СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" червня 2020 р. Справа № 913/651/19

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В.І., суддя Терещенко О.І. , суддя Слободін М.М.

за участю секретаря судового засідання Мальченко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. 628 Л/1-7) на рішення господарського суду Луганської області від 21.01.2020 року, ухвалене у приміщенні вказаного суду суддею Драгнєвіч О.В., повний текст якого складено 27.01.2020 року, у справі

за позовом Приватного підприємства "Бізон-Тех 2006", м.Пологи,

до Фермерського господарства "Кринички-Л", с.Новочервоне,

про стягнення 565 483 грн. 06 коп.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Приватне підприємство "Бізон -Тех 2006", звернувся до Господарського суду Луганської області з позовом до відповідача - Фермерського господарства "Кринички-Л", про стягнення заборгованості за договором поставки №ЛГ-43 від 18.12.2018 та специфікаціями до нього у розмірі 565483 грн 06 коп., з яких:

- основний борг - 498 578 грн 00 коп;

- штраф - 49 857 грн 80 коп;

- проценти - 17 047 грн 26 коп.

Також позивач на підставі частини 10 статті 238 ГПК України просив суд зазначити в рішенні про нарахування відсотків за такою формулою: (СОБ x 48 x КДП): КДР:100=сума процентів, де: СОБ - сума основного боргу, простроченого ФГ "Кринички-Л" (ідентифікаційний код 34970573); 48 - розмір процентів; КДП - кількість днів прострочення сплати ФГ "Кринички-Л" (ідентифікаційний код 34970573) суми основного боргу за період: з 27.11.2019 року і до моменту виконання цього рішення в частині сплати основного боргу, КДР- кількість днів у році, у якому нараховуються проценти, і стягнути отриману суму процентів із ФГ "Кринички-Л" на користь ПП "Бізон - Тех 2006".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за договором поставки №ЛГ-43 від 18.12.2018 та специфікаціями №2 від 12.02.2019, №4 від 06.05.2019 до нього, укладених між сторонами, здійснено поставку продукції відповідачу у квітні-травні 2019 року на загальну суму 628 578 грн.

Відповідач свої зобов`язання виконав не повністю та не своєчасно, здійснив лише часткову оплату за поставлений товар у розмірі 130000 грн 00 коп., у зв`язку з чим утворилася заборгованість на суму 498 578 грн 00 коп.

У зв`язку із допущенням прострочення виконання грошового зобов`язання, позивачем також на підставі п.7.1.3 договору нараховано штраф у сумі 49857 грн 80 коп. та на підставі п.7.2.4 договору проценти у сумі 17 047 грн 26 коп., які останній також просить стягнути.

Рішенням господарського суду Луганської області від 21.01.2020 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з Фермерського господарства "Кринички-Л" (вул.Гагаріна, буд. 2, с. Новочервоне, Троїцький р-н, Луганська область, 92145, ідентифікаційний код 34970573) на користь Приватного підприємства "Бізон-Тех 2006" (вул. Лесі Українки, буд. 162, кв. 11, м. Пологи, Пологівський р-н, Запорізька область, 70605, ідентифікаційний код 34216986) основний бог в сумі 498 578 грн 00 коп., штраф у сумі 49 857 грн 80 коп., 48 % річних у сумі 17 047 грн 26 коп., а також витрати зі сплати судового збору в сумі 8 482 грн 25 коп.

У задоволенні клопотання позивача про зазначення в резолютивній частині рішення органу, що здійснюватиме примусове виконання рішення - нарахувати проценти за зазначеною формулою з 27.11.2019 року і до моменту виконання цього рішення в частині сплати основного боргу, і стягнути отриману суму процентів із Фермерського господарства "Кринички-Л" на користь Приватного підприємства "Бізон-Тех 2006", місцевий господарський суд відмовив із посиланням на те, що законом не затверджено відповідної формули розрахунку процентів, яку суд може встановити в рішенні з метою її подальшого застосування органом, що здійснюватиме примусове виконання даного рішення, а також на неможливість стягнути проценти, сума яких не визначена станом на день прийняття рішення.

Позивач із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився в частині відмови суду в задоволенні клопотання про застосування частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити резолютивну частину вищевказаного рішення суду, доповнивши її наступним:

Органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення Господарського суду Луганської області від 21.01.2020р. у справі № 913/651/19, нарахувати проценти за такою формулою:

(СОБ x 48 x КДП):КДР:100 = сума процентів,

де: СОБ - сума основного боргу, простроченого ФГ "Кринички-Л" (ідентифікаційний код 34970573); 48 - розмір процентів; КДП - кількість днів прострочення сплати ФГ "Кринички-Л" (ідентифікаційний код 34970573) суми основного боргу за період: з 27.11.2019 року і до моменту виконання цього рішення в частині сплати основного боргу, КДР- кількість днів у році, у якому нараховуються проценти, і стягнути отриману суму процентів із ФГ "Кринички-Л" на користь ПП "Бізон - Тех 2006".

