РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.06.2020Справа № 910/2006/20
За позовом Maters Marketing Limited Liability Company

до Фізичної особи-підприємця Павлова Юрія Миколайовича

про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення штрафу у розмірі 5 000 доларів США

Господарський суд міста Києва у складі судді Спичака О.М.

за участю секретаря судового засідання

Тарасюк І.М.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Калініч О.О.

від відповідача: Сабєтов Д.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Maters Marketing Limited Liability Company звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Павлова Юрія Миколайовича про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення штрафу у розмірі 5 000 доларів США.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на порушення відповідачем своїх обов`язків за договором підряду №5 від 01.03.2018 в частині нерозголошення конфіденційної інформації представленої позивачем.

Ухвалою від 17.02.2020р. відкрито провадження у справі; постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 11.03.2020р.

Відповідач у відзиві проти задоволення позовних надав заперечення, посилаючись на те, що позивачем не надано жодних доказів передання конфіденційної інформації. Крім того, вказаним учасником судового процесу наголошено, що веб-сторінки позивача за адресами: https://coinlist.me/ та https://www.spelsidor.se/ знаходились у відкритому доступі у мережі інтернет, до моменту реєстрації доменного ім`я https://solidbunch.com/, яке належить Фізичній особі-підприємцю Павлову Юрію Миколайовичу, що вказує на те, що відповідну інформацію підрядником було отримано з мережі інтернет, а не на підставі договору підряду №5 від 01.03.2018. До того ж відповідачем зауважено, що сторонами окремої угоди про конфіденційність до договору №5 від 01.03.2018 не укладалось.

11.03.2020р. судом було відкладено підготовче засідання на 01.04.2020р.

01.04.2020р. судове засідання не відбулось.

Ухвалою від 23.04.2020р. судом було призначено підготовче засідання на 13.05.2020р.

У судовому засіданні 13.05.2020р. судом було відмовлено в задоволенні клопотань відповідача про витребування доказів як таких, що не відповідають приписам ст.81 Господарського процесуального кодексу України.

13.05.2020р. судом було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 10.06.2020р.

10.06.2020р. розгляд справи по суті було відкладено на 24.06.2020р.

Представником позивача у судовому засіданні 24.06.2020р. було надано усні пояснення по суті справи, згідно змісту яких позовні вимоги підтримано в повному обсязі.

Представником відповідача проти задоволення позовних вимог було надано заперечення.

В судовому засіданні 24.06.2020р. на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

01.03.2018р. між Maters Marketing Limited Liability Company (замовник) та Фізичною особою-підприємцем Павловим Юрієм Миколайовичем (виконавець) було укладено договір підряду №5, за умовами п.1.1 якого виконавець зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням замовника, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Роботи, що виконуються за цим договором, можуть включати в себе наступні види робіт: роботи з комп`ютерного програмування; роботи з розроблення стандартного програмного забезпечення; інші послуги у сфері розроблення програмного забезпечення; консультування з питань інформатизації; робота з базами даних; оброблення даних, розміщення інформації на веб-вузлах, і пов`язана з ними діяльність; інші роботи в сфері інформаційних технологій і комп`ютерних систем, необхідні замовнику, відповідно до його статутної діяльності, за узгодженням із замовником.

Для виконання робіт у рамках даного договору замовник надає виконавцеві технічні завдання в письмовій або в усній формі, які містять перелік, обсяги та строки виконання робіт. Технічне завдання також може містити ціну конкретних робіт та порядок їх оплати. Роботи виконуються виконавцем винятково у відповідності із технічним завданням замовника, які після підписання їх сторонами, стають невід`ємною частиною даного договору (п.1.2 договору №5 від 01.03.2018р.).

За умовами п.3.3 договору №5 від 01.03.2018р. з метою підтвердження факту виконання робіт виконавцем в цілому або виконання конкретного етапу на певну дату сторони складають відповідний акт прийому-передачі виконаних робіт, що є достатньою підставою для здійснення розрахунків з виконавцем.

Згідно п.2.1 договору №5 від 01.03.2018р. загальна ціна договору визначається як сума вартості всіх виконаних робіт, відповідно до підписаних сторонами актів прийому-передачі виконаних робіт за цим договором протягом всього строку його дії.

Цей договір набуває чинності з дати його підписання сторонами і діє до 01.03.2019р., але не раніше повного та належного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором (п.10.1 договору №5 від 01.03.2018).

