УХВАЛА

25 червня 2020 року

м. Київ

Справа № 916/3752/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Вронська Г.О. - головуюча, Стратієнко Л.В., Студенець В.І.

розглянувши касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"

на рішення Господарського суду Одеської області

у складі судді Петров В.С.

від 17.02.2020 та

на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Колоколов С.І., Разюк Г.П., Савицький Я.Ф.

від 12.05.2020

за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"

до Фізичної особи-підприємця Линьова Андрія Олександровича

про стягнення заборгованості в сумі 112 777,85 грн,

ВСТАНОВИВ:

10 червня 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" (далі - Скаржник) звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Одеської області від 17.02.2020 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.05.2020 в частині відмовлених позовних вимог та стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн.

Перевіривши касаційну скаргу Скаржника, Суд дійшов висновку, що слід відмовити у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з частиною 5 статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частина 7 статті 12 ГПК України визначає, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" установлено у 2020 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2020 року у сумі 2 102 гривні.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 163 ГПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом позову у цій справі є стягнення заборгованості в сумі 112 777,85 грн. Відтак справа №916/3752/19 у розумінні приписів статті 12 ГПК України є малозначною.

У касаційній скарзі Скаржник зазначає, що справа має для нього виняткове значення, а суди попередніх інстанцій, посилаючись на висновки Великої Палати Верховного Суду, відмовили у стягненні заборгованості за процентами, пенею та комісією, порушивши норми матеріального права. Скаржник вважає, що необхідно відступити від висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17, оскільки кредитний договір укладено саме з фізичною особою-підприємцем, який на власний ризик здійснює свою господарську діяльність, та в силу свого правового статусу здатний усвідомлювати значення та наслідки своїх дій, розуміти, що банк не надає безпроцентні кредити, здатний ознайомитися з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку при укладенні кредитного договору та зрозуміти умови кредитування. Також Скаржник вважає, що суд апеляційної інстанції не врахував висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 18.12.2019 у справі №205/2825/18.

Верховний Суд звертає увагу, що згідно з пунктом 1 частини 2 статті 45 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" саме Велика Палата Верховного Суду у визначених законом випадках здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 сформувала практику розгляду справ у подібних відносинах, а судові рішення, що оскаржуються, прийнято відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у зазначеній справі.

Скаржник заявляє про безпідставність застосування до цих правовідносин правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17, однак Суд зазначає, що суди попередніх інстанцій, за встановлених обставин справи, врахували такі висновки згідно з частиною 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України. При врахуванні вказаної правової позиції необхідно виходити з наданого судом тлумачення норм права, а не суб`єктного складу сторін спору.

Відтак обґрунтування Скаржником необхідності відступлення від цього висновку не відповідає вичерпному переліку підстав, за наявності яких малозначну справу може бути переглянуто у касаційному порядку.

Крім того, 23 червня 2020 року від Фізичної особи-підприємця Линьова Андрія Олександровича надійшла заява, у якій останній просить відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на підставі пункту 1 частини 1 статті 293 ГПК України.

Таким чином, оскільки судові рішення, що оскаржуються, прийнято відповідно до практики Верховного Суду, а доводи скаржника щодо наявності передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підстав для перегляду оскаржуваних рішень у малозначній справі №916/3752/19 є необґрунтованими, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23.10.1996; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19.12.1997).

Таким чином законодавець цілком свідомо надав Верховному Суду право використовувати процесуальний фільтр, закріплений у частині 2 статті 293 ГПК України і це повністю узгоджується з положеннями статті 129 Конституції України, завданнями та принципами господарського судочинства.

Учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами "а", "б", "в", "г" пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, аргументованих обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип "правової визначеності" буде порушено.

Отже, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження у справі №916/3752/19 за касаційною скаргою Скаржника на підставі пункту 1 частини 1 статті 293 ГПК України.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 12, 163, 234, 287, 293 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі №916/3752/19 за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.05.2020 та на рішення Господарського суду Одеської області від 17.02.2020.

2. Надіслати копії ухвали учасникам справи.

3. Надіслати скаржнику касаційну скаргу разом з доданими до неї матеріалами. Копію касаційної скарги залишити у Верховному Суді.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуюча Г. Вронська

Судді Л. Стратієнко

В. Студенець