В обґрунтування апеляційної скарги позивач вказує, зокрема, що рішення суду в оскаржуваній частині суперечить завданням господарського судочинства щодо ефективного захисту порушених прав позивача, а доводи місцевого господарського суду про неможливість задоволення клопотання відповідача та застосування частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з відсутністю затвердженої законом формули вважає необґрунтованими безпідставними та такими, що не відповідають судовій практиці господарських судів України.

В свою чергу відповідач у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що позивачем на виконання умов пункту 8.8 Договору не було проінформовано відповідача про змінені реквізити банківського рахунку згідно стандарту IBAN, що на думку відповідача є простроченням кредитору і стало причиною невиконання відповідачем своїх обов`язків щодо оплати за договором.

Крім того, відповідач вважає, що апеляційна скарга від імені позивача підписана Бєлою О.С., яка не є належним представником та не має повноважень, оскільки до скарги додана довіреність на ім`я Бєлої О.С., яка станом на дату складання довіреності не була адвокатом, а Верховний Суд неодноразово зазначав про необхідність вказувати в довіреності те, що вона видана саме адвокату, а не громадянину.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі, просив її задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили залишити її без задоволення.

Частиною 1 статті 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 p. і набула чинності в Україні 11 вересня 1997 p.

З прийняттям у 2006 році Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України передбачено застосування судом Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G. B. проти Франції»), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.

Точкою відліку часу розгляду цивільної справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.

Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

З огляду на викладене та зважаючи, що на думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, а також те, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, ознайомитись із матеріалами справи, зняти з них копії, надати нові докази тощо), подальше відкладення розгляду справи суперечитиме вищезгаданому принципу розгляду справи впродовж розумного строку.

Згідно зі статтею 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 269 ГПК України, колегія суддів зазначає наступне.

18.12.2018 між Приватним підприємством "Бізон-Тех 2006" (позивач/ постачальник) та Фермерським господарством "Кринички-Л" (відповідач/покупець) укладено договір поставки №ЛГ-43 (т.1., а.с.15-17).

На виконання вказаних умов договору позивачем здійснено поставку товару відповідачу у квітні та травні 2018 року на загальну суму 628 578 грн 00 коп. Відповідач свої зобов`язання не повністю виконав, здійснив лише часткову оплату за поставлений товар у розмірі 130 000 грн 00 коп., у зв`язку з чим утворилася заборгованість на суму 498 577 грн 60 коп.

У зв`язку з простроченням виконання грошових зобов`язань за договором та несплатою боргу позивач звертався до відповідача з претензією за вих.49 від 06.11.2019 про сплату основного боргу у сумі 498 578 грн 00 коп. протягом 3-х днів з моменту отримання претензії та роз`яснював про можливість застосування санкцій, зокрема штрафу у розмірі 20% від прострочених сум на підставі п.7.1.3 договору; процентів річних у розмірі 48% від прострочених сум за весь час їх прострочення на підставі п.7.3.4 та інфляційних втрат на підставі ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України. Вказана претензія була отримана відповідачем 09.11.2019, однак залишена без задоволення (а.с.25-27), що стало підставою для звернення до суду із відповідним позовом.

Місцевий господарський суд, за наслідками розгляду справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог Приватного підприємства "Бізон-Тех 2006" до Фермерського господарства "Кринички-Л" про стягнення 565 483 грн 06 коп. у повному обсязі.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги позивача, зазначене рішення місцевого господарського суду оскаржується ним лише в частині відмови господарським судом першої інстанції у задоволенні клопотання позивача про застосування судом положень частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України щодо зазначення в рішенні суду про нарахування відсотків до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Таким чином, враховуючи вищезазначені положення статті 269 Господарського процесуального кодексу України, оскаржуване рішення суду переглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги - в частині відмови господарським судом першої інстанції у задоволенні клопотання позивача про застосування судом положень частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України.

Так, оскаржуваним рішенням місцевого господарського суду, серед іншого, стягнуто з Фермерського господарства "Кринички-Л" на користь Приватного підприємства "Бізон-Тех 2006" 48 % річних у сумі 17 047 грн 26 коп.

