ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2020 р. Справа №914/122/20

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Желіка М.Б.

Орищин Г.В.

секретар судового засідання Кишенюк Н.

за участю представників учасників процесу:

від позивача Загородний М.В.-представник

від відповідача 1 не з`явився

від відповідача 2 - не з`явився

від відповідача 3 не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ПАККО Холдинг №61 від 05.03.2020

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 17.02.2020 (суддя Мазовіта А.Б., повний текст складено 21.02.2020, м. Львів) про забезпечення позову

у справі № 914/122/20

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю ПАККО Холдинг, м.Луцьк;

до відповідача-1:Державного підприємства СЕТАМ, м. Київ;

до відповідача-2: Приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Таранко Дмитра Вікторовича, м. Луцьк;

до відповідача-3: Товариства з обмеженою відповідальністю ІНСУЛА ІНВЕСТ, м.Львів;

про: визнання електронних торгів, протоколу їх проведення, акту про проведені електронні торги та свідоцтва недійсними.

В С Т А Н О В И В:

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Товариства з обмеженою відповідальністю ПАККО Холдинг, м.Луцьк до Державного підприємства СЕТАМ, м.Київ, приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Таранко Дмитра Вікторовича, м. Луцьк та Товариства з обмеженою відповідальністю ІНСУЛА ІНВЕСТ, м.Львів про визнання електронних торгів, протоколу їх проведення, акту про проведені електронні торги та свідоцтва недійсними.

07.02.2020 на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю ПАККО Холдингк про забезпечення позову у справі №914/122/20.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 17.02.2020 у справі №914/122/20 відмовлено ТОВ ПАККО Холдинг у задоволенні заяви про забезпечення позову від 30.01.2020.

Ухвала суду мотивована тим, що у матеріалах справи відсутні та заявником суду не надані докази того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він звернувся.

ТОВ ПАККО Холдинг подано апеляційну скаргу №61 від 05.03.2020, в якій просить ухвалу Господарського суду Львівської області від 17.02.2020 у даній справі скасувати та прийняти нове рішення, яким заяву ТОВ ПАККО Холдинг задоволити, посилаючись на те, що ухвала суду прийнята з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Зокрема, скаржник зазначає, що у разі прийняття судового рішення про визнання недісними електронних торгів за позовом ТОВ ПАККО Холдинг у сторін договору купівлі-продажу, оформленого за результатами електронних торгів, відповідно виникнуть права та обов`язки щодо повернення всього, що вони одержали на виконання договору.

Скаржник вважає, що існує обгрунтоване припущення того, що переможець електронних торгів ТОВ ІНСУЛА ІНВЕСТ може продати чи іншим чином відчужити в користь третіх осіб незавершене будівництво (58% ступеня готовності), нежитлове приміщення К-2, загальною площею 7632,2 кв.м., місцезнаходження: Львівська область, м.Львів, вул.Садова, 2А.

На думку скаржника, враховуючи ту обставину, що предметом спору є визнання електронних торгів з реалізації лоту №385878, а саме незавершеного будівництва (58% ступеня готовності), нежитлового приміщення К-2, загальною площею 7632,2 кв.м., місцезнаходження: Львівська область, м.Львів, вул.Садова, 2А, оформлених протоколом №449867 проведення електронних торгів від 02.12.2019, акту про проведені електронні торги від 05.12.2019 та про визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, що видано 05.12.2019 та щодо якого позивач просить вжити заходи забезпечення позову, беручи до уваги те, що визначене нерухоме майно може бути відчужене ТОВ ІНСУЛА ІНВЕСТ, передане іншій особі, що в майбутньому може утруднити виконання рішення суду при задоволенні позову або зробити таке виконання неможливим, а також може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, існують підстави для вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на зазначене вище майно та заборони ТОВ ІНСУЛА ІНВЕСТ і іншим особам здійснювати будь-які дії щодо відчуження в будь-який спосіб зазначеного майна, в т.ч. укладати договори, вчиняти інші правочини щодо нього.

Скаржник вважає, що обраний позивачем захід до забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та забороною вчиняти дії щодо предмету спору є розумним, обгрунтованим та адекватним, не має наслідку повного припинення господарської діяльності відповідача, має тимчасовий характер, гарантує можливість забезпечення існуючого між сторонами положення до винесення судового рішення.

