РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.06.2020Справа № 910/1453/20

За позовом Приватного акціонерного товариства "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 110 823,30 грн

Суддя: Шкурдова Л.М.

Секретар с/з Масна А.А.

Представники сторін:

від позивача: Самоходський Є.О., за дов.

від відповідача: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Господарським судом міста Києва розглядається справа за позовом Приватного акціонерного товариства "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" до публічного акціонерного товариства "Українська Залізниця" про стягнення 110 823,30 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.03.2020 року відкрито провадження у справі №910/1453/20, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем згідно накладної №43769413 здійснено перевезення вантажів, замовником перевезення якого є позивач, з порушенням визначених Правилами обчислення термінів доставки вантажу (затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000р.), в зв`язку з чим позивачем нараховано відповідачу штраф в розмірі 110 823,30 грн.

Відповідачем подано відзив на позов, в якому зазначено про відсутність вини залізниці у порушенні строків доставки вантажу.

Відповідачем подано заяву про зменшення розміру штрафу, в якій відповідачем зазначено, що позивачем не надано доказів понесення збитків в зв`язку з порушенням строків доставки вантажу, зазначив, що відповідач зазнає збитків у великому обсязі.

Відповідачем подано клопотання про відкладення розгляду справи, мотивоване продовженням періоду карантину згідно з постановою Кабінету Міністрів України №392 до 22 червня 2020 року.

Вказане клопотання було відхилено судом з урахуванням наступного.

Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

За висновками суду, у даному випадку наведені заявником обставини не є достатніми для відкладення вирішення спору по суті.

При цьому, суд звертає увагу, що відкладення розгляду справи є правом, а не обов`язком суду.

Судом враховано, що відповідачем вже не вперше подається клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За приписами ст.9 Конституції України, статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» і статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами документів, ратифікованих законами України.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи.

У рішенні 15-рп/2004 від 02.11.2004р. Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст.69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання) визначено, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом і засобах, що обираються для їх досягнення.

Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється не тільки на сферу виконання зобов`язань, а і на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав).

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.11 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Отже, за висновками суду, задоволення клопотання відповідача могло призвести до затягування строків розгляду справи та, як наслідок, порушення права позивача на справедливий розгляд справи у розумні строки, яке визначено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У судовому засіданні 16.06.2020 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» здійснено перевезення вантажу за маршрутом прямування станція відправлення Золотнішине УЗ станція призначення Берегова Одеської Залізниці, відправником вантажу є позивач, одержувач - компанія «Феррекспо Миддл Ист ФЗЕ», що підтверджується залізничною накладною №43769413.

Відносини, пов`язані з діяльністю транспорту, у тому числі залізничного, регулюються Законом України «Про транспорт», іншими актами законодавства України.

Відповідно до ст. 307 ГК України, положення якої кореспондуються із положеннями ст. 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Пунктом 6 Статуту залізниць України (далі - Статут) визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Пунктом 5 Статуту передбачено, що на підставі цього Статуту Мінтранс затверджує, серед іншого, Правила перевезення вантажів.

Пунктом 1.1. «Правил оформлення перевізних документів», затверджених Наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000р., а також ст.23 Статуту передбачено, що на кожне відправлення вантажу, порожніх власних, орендованих вагонів та контейнерів відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну). Накладна згідно з цими Правилами може оформлятися і надаватися в електронному вигляді (із накладенням електронного цифрового підпису). Електронний перевізний документ та його паперова версія мають однакову юридичну силу.

Пунктом 3.3. «Порядку застосування електронного перевізного документа під час перевезення вантажів залізничним транспортом», затвердженого наказом Мінтрансу України від 01.11.2010 №800 встановлено, що у разі пред`явлення до залізниці претензій та позовів застосовуються ЕПД або їх паперові копії, які роздруковуються та засвідчуються в установленому законодавством порядку відповідними суб`єктами перевізного процесу, що отримали їх згідно з додатком до договору про організацію перевезень.

Згідно з п.22 Статуту, за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату.

Відповідно до п. 41 Статуту, залізниці зобов`язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни.

Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць.

Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення.

Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.

Згідно з п. 1.2. «Правил обчислення термінів доставки вантажу», затверджених Наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000р. (надалі - Правила), термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата.

Пунктом 1.1. Правил обчислення термінів доставки вантажу визначено терміни, в які залізниці зобов`язані доставляти вантажі за призначенням, зокрема, відповідно до підпункту 1.1.1 у разі перевезення вантажною швидкістю: маршрутними відправками; вагонними відправками та відправками у великотоннажних контейнерах; дрібними відправками та відправками в середньотонажних контейнерах, терміни доставки вантажу обчислюються виходячи з 1 (однієї) доби на кожні повні та неповні 320, 200 та 150 км відповідно.

Пунктом 2.1. Правил обчислення термінів доставки вантажу визначено, що обчислення терміну доставки починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах.

Відповідно до п. 2.10. Правил обчислення термінів доставки вантажу, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.

Згідно Правил видачі вантажів, оформлення видачі вантажу засвідчується календарним штемпелем станції у відповідній графі накладної й дорожньої відомості. Датою фактичної видачі вантажу вважаються дата його вивозу з території станції в разі вивантаження засобами залізниці, або дата подачі вагона під вивантаження, якщо воно здійснюється одержувачем на місцях загального або незагального користування.

Разом з тим, згідно з пунктом 2.4 Правил, терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1, збільшуються на одну добу на операції, пов`язані з відправленням і прибуттям вантажу.

Виходячи з наведених вище норм законодавства, термін доставки вантажів визначається добами (24 години).