Позивач на підставі частини 10 статті 238 ГПК України просив місцевий господарський суд зазначити в рішенні про нарахування відсотків за такою формулою: (СОБ x 48 x КДП): КДР:100=сума процентів, де: СОБ - сума основного боргу, простроченого ФГ "Кринички-Л" (ідентифікаційний код 34970573); 48 - розмір процентів; КДП - кількість днів прострочення сплати ФГ "Кринички-Л" (ідентифікаційний код 34970573) суми основного боргу за період: з 27.11.2019 року і до моменту виконання цього рішення в частині сплати основного боргу, КДР- кількість днів у році, у якому нараховуються проценти, і стягнути отриману суму процентів із ФГ "Кринички-Л" на користь ПП "Бізон - Тех 2006".

Відмовляючи у задоволенні клопотання позивача про зазначення в резолютивній частині рішення органу, що здійснюватиме примусове виконання рішення - нарахувати проценти за зазначеною формулою з 27.11.2019 року і до моменту виконання цього рішення в частині сплати основного боргу, і стягнути отриману суму процентів із Фермерського господарства "Кринички-Л" на користь Приватного підприємства "Бізон-Тех 2006", господарський суд першої інстанції зазначив про те, що законом не затверджено відповідної формули розрахунку процентів, яку суд може встановити в рішенні з метою її подальшого застосування органом, що здійснюватиме примусове виконання даного рішення, а також на неможливість стягнути проценти, сума яких не визначена станом на день прийняття рішення.

Вирішуючи питання про наявність правових підстав для задоволення апеляційної скарги та переглядаючи справу в межах, встановлених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

З правового аналізу вказаної норми процесуального права вбачається, що при застосуванні положень частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України, правила розрахунку остаточної суми відсотків встановлюються саме судом, з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування, а не здійснюються відповідно до формули, встановленої певним законом.

Таким чином, доводи місцевого господарського суду про неможливість застосування положень частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з тим, що законом не затверджено відповідної формули розрахунку процентів, яку суд може встановити в рішенні, визнаються колегією суддів помилковими.

Щодо доводів суду про неможливість стягнути проценти, сума яких не визначена станом на день прийняття рішення, колегія суддів зазначає, що такі доводи суду не ґрунтуються на положеннях частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України, якою передбачено можливість стягнення остаточної суми відсотків, і сума таких відсотків не обов`язково повинна бути визначена станом на день прийняття рішення, а буде визначена в подальшому органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду в залежності від моменту виконання рішення суду.

Роз`яснення місцевим господарським судом позивачу його права на звернення звернутися з окремим позовом до суду про стягнення з відповідача відповідних штрафних санкцій або компенсаційних платежів згідно ст.625 ЦК України, нарахованих у періоди, які не були охопленні під час розгляду даної справи в сукупності з відмовою у застосування частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України визнаються колегією суддів такими, що не в повній мірі відповідають завданню господарського судочинства, а саме - вирішення судом спорів з метою ефективного захисту порушених, прав і законних інтересів юридичних осіб, оскільки застосування судом у даному випадку частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України є очевидно ефективнішим для захисту прав позивача, обґрунтованість яких встановлена рішенням суду.

Щодо доводів відповідача про те, що апеляційна скарга від імені позивача підписана Бєлою О.С., яка не є належним представником та не має повноважень, оскільки до скарги додана довіреність на ім`я Бєлої О.С., яка станом на дату складання довіреності не була адвокатом, а Верховний Суд неодноразово зазначав про необхідність вказувати в довіреності те, що вона видана саме адвокату, а не громадянину, колегія суддів зазначає наступне.

Так, в матеріалах справи міститься копія свідоцтва про право Бєлої О. С. на зайняття адвокатською діяльністю №ЗП002118 від 09.04.2019 року. Аналогічна інформація щодо наявності вказаного свідоцтва міститься в Єдиному реєстрі адвокатів України (https://erau.unba.org.ua/profile/68412).

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що представник позивача Бєлая О.С. була адвокатом не тільки станом на день подання апеляційної скарги, а і на день подання позовної заяви.

Той факт, що до апеляційної скарги позивачем було додано довіреність на ім`я Бєлої О.С. №31/19 від 02.01.2019 року не свідчить про відсутність станом на день подання апеляційної скарги у адвоката Бєлої О.С. повноважень на представництво позивача в суді, оскільки, як було встановлено вище, Бєлая О .С. , отримала відповідне свідоцтво 09.04.2019 року, а апеляційна скарга подана - 14.02.2020 року.

Крім того, 16.03.2020 року позивачем подано до матеріалів справи довіреність на ім`я адвоката Бєлої О.С від 09.04.2019 року, замість довіреності від №31/19 від 02.01.2019 року.

