої революції, 27, м. Умань, 20300)