Про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції (п. 2.9 правил). У спірних залізничних накладних, за якими залізниця допустила прострочення доставки вантажу, відповідні відмітки не проставлені, що вказує на відсутність поважних причин прострочення термінів доставки вантажу

Строки доставки вантажу, встановлені п. 1.1. Правил обчислення термінів доставки вантажів, є граничними, за порушення яких законодавством України передбачені штрафи.

Пунктом 116 Статуту передбачено, що за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі:

10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби;

20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби;

30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб.

Встановлений статтею 116 Статуту штраф застосовується у разі прострочення доставки вантажу на дві доби (більше ніж на 48 годин), на три доби (більше ніж на 72 години) і на чотири доби (більше ніж на 96 годин). Якщо прострочення доставки вантажу допущено залізницею менш як на дві доби (не більше 48 годин), що обчислюється з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення, то підстави для нарахування передбаченого статтею 116 Статуту штрафу відсутні.

Позивач заявив до стягнення з відповідача 110 823,20 грн. штрафу. Дослідивши розрахунок позивача на відповідність вимогам Статуту залізниць України та Правил, суд встановив наступне.

Згідно графи 30 листа накладної загальна тарифна відстань перевезення вантажу по даному напрямку становить 522 км. Відповідно до п. 1.1. Правил обчислення термінів доставки вантажів строк доставки вантажу у разі перевезення вантажною швидкістю вагонними відправками становить 200 км на кожну повну та неповну добу. Враховуючи відстань перевезення за даним напрямком 522 км., строк збільшення доставки на операції пов`язані з відправленням та прибуттям вантажу ( 1 доба - п. 2.4. Правил обчислення термінів доставки вантажів) нормативний строк доставки вантажу становить : З доби ( 522 км/200 км) + 1 доба (операції пов`язані з відправленням та прибуттям вантажу) = 4 доби.

Однак всупереч зазначеним нормам Відповідач допустив прострочення доставки вантажу, що підтверджується штемпелем станції призначення на накладній.

Згідно накладної №43769413 вантаж було оформлено 03.09.2019 року, строк доставки вантажу розпочався наступної доби тобто з 04.09.2019 року та вантаж повинен був бути доставлений на станцію призначення не пізніше 07.09.2019 року. Однак вантаж фактично було доставлено на станцію призначення 12.09.19 р. Загальний строк доставки вантажу за накладною на станцію призначення склав 9 діб. Кількість днів прострочення доставки становить 9 (фактичний строк доставки) - 4 ( нормативний строк доставки) = 5 діб.

Оскільки строк доставки було збільшено на 5 діб від нормативного строку доставки розмір неустойки за порушення строку становить 30 % перевізної плати.

Відповідно до графи 34 Накладної розмір провізної плати вантажу становить 384489,00 грн.

Враховуючи те, що по станції Помічна було відчеплено 2 вагони розмір провізної плати з якої розраховується штраф складає : 384489 грн. ( загальна вартість сплаченої провізної плати) - 15078 грн. ( 7539 грн.*2 - провізна плата за 2 відчеплені вагони) = 369411,00 грн. Виходячи з цього загальний розмір неустойки за порушення термінів доставки вантажу згідно накладної №43769413 становить: 369 411,00 грн. ( вартість перевезення) * 30% (розмір штрафу ст.116 Статуту Залізниць) = 110 823,30 грн.

Згідно п.131 Статуту претензії вантажоодержувачів щодо штрафів заявляються залізниці призначення вантажу.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Таким чином, позивач має право на нарахування відповідачу штрафу за порушення строків доставки вантажу, в зв`язку з чим суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 110 823,30 грн. штрафу.

Відповідачем не надано до матеріалів справи жодних доказів на підтвердження відсутності вини відповідача у порушенні строків доставки вантажу, відтак, в силу положень вище наведених норм відповідач відповідає перед позивачем за порушення зобов`язання щодо своєчасної доставки вантажу.

Відповідач допущення прострочення вантажу не спростовував, однак просив суд зменшити розмір штрафних санкцій, посилаючись на відсутність вини залізниці у порушенні строків доставки вантажу, недоведеність завдання позивачу збитків.

Положеннями ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що перевізники несуть відповідальність за дотримання терміну доставки вантажу в межах, визначених Статутом залізниць України.

Частиною 1 ст. 233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

За ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Правовий аналіз зазначених приписів свідчить про те, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов та на розсуд суду.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафу.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 27.02.2019 у справі № 910/9765/18.

В матеріалах справи відсутні докази, які б давали підстави вважати, що у даному випадку наявні виняткові обставини, з урахуванням яких суд міг скористатися своїм правом та зменшити розмір штрафних санкцій.

Більше того, штрафні санкції, які є предметом розгляду у дані справі, стягується відповідно до Статуту залізниць України за сам факт несвоєчасної доставки вантажів і порожніх вагонів, незалежно від наявності збитків позивача.

З урахуванням викладеного, суд відмовляє у задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст.74, 76-80, 129, 236 - 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м.Київ, вул.Тверська, буд. 5, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" (39802, Полтавська область, м.Горішні Плавні, вул.Будівельників, 16, ) 110 823 (сто десять тисяч вісімсот двадцять три) грн 30 коп - штраф та 2102 (дві тисячі сто дві) грн 00 коп - витрати по сплаті судового збору.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили через 20 днів з моменту виготовлення повного тексту рішення в разі не оскарження його в установленому порядку. Рішення може бути оскаржене в 20-денний строк до Північного апеляційного господарського суду.

Суддя Шкурдова Л.М.

Дата складення тексту судового рішення: 19.06.2020