ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11.06.2020 Справа № 920/1250/19
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Котельницької В.Л. за участю секретаря судового засідання Пономаренко Т.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Сумської області в порядку загального позовного провадження справу № 920/1250/19

за позовом Сумської міської ради (40030, м. Суми, м-н Незалежності, 2, ідентифікаційний код 23823253),

до відповідача Фізичної особи-підприємця Калініченка Анатолія Олексійовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ),

про стягнення 302675,78 грн за використання земельної ділянки,

за участю представників:

позивача: Парфененко М.С. (довіреність № 2480/03.02.02-08 від 28.12.2019)

відповідача: не прибув

установив:

19.12.2019 позивач звернувся до суду з позовною заявою, відповідно до якої просить стягнути з відповідача 302675,78 грн. за використання земельної ділянки площею 0,3000 га, кадастровий номер :01:004:0330, за адресою: АДРЕСА_6 без оформлення договору оренди за період з 01.01.2016 по 31.12.2018.

Ухвалою суду від 24.12.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 920/1250/19; постановлено справу розглядати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 30.01.2020, 10:00.

Копію ухвали суду від 24.12.2019 про відкриття провадження у справі №920/1250/19 надіслано судом на адресу відповідача, зазначену позивачем в позовній заяві: АДРЕСА_1 . Зазначена адреса відповідача також підтверджується витягом з ЄДРПОУ, сформованим за електронним запитом суду від 27.01.2020 № .

Разом з тим, 08.01.2020 зазначена копія ухвали повернута на адресу суду відділенням поштового зв`язку з відміткою «інші причини, що не дали змогу виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення».

Ухвалою від 30.01.2020 у справі № 920/1250/19 судом постановлено: відкласти підготовче засідання на 20.02.2020, 10:30; копію ухвали надіслати відповідачу ФОП Калініченко А.О. на дві адреси: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 .

13.02.2020 зазначена копія ухвали від 30.01.2020, що направлялася судом відповідачеві за адресою: АДРЕСА_1 , повернута на адресу суду відділенням поштового зв`язку з відміткою «інші причини, що не дали змогу виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення».

Проте, відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення за трек-номером 37, копія ухвали від 30.01.2020, що направлялася судом відповідачеві за адресою: 40000, м. Суми, вул. Комсомольська, буд. 176-А, отримана відповідачем особисто 10.02.2020.

Ухвалою суду від 20.02.2020 № 920/1250/19 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів - до 25.03.2020, задоволено клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи та відкладено підготовче засідання до 12.03.2020, до 11:00.

02.03.2020 представником відповідача поданий відзив на позовну заяву, відповідно до якого він просить суд відмовити позивачу в задоволенні позову.

Ухвалою суду від 24.03.2020 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

Розгляд справи по суті неодноразово відкладався.

У судове засідання 11.06.2020 представник відповідача не прибув.

Присутній у підготовчому засіданні представник позивача наполягав на розгляді справи по суті в даному судовому засіданні, позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

У ході судового засідання судом були встановлені обставини справи, досліджено докази, надані сторонами на підтвердження своїх позицій по суті спору, а також вчинено інші необхідні дії, встановлені Главою 6 «Розгляд справи по суті» Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши подані докази, суд встановив:

На підставі рішення Сумської міської ради від 25.02.2009 № 2405-МР «Про припинення та перехід права користування земельними ділянками» між Сумською міською радою та підприємцем Калініченком Анатолієм Олексійовичем 17.06.2010 був укладений договір оренди земельної ділянки площею 0,3000 га, кадастровий номер :01:005:0330, за адресою: АДРЕСА_6 , який 30.08.2010 за № 20 був зареєстрований у Сумському міському відділі Сумської регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру».

Згідно пунктів 2.1, 2.2 договору оренди земельна ділянка надавалась під розміщення бази та транспортної інфраструктури на строк до 25.02.2014.

Відповідно до Акту прийому-передачі об`єкта оренди, який є невід`ємною частиною договору оренди землі, спірну земельну ділянку було передано у користування відповідачу.

У подальшому рішенням Сумської міської ради від 30.01.2014 № 3021-МР «Про поновлення договорів оренди земельних ділянок підприємствам, установам, організаціям, підприємцям і громадянам» вирішено поновити Калініченку А.О. договір оренди земельної ділянки, площею 0,3000 га за адресою: АДРЕСА_6 на 5 років.

Позивач також зазначив у позові, що Сумська міська рада рішенням від 08.07.2015 № 4597-МР надала ФОП Калініченку А.О. дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки площею 0,3000 га, кадастровий номер :01:005:0330, за адресою: АДРЕСА_6.

При цьому як зазначено у позові, процедура оформлення земельної ділянки не була завершена.

Матеріалами справи підтверджується, що 15.01.2019 Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради звернувся до відповідача з листом №06.01-16/139 про необхідність укладення договору оренди земельної ділянки по АДРЕСА_6 відповідно до чинного законодавства.

14.05.2019 Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради повторно звернувся до відповідача з листом № 06.01-16/1617, у якому наголосив на необхідності укладення договору оренди вищевказаної земельної ділянки.

З матеріалів справи також вбачається, що на земельній ділянці площею 0,3000 га, кадастровий номер :01:005:0330, за адресою: АДРЕСА_6 , розташований об`єкт незавершеного будівництва (14% готовності), яке належить на праві власності Калініченку Анатолію Олексійовичу , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №153876134.

Однак як вказує позивач, відповідні права користування зазначеною земельною ділянкою відповідач належним чином не оформив, що порушує законодавчо визначені правила користування землею.