ТОВ ІНСУЛА ІНВЕСТ у відзиві на апеляційну скаргу звертає увагу суду на те, що ухвала місцевого суду винесена на підставі повного і всебічного з`ясування усіх обставин справи, доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та просить ухвалу суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 23.03.2020 поновлено пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 12.05.2020.

Ухвалами Західного апеляційного господарського суду від 12.05.2020 та 26.05.2020 за клопотанням скаржника та задля дотримання карантинного режиму та недопущення поширення гострих респіраторних захворювань та коронавірусу COVID-19, у зв`язку з запровадженням карантину, з метою дотримання принципу всебічного, повного, об`єктивного дослідження в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, розгляд справи відкладено на 16.06.2020.

Представник скаржника в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, про причини неявки суду не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника скаржника, суд апеляційної інстанції встановив наступне:

на розгляд Господарського суду Львівської області подано позов ТОВ ПАККО Холдинг, м.Луцьк до Державного підприємства СЕТАМ, м.Київ, приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Таранко Дмитра Вікторовича, м.Луцьк та ТОВ ІНСУЛА ІНВЕСТ, м.Львів про визнання недійсними електронних торгів з реалізації лота №385878, а саме незавершеного будівництва (58% ступеня готовності), нежитлового приміщення К-2, загальною площею 732,2 кв.м, місцезнаходження: Львівська область, м.Львів, вул.Садова, 2А, оформлених протоколом №449867 проведення електронних торгів від 02.12.2019, акту про проведені електронні торги від 05.12.2019, виданого приватним виконавцем виконавчого округу Волинської області Таранко Д.В. та про визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, що видано 05.12.2019 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Ростовою Л.О., серія та номер 1099.

07.02.2020 на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла заява ТОВ ПАККО Холдинг про забезпечення позову у справі №914/122/20.

Як стверджує заявник, у випадку прийняття судового рішення про визнання недійсними електронних торгів у сторін договору купівлі-продажу, оформленого за результатами електронних торгів, відповідно виникнуть права та обов`язки щодо повернення одержаного на виконання договору.

Відтак, враховуючи той факт, що результати електронних торгів оскаржуються в суді, існує обгрунтоване припущення того, що переможець електронних торгів ТОВ ІНСУЛА ІНВЕСТ може продати чи іншим чином відчужити в користь третіх осіб незавершене будівництво (58% ступеня готовності), нежитлове приміщення К-2, загальною площею 7632,2 кв.м., місцезнаходження: Львівська область, м.Львів, вул.Садова, 2А.

Таким чином, на думку заявника, ефективним і співмірним способом забезпечення даного позову буде накладення арешту на вищезазначене нерухоме майно, а також заборона ТОВ ІНСУЛА ІНВЕСТ здійснювати будь-які дії щодо відчуження в будь-який спосіб незавершеного будівництва (58% ступеня готовності), нежитлового приміщення К-2, загальною площею 7632,2 кв.м., місцезнаходження: Львівська область, м.Львів, вул. Садова, 2А.

Відтак заявник просив суд вжити заходів забезпечення позову шляхом:

- накладення арешту на незавершене будівництво об`єкту нерухомого майна (58% ступеня готовності), нежитлове приміщення К-2, загальною площею 7632,2 кв.м., місцезнаходження: Львівська область, м.Львів, вул.Садова, 2А;

- заборони ТОВ ІНСУЛА ІНВЕСТ і іншим особам здійснювати будь-які дії щодо відчуження в будь-який спосіб незавершеного будівництва (58% ступеня готовності), нежитлового приміщення К-2, загальною площею 7632,2 кв.м., місцезнаходження: Львівська область, м.Львів, вул.Садова, 2А, в т.ч. укладати договори, вчиняти інші правочини щодо нього.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 17.02.2020 у справі № 914/122/20 відмовлено відмовлено ТОВ ПАККО Холдинг у задоволенні заяви про забезпечення позову від 30.01.2020.

Відповідно до ст.136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову; забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини. Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову (частини перша і третя статті 137).