У розділі 6 договору №5 від 01.03.2018р. сторонами визначено умови щодо конфіденційності.

Зокрема, згідно п.6.1 договору №5 від 01.03.2018р. сторони зобов`язуються не розголошувати третім особам будь-яку інформацію, що стала їм відомою у зв`язку із підписанням даного договору та виконанням зобов`язань за ним без попередньої письмової згоди другої сторони. Зобов`язання по конфіденційності, покладені на сторін за цим договором, є дійсними протягом всього строку дії договору та протягом 5 років після розірвання/припинення терміну його дії. Не вважється порушенням положень цього договору, надання інформації третім особам за згодою замовника, для реалізації п.3.1 цього договору.

Згідно п.6.2 договору №5 від 01.03.2018р. під конфіденційною інформацією розуміється будь-яка інформація, представлена виконавцеві замовником документально (у паперовій, електронній або усній формі), включаючи але не обмежуючись цим: наукові, ділові та комерційні дані, ноу-хау, формули, процеси, розробки, ескізи, фотографії, плани, малюнки, технічні вимоги, зразки звітів, моделі, списки клієнтів, прайс-листи, дослідження, отримані дані, комп`ютерні програми, винаходи, ідеї, а також будь-яка інша інформація, що надається в рамках даного договору; інформація, що міститься у даному договорі та інформація про укладання даного договору.

У п.6.6 договору №5 від 01.03.2018р. вказано, що відносини сторін за даним договором щодо дотримання конфіденційності регулюються договором про конфіденційність і нерозголошення інформації, яку сторони укладають одночасно з укладанням даного договору. Виконавець з метою захисту конфіденційної інформації та комерційної інформації про господарську діяльність замовника, без згоди замовника, зобов`язується не мати прямі або опосерковані (через третіх осіб) контакти з будь-якими клієнтами замовника (в тому числі, потенційними - юридичними або фізичними особами - підприємцями, які займаються діяльністю, подібною до діяльності клієнтів замовника), якщо такі контакти завдають або можуть завдати шкоди фінансовим або іншим інтересам замовника, зменшити очікувані ним прибутки.

Відповідно до п.6.4 укладеного між сторонами правочину у випадку розголошення та/або передачі третім особам визначеної у п.6.2 договору конфіденційної інформації без письмового погодження замовника, виконавець зобов`язується сплатити замовнику штраф (грошову компенсацію) в розмірі 5000 доларів США за кожний факт такого порушення, але не менше ніж суму реальних збитків. Даний штраф (грошова компенсація) підлягає сплаті протягом трьох банківських днів з моменту отримання виконавцем відповідного письмового повідомлення.

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір №5 від 01.03.2018р. як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у сторін взаємних цивільних прав та обов`язків з виконання робіт.

Як свідчать матеріали справи, у додатку №1 від 01.06.2018р до договору №5 від 01.03.2018р. сторонами було затверджено технічне завдання №4.

За твердженнями позивача, які з боку відповідача підтверджені, в межах договору №5 від 01.03.2018р. Фізичною особою-підприємцем Павловим Юрієм Миколайовичем за завданням Maters Marketing Limited Liability Company було розроблено програмне забезпечення https://coinlist.me/ та https://www.spelsidor.se/, про прийняття якого контрагентами було складено відповідні акти.

У липні 2019р. позивачу стало відомо, що відповідачем на сайті https://solidbunch.com/ було здійснення розголошення конфіденційної інформації, а саме у розділі «Наші роботи» вказано про створення https://coinlist.me/ та https://www.spelsidor.se/ та розміщено фотокартки.

Вказані обставини, на думку позивача вказують на порушення відповідачем умов договору №5 від 01.03.2018р. щодо конфіденційності, що і стало підставою для звернення до суду з позовом про стягнення штрафу в сумі 5000 доларів США та зобов`язання Фізичної особи-підприємця Павлова Юрія Миколайовича видалити з сайту https://www.spelsidor.se/ конфіденційну інформацію щодо програмного забезпечення «Coin List» та «Spelsidor», яке є власністю Maters Marketing Limited Liability Company.