Відповідач у свою чергу заперечує стосовно такої позиції позивача та наголошує, що договір оренди земельної ділянки від 25.02.2009, укладений між ним та позивачем, продовжено на 5 років згідно рішення Сумської міської ради від 30.01.2014 № 3021-МР, а відтак користування спірною земельною ділянкою не є таким, що здійснюється на бездоговірній підставі. Крім того відповідач наголошує, що ним у 2016, 2017, 2018 роках вчасно сплачувався земельний податок (у 2016 році - 484,50 грн, у 2017 році - 513,56 грн, у 2018 році - 513,56 грн).

Однак суд не може погодитись з такою позицією відповідача щодо відсутності підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 13, 14 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За ст. ст. 80, 83 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) суб`єктами прав на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування. Землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

Згідно з положеннями ч.ч. 1 ст.ст. 122, 123, 124 Земельного кодексу України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі - продажу права оренди земельної ділянки.

У силу ст. 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оренду землі» визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Статтею 33 Закону України «Про оренду землі» регламентовано поновлення договору оренди землі на новий строк як у випадку реалізації переважного права орендаря перед іншими особами (частини 1- 5 цієї норми), так і у випадку, коли орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди (частина 6 цієї норми). Тобто стаття 33 Закону України «Про оренду землі» фактично об`єднує два випадки пролонгації договору оренди.

Судом встановлено, що позивач рішенням від 30.01.2014 № 3021-МР поновив строк дії договору оренди спірної земельної ділянки, укладений між сторонами у справі.

Як вище зазначалось судом, статтею 33 Закону України «Про оренду землі» регламентовано поновлення договору оренди землі на новий строк як у випадку реалізації переважного права орендаря перед іншими особами (частини 1- 5 цієї норми), так і у випадку, коли орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди (частина 6 цієї норми). Тобто стаття 33 Закону України «Про оренду землі» фактично об`єднує два випадки пролонгації договору оренди.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що у будь-якому разі пролонгація договору оренди землі здійснюється шляхом підписання сторонами відповідної додаткової угоди.

Як встановлено судом у даній справі, сторони додаткової угоди на поновлення строку дії договору оренди земельної ділянки від 17.06.2010 не укладали, що свідчить про припинення даного договору оренди землі за закінченням строку, на який його було укладено, та підтверджує факт того, що відповідач користується спірною земельною ділянкою без достатньої правової підстави.

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберіг), або вартість цього майна.

Частина 1 ст. 93 ЗК України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Предметом позову в цій справі є стягнення з відповідача як власника об`єкта незавершеного будівництва безпідставно збережених коштів орендної плати на підставі ст.ст. 1212, 1214 ЦК України за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розміщений.

Судом встановлено, що відповідач є власником незавершеного будівництва, розміщеного на спірній земельній ділянці. Матеріали справи не містять доказів належного оформлення відповідачем права користування вказаною земельною ділянкою, зокрема укладення відповідних договорів оренди з позивачем та державної реєстрації такого права на відповідній земельній ділянці.

Відтак, оскільки до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними, відповідач як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України.

Відповідні правові висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі №922/3412/17, а також у постановах Верховного Суду України від 30.11.2016 у справі № 922/1008/15, від 07.12.2016 у справі № 922/1009/15, від 12.04.2017 у справах №922/207/15, № 922/5468/14.

У даній справі Сумська міська рада як на правову підставу своїх вимог послалася на положення статей 1212-1214 ЦК України, а обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення 302675,78 грн, зауважила, що ця сума є сумою несплаченої відповідачем орендної плати як обов`язкового платежу за використання земельної ділянки, яка перебуває у комунальній власності, без належного оформлення права власності/користування та державної реєстрації цих прав за період із 01.01.2016 по 31.12.2018. При цьому з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що до суми боргу не включені суми земельного податку, що були сплачені відповідачем у 2016-2018 роках.

Стаття 1212 Цивільного кодексу України досить широко визначає підстави виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.

Втім, предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

За змістом пункту 4 частини третьої статті 1212 ЦК України положення глави 83 Кодексу застосовується також до вимог про відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до загальних положень законодавства про відшкодування завданої шкоди таке відшкодування є мірою відповідальності. Разом з тим обов`язок набувача повернути безпідставно набуте (збережене) майно потерпілому не належить до заходів відповідальності, оскільки боржник при цьому не несе жодних майнових втрат - він зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно утримував (зберігав). На відміну від зобов`язань, які виникають із завдання шкоди, для відшкодування шкоди за пунктом 4 частини третьої статті 1212 ЦК вина не має значення, оскільки важливий сам факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Так у даній справі відповідач не спростував, що у період з 01.01.2016 по 31.12.2018 він був власником об`єкта незавершеного будівництва, розташованого за адресою: АДРЕСА_6, яке розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером :01:005:0330, загальною площею 0,3000 га, а також не надав суду доказів належного оформлення права користування спірною земельною ділянкою.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 86 зазначеного Кодексу суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За розрахунком позивача розмір недоотриманих коштів за користування земельною ділянкою під спорудами, кадастровий номер :01:005:0330 за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 склав 302675,78 грн.

Суд, перерахувавши розмір недоотриманих коштів за користування земельною ділянкою саме за період з 01.01.2016 по31.12.2018 погоджується з вказаним розрахунком.

За змістом статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання.

Суд зауважує, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права ґрунтується на вищенаведених положеннях чинного законодавства.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача доходів, отриманих від безпідставно набутого майна, у розмірі 302675,78 грн законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 123, 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору суд покладає на відповідача.

Керуючись ст.ст. 123, 129, 232-233, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Калініченка Анатолія Олексійовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Сумської міської ради (40030, м. Суми, м-н Незалежності, 2, ) суму безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :01:004:0330, загальною площею 0,3000 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_6 , без оформлення договору оренди за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 у розмірі 302675,78 грн; та 4540,14 грн витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 22.06.2020.

Суддя В.Л. Котельницька