За викладеного, матеріалами справи підтверджено обставини того, що Бєлая О.С. станом на день подання апеляційної скарги була адвокатом та мала повноваження на представництво інтересів позивача в суді, зокрема, шляхом подання апеляційної скарги від імені позивача.

В зазначеному аспекті важливим є, щоб особа, яка здійснює представництво за довіреністю, мала статус адвоката та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю. Тоді як довіреність визначає лише повноваження адвоката, межі наданих представникові прав та перелік дій, які він може вчиняти для виконання доручення. У даній справі такою довіреністю є довіреність на ім`я Бєлої О.С. №31/19 від 02.01.2019 року, яка додана позивачем як до позовної заяви, так і до апеляційної скарги.

Щодо посилань відповідача на судову практику Верховного Суду стосовно необхідності зазначення в довіреності даних про те, що така довіреність видана саме адвокату, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом ч.4 ст.60 Господарського процесуального кодексу України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Конституція України визначає Україну як правову державу, в якій визнається і діє принцип верховенства права. Одним з основних фундаментальних елементів цього принципу є юридична визначеність (legal certainty). Юридичні норми мають бути чіткими, ясними і недвозначними, оскільки інше не може забезпечити їх однакове застосування.

Конституцією України проголошено, що утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (ч.2 ст.3 Конституції України).

Виходячи зі змісту ст.131-2 Конституції України, обов`язковою вимогою для здійснення представництва іншої особи у суді є те, що таке представництво може здійснювати виключно адвокат (за винятком випадків, встановлених законом).

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні регулюються Законом України від 05.07.2012 №5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Частиною 1 ст.26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" закріплено перелік документів, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги: - договір про надання правової допомоги; - довіреність; - ордер; - доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Частиною 3 ст.26 Закону встановлено, що повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

Жодна норма Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" не встановлює, що в довіреності, виданій на ім`я фізичної особи - адвоката, обов`язково зазначається про те, що такий представник є саме адвокатом. Не містить таких вимог ні Господарський процесуальний кодекс України, ні Цивільний кодекс України, яким врегульовано питання представництва за довіреністю.

В зазначеному аспекті важливим є, щоб особа, яка здійснює представництво за довіреністю, мала статус адвоката та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю. Тоді як довіреність визначає лише повноваження адвоката, межі наданих представникові прав та перелік дій, які він може вчиняти для виконання доручення.

Вищевказана правова позиція знайшла своє відображення у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02.10.2018 року у справі № 908/1101/17 .

За викладених обставин, доводи відповідача необхідності зазначення в довіреності даних про те, що така довіреність видана саме адвокату - не підтвердились.

Щодо доводів відповідача про те, що позивачем на виконання умов пункту 8.8 Договору не було проінформовано відповідача про змінені реквізити банківського рахунку згідно стандарту IBAN, що на думку відповідача є простроченням кредитору і стало причиною невиконання відповідачем своїх обов`язків щодо оплати за договором, колегія суддів зазначає, що такі доводи виходять за межу перегляду апеляційної скарги, встановлених у даній справі відповідно до статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, оскільки відповідачем рішення місцевого господарського суду не оскаржено, а позивачем оскаржено лише в частині застосування частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України.

За викладених обставин, колегія суддів вважає заявлене позивачем клопотання про застосування положень частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, у зв`язку з чим - апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - зміні.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Бізон-Тех 2006" задовольнити.

Рішення Господарського суду Луганської області від 21.01.2020 року змінити, доповнивши його резолютивну частину положеннями наступного змісту.

Органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нарахувати проценти за такою формулою:

(СОБ х 48 х КДП) : КДР : 100 = Сума процентів,

де:

СОБ - сума основного боргу, простроченого Фермерським господарством "Кринички-Л" (ідентифікаційний код 34970573);

48 - розмір процентів;

КДП - кількість днів прострочення сплати Фермерським господарством "Кринички-Л" (ідентифікаційний код 34970573) суми основного боргу за період: з 27.11.2019 року і до моменту виконання цього рішення в частині сплати основного боргу,

КДР - кількість днів у році, у якому нараховуються проценти;

і стягнути отриману Суму процентів із Фермерського господарства "Кринички-Л" (ідентифікаційний код 34970573) на користь Приватного підприємства "БІЗОН-ТЕХ 2006" (ідентифікаційний код 34216986).

В іншій частині рішення Господарського суду Луганської області від 21.01.2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки її оскарження визначені у статтях 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 30.06.2020

Головуючий суддя В.І. Сіверін

Суддя О.І. Терещенко

Суддя М.М. Слободін