Згідно ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Виходячи зі змісту ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України, ст.20 Господарського кодексу України застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб`єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (ч.2 ст. Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ст.610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов`язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. (ч.ч. 2, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

У ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України зазначено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Судом вище вказувалось, що відповідно до п.6.4 укладеного між сторонами правочину у випадку розголошення та/або передачі третім особам визначеної у п.6.2 договору конфіденційної інформації без письмового погодження замовника, виконавець зобов`язується сплатити замовнику штраф (грошову компенсацію) в розмірі 5000 доларів США за кожний факт такого порушення, але не менше ніж суму реальних збитків. Даний штраф (грошова компенсація) підлягає сплаті протягом трьох банківських днів з моменту отримання виконавцем відповідного письмового повідомлення.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23 червня 1993 р.).

Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до ст.2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.33 Рішення віл 27.10.1993р. Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів»).

У п.26 рішення від 15.05.2008р. Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

За таких обставин, враховуючи зміст ст.129 Конституції України, ч.ч.1-3 ст.13, ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України позивачем при зверненні до суду з вимогами про зобов`язання відповідача видалити конфіденційну інформацію, що належить позивачу, та стягнення штрафних санкцій за порушення умов конфіденційності, позивачем повинно бути доведено обставини виникнення між сторонами господарських правовідносин, визнання умов щодо конфіденційності та безпосередньо факт порушення відповідних умов з боку відповідача.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об`єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв`язок, господарський суд вважає що позов не підлягає задоволенню. При цьому, суд зазначає наступне.

Як було встановлено вище, 01.03.2018р. між Maters Marketing Limited Liability Company (замовник) та Фізичною особою-підприємцем Павловим Юрієм Миколайовичем (виконавець) було укладено договір підряду №5, за умовами п.1.1 якого виконавець зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням замовника, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Роботи, що виконуються за цим договором, можуть включати в себе наступні види робіт: роботи з комп`ютерного програмування; роботи з розроблення стандартного програмного забезпечення; інші послуги у сфері розроблення програмного забезпечення; консультування з питань інформатизації; робота з базами даних; оброблення даних, розміщення інформації на веб-вузлах, і пов`язана з ними діяльність; інші роботи в сфері інформаційних технологій і комп`ютерних систем, необхідні замовнику, відповідно до його статутної діяльності, за узгодженням із замовником.

У розділі 6 договору №5 від 01.03.2018р. сторонами визначено умови щодо конфіденційності.

Зокрема, згідно п.6.1 договору №5 від 01.03.2018р. сторони зобов`язуються не розголошувати третім особам будь-яку інформацію, що стала їм відомою у зв`язку із підписанням даного договору та виконанням зобов`язань за ним без попередньої письмової згоди другої сторони. Зобов`язання по конфіденційності, покладені на сторін за цим договором, є дійсними протягом всього строку дії договору та протягом 5 років після розірвання/припинення терміну його дії. Не вважається порушенням положень цього договору, надання інформації третім особам за згодою замовника, для реалізації п.3.1 цього договору.

У п.6.6 договору №5 від 01.03.2018р. вказано, що відносини сторін за даним договором щодо дотримання конфіденційності регулюються договором про конфіденційність і нерозголошення інформації, яку сторони укладають одночасно з укладанням даного договору. Виконавець з метою захисту конфіденційної інформації та комерційної інформації про господарську діяльність замовника, без згоди замовника, зобов`язується не мати прямі або опосерковані (через третіх осіб) контакти з будь-якими клієнтами замовника (в тому числі, потенційними - юридичними або фізичними особами - підприємцями, які займаються діяльністю, подібною до діяльності клієнтів замовника), якщо такі контакти завдають або можуть завдати шкоди фінансовим або іншим інтересам замовника, зменшити очікувані ним прибутки.

Проте, за поясненнями представників обох контрагентів, сторонами окремого договору про конфіденційність і нерозголошення інформації щодо відносин за договором №5 від 01.03.2018р. укладено не було.

Таким чином, правовідносини сторін щодо конфіденційної інформації врегульовано саме розділом 6 договору №5 від 01.03.2018р.

Судом вище було встановлено, що відповідачем на сайті https://solidbunch.com/ було здійснення розголошення конфіденційної інформації, а саме у розділі «Наші роботи» вказано про створення https://coinlist.me/ та https://www.spelsidor.se/ та розміщено фотокартки.

На підтвердження вказаних обставин Maters Marketing Limited Liability Company було надано суду експертний висновок №139/2019-ЕВ від 16.08.2019р. Дочірнього підприємства «Центр компетенції адресного простору мережі інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес».

На думку заявника означені дії вказують на розголошення відповідачем конфіденційної інформації стосовно позивача, яка була отримана в межах договору №5 від 01.03.2018р.