Відповідно до частини одинадцятої ст.137 ГПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Отже, забезпечення позову - це, по суті обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Враховуючи положення частини одинадцятої ст.137 ГПК України, суд зобов`язаний з`ясувати, чи тотожні за змістом заявлені заходи забезпечення позову задоволенню заявлених позовних вимог, та не повинен вживати заходів забезпечення позову, якщо здійснення таких заходів забезпечення позову практично є задоволенням заявлених позовних вимог, і при цьому спір не вирішується по суті.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у справах № 906/824/17 (ухвала від 07.08.2018) та № 902/483/18 (постанова від 21.01.2019).

Оскільки у цій справі позивач звернувся до суду з позовною вимогою немайнового характеру (визнання електронних торгів, протоколу їх проведення, акту про проведені електронні торги та свідоцтва недійсними), у цьому випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18.

В силу приписів, викладених в п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №16 Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу (пункт 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №16).

З огляду на викладене, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції, що заява скаржника про забезпечення позову не містить обґрунтування, із посиланням на належні та допустимі підтверджуючі докази, необхідності забезпечення позову та вжиття таких заходів забезпечення позову, як накладення арешту на незавершене будівництво об`єкту нерухомого майна (58% ступеню готовності) нежитлове приміщення /К-2, загальною площею 7632,2 кв.м., що розташоване за адресою: Львівська область, м. Львів, вул. Садова, 2 а та заборону ТОВ ІНСУЛА ІНВЕСТ і іншим особам здійснювати будь-які дії щодо відчуження в будь-яких спосіб незавершеного будівництва об`єкта нерухомого майна (58% ступеню готовності) нежитлового приміщення /К-2, загальною площею 7632,2 кв.м., що розташоване за адресою: Львівська область, м. Львів, вул. Садова, 2 а, в т.ч. укладати договори, вчиняти інші правочини щодо нього, а містить лише формальні припущення, не підтверджені будь-якими доказами покликання на те, що відповідач-3 може в майбутньому відчужити вищевказане нерухоме майно, передати його іншій особі тощо.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви (пункт 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №16).

Таким чином, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Однак, скаржником не наведено жодних обґрунтованих доводів та не підтверджено доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування заходів забезпечення позову.

Суд, вирішуючи питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить відповідачу, повинен дотриматися розумного балансу між необхідністю забезпечити можливе майбутнє виконання судового рішення та неприпустимістю блокування господарської діяльності відповідача.

Судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції, що заява позивача про забезпечення позову по справі містить лише формальне посилання на потенційну можливість ухилення відповідача-3 від виконання можливого судового рішення без наведення, із посиланням на належні та допустимі докази, відповідного обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Відповідно до ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи

Згідно із п.1 ст.76 ГПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Скаржником не надано суду належних та допустимих доказів у підтвердження припущення щодо того, що невжиття заявлених заходів забезпечення позову в даній справі призведе до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав.

Наведені скаржником обставини для забезпечення позову є безпосередньо предметом позову у даній справі, а факт порушення законодавства під час проведення оскаржуваних електронних торгів не є встановленим та підлягає доведенню під час вирішення справи по суті і сам по собі не може свідчити про майбутнє ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду.

Доводи апеляційної скарги наведеного не спростовують та передусім стосуються з`ясування обставин обґрунтованості заявлених позовних вимог, доводи скаржника є фактично тотожними зі змістом заявлених вимог, а також зводяться до оцінки обставин справи, які мають бути досліджені під час розгляду справи по суті.

З матеріалів справи не вбачається та не подано скаржником в суд апеляційної інстанції належних та допустимих доказів в підтвердження ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття заходів до забезпечення позову, в звязку із чим судова колегія прийшла до висновку про правомірність відмови судом першої інстанції у задоволенні вищезазначеної заяви про забезпечення позову.

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає ухвалу місцевого господарського суду такою, що прийнята з правильним застосуванням норм матеріального та дотриманням норм процесуального права, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали не вбачає.

Відповідно до ст.129 ГПК України судовий збір за перегляд ухвали в апеляційному порядку покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 255, 269, 270, 271, 275, 276, 282- 284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ :

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ПАККО Холдинг №61 від 05.03.2020 залишити без задоволення.

2.Ухвалу Господарського суду Львівської області від 17.02.2020 у справі №914/122/20 без змін.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття є остаточною та оскарженню не підлягає.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови складено та підписано 25.06.2020.

Головуючий суддя Галушко Н.А.

суддя Желік М.Б.

суддя Орищин.А.В.