Проте, оцінюючи зміст інформації, яку було розміщено відповідачем на сайті https://solidbunch.com/, суд не вбачає підстав вважати її конфіденційною у розумінні договору №5 від 01.03.2018р.

Судом вказувалось, що згідно п.6.2 договору №5 від 01.03.2018р. під конфіденційною інформацією розуміється будь-яка інформація, представлена виконавцеві замовником документально (у паперовій, електронній або усній формі), включаючи але не обмежуючись цим: наукові, ділові та комерційні дані, ноу-хау, формули, процеси, розробки, ескізи, фотографії, плани, малюнки, технічні вимоги, зразки звітів, моделі, списки клієнтів, прайс-листи, дослідження, отримані дані, комп`ютерні програми, винаходи, ідеї, а також будь-яка інша інформація, що надається в рамках даного договору; інформація, що міститься у даному договорі та інформація про укладання даного договору.

Системний аналіз вказаного пункту укладеного між сторонами правочину дає підстави вважати, що для кваліфікації певної інформації як конфіденційної в межах договору №5 від 01.03.2018р. слід насамеред звернути увагу на джерело її походження, зокрема, такою є інформація, яка була передана саме замовником виконавцю, чи міститься у договорі.

Проте, фактично сайті відповідача було розміщено активне посилання на відкриту до загального доступу сторінку у мережі Інтернет та фотокартки сторінок програм https://coinlist.me/ та https://www.spelsidor.se/.

Доказів того, що зображення, які містяться на сайті відповідача, були передані позивачем як конфіденційна інформація за договором №5 від 01.03.2018р. матеріали справи не містять.

Одночасно, суд вважає за доцільне звернути увагу на правове визначення та зміст категорії «конфіденційна інформація». Зокрема, під останньою фактично слід розуміти дані, доступ до яких обмежено фізичною або юридичною особою, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Тобто, не можна вважати конфіденційною інформацію, яка знаходиться у відкритому доступі для необмеженого кола осіб.

Однак, суд вкотре зауважує, що у даному випадку, відповідачем фактично розміщено зображення та активне посилання на сайти позивача, які знаходяться у публічному доступі у мережі Інтернет.

В контексті наведеного суд також звертає увагу на те, що згідно ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За приписами ст.9 Конституції України, статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» і статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами документів, ратифікованих законами України.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У Рішенні Європейського суду з прав людини «Sanoma Media Netherlands BV проти колег ізMedia» вказано, що розміщення гіперпосилання на сайт із творами, що охороняються авторським правом і опубліковані без згоди автора на іншому сайті, не є порушенням авторських прав, якщо людина, яка розміщує це посилання, не шукає зиску і діє, не знаючи того, що ці роботи були опубліковані незаконно.

Отже, за висновками суду, розміщення на сайті відповідачем інформації про програмне забезпечення https://coinlist.me/ та https://www.spelsidor.se/ ніяким чином не порушує прав та законних інтересів позивача та не вказує на розголошення Фізичною особою-підприємцем Павловим Юрієм Миколайовичем конфіденційної інформації та порушення умов договору №5 від 01.03.2018р. щодо конфіденційності.

Наразі, суд вважає безпідставними та юридично неспроможними посилання позивача в якості обґрунтування позовних вимог на наявність угоди від 09.09.2019р. про врегулювання порушення, укладеної між Maters Marketing Limited Liability Company та Фізичною особою-підприємцем Болотовим Н.Ю., оскільки вказаний правочин ніяким чином не стосується спірних правовідносин та укладеного між позивачем та відповідачем договору №5 від 01.03.2018р., в тому числі, і його умов щодо конфіденційності.

Надаючи оцінку іншим доводам сторін судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.3 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v. UKRAINE) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того,

вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від

27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019 Верховного Суду по справах №910/13407/17 та №915/370/16.

З огляду на вищевикладене, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

За таких обставин, з огляду на те, що позивачем не було доведено обставин порушення відповідачем умов договору №5 від 01.03.2018р. щодо дотримання конфіденційності, суд дійшов висновку щодо відмови в задоволення позовних вимог Maters Marketing Limited Liability Company до Фізичної особи-підприємця Павлова Юрія Миколайовича про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення штрафу у розмірі 5 000 доларів США.

Згідно приписів ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір залишається за позивачем.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст.241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно ч.1 ст.256 та п.п.17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. З урахуванням п.4 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), вказаний строк продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст складено та підписано 30.06.2020р.

Суддя Спичак О.М.