УХВАЛА

18 червня 2020 року

м. Київ

Справа № 916/1738/19

Провадження № 12-33гс20

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Власова Ю. Л.

суддів Антонюк Н. О., Анцупової Т. О., Британчука В. В., Гриціва М. І., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Єленіної Ж. М., Кібенко О. Р., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Пророка В. В., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Яновської О. Г.

перевірила наявність підстав для передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду справи за

касаційною скаргою Комунальної установи «Одесреклама» Одеської міської ради на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 23 грудня 2019 року (у складі колегії суддів: Діброви Г. І., Принцевської Н. М., Ярош А. І.) та

касаційною скаргою Виконавчого комітету Одеської міської ради на рішення Господарського суду Одеської області від 15 жовтня 2019 року (у складі судді Гут С. Ф.) та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 23 грудня 2019 року

у справі № 916/1738/19

за позовом Комунальної установи «Одесреклама» Одеської міської ради

до Обслуговуючого кооперативу «Жемчужина на Малиновського»

про зобов`язання вчинити певні дії, та

ВСТАНОВИЛА:

21 червня 2019 року Комунальна установа «Одесреклама» Одеської міської ради (далі - КУ «Одесреклама», позивач) звернулася до Господарського суду Одеської області з позовом до Обслуговуючого кооперативу «Жемчужина на Малиновського» (далі - ОК «Жемчужина на Малиновського», відповідач) про зобов`язання усунути перешкоди позивачу у здійсненні демонтажу протиправно розміщеної дахової рекламної конструкції, зазначеної у акті фіксації №008448/18 від 26 листопада 2018 року та приписі про усунення порушень №01-20/7359 від 04 грудня 2018 року, шляхом надання доступу на дах будівлі за адресою: м. Одеса, вул. Маршала Малиновського, 18-А.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач всупереч статті 16 Закону України «Про рекламу», пункту 3 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2003 року № 2067 (далі - Типові правила розміщення зовнішньої реклами), та пункту 6.1. Правил розміщення зовнішньої реклами в місті Одесі (у новій редакції), затверджених рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради від 22 квітня 2008 року № 434 (далі - Правила розміщення зовнішньої реклами в місті Одесі), без отримання відповідного дозволу на розміщення зовнішньої реклами самовільно розмістив на даху житлового будинку № 18-А по вул. Маршала Малиновського у місті Одесі рекламний засіб та чинить позивачу перешкоди у демонтажу цієї рекламної конструкції.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 15 жовтня 2019 року позов задоволено. Зобов`язано відповідача усунути перешкоди у здійсненні позивачем демонтажу протиправно розміщеної дахової рекламної конструкції, зазначеної в акті фіксації № 008448/18 від 26 листопада 2018 року та приписі про усунення порушень № 01-20/7359 від 04 грудня 2018 року, шляхом надання доступу на дах будівлі за адресою: м. Одеса, вул. Маршала Малиновського, 18-А.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що позивач довів факт самовільного розміщення відповідачем зовнішньої реклами без отримання відповідного дозволу. Вказаними діями відповідач порушив встановлені чинним законодавством вимоги щодо порядку розміщення зовнішньої реклами, а невиконання ним вимог припису про усунення зазначених порушень та перешкоджання позивачу демонтувати рекламну конструкцію унеможливлює реалізацію позивачем його повноважень у сфері розміщення зовнішньої реклами.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23 грудня 2019 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким у позові відмовлено.

Суд апеляційної інстанції виходив із того, що позивач не має повноважень звертатись до суду із позовом про примусове зобов`язання відповідача усунути перешкоди для демонтажу рекламної конструкції, оскільки за своєю організаційно-правовою формою є комунальним підприємством і не наділений владно-управлінськими функціями, зокрема, щодо зобов`язання будь-кого вчиняти дії. Функції з контролю за дотриманням правил розміщення зовнішньої реклами, відповідно до Законів України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» та «Про рекламу», Типових правил розміщення зовнішньої реклами є управлінськими і здійснюються суб`єктами владних повноважень, у даному випадку, Управлінням реклами Одеської міської ради (далі - Управління реклами).

Водночас, посилаючись на постанову Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 522/19532/14а, Південно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що Управління реклами та КУ «Одесреклама», видавши направлення на демонтаж рекламних конструкцій і реалізуючи намір здійснити такий демонтаж, вийшли за межі повноважень визначених законом, оскільки питання демонтажу незаконно встановлених рекламних конструкцій має вирішувати спеціально уповноважений орган виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів, яким є Головне управління Держпродспоживслужби (далі - ГУ Держпродспоживслужби) в Одеській області, а до моменту розгляду цим органом та прийняття ним відповідних заходів реагування, звернення із позовом до суду є передчасним.

Також суд апеляційної інстанції погодився з доводами апеляційної скарги відповідача стосовно того, що спірна дахова конструкція не є рекламною та не потребує спеціального дозволу на розміщення об`єкту зовнішньої реклами, тоді як суд першої інстанції, здійснивши аналіз норм Закону України «Про рекламу», взагалі не надав правової оцінки належності дахової конструкції до елементів зовнішньої реклами.

13 січня 2020 року позивач звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 23 грудня 2019 року, а рішення Господарського суду Одеської області від 15 жовтня 2019 року залишити в силі.

В обґрунтування касаційної скарги позивач зазначає, що висновок суду апеляційної інстанції про те, що повноваження вирішувати питання демонтажу незаконно встановлених рекламних конструкцій належить ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області, а не Управлінню реклами та позивачу не відповідають статті 26 та частині четвертій статті 27 Закону України «Про рекламу». Апеляційний господарський суд не застосував частину першу статті 144 Конституції України та безпідставно не взяв до уваги Правила розміщення зовнішньої реклами в місті Одесі, якими врегульовано питання демонтажу протиправно розміщених на території міста Одеси рекламних засобів; не врахував судову практику щодо правомірності здійснення позивачем демонтажу протиправно розміщених рекламних конструкцій та наявності в Управління реклами повноважень на складання приписів та демонтаж протиправно розміщених рекламних конструкцій; вирішив питання про права Управління реклами, яку не залучив до участі у справі. Також апеляційний суд не застосував статтю 5 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), не врахувавши, що задоволення судом позову у цій справі забезпечить відновлення порушеного права позивача, та, як наслідок, сприятиме усуненню порушень порядку розміщення зовнішньої реклами у місті Одесі. Висновку про неналежність дахової конструкції до елементів зовнішньої реклами, апеляційний суд дійшов внаслідок неправильного застосування статті 1, частини шостої статті 9 Закону України «Про рекламу», абзацу 8 пункту 2 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, незастосування пунктів 2.4.1. і 2.4.3. Порядку розміщення вивісок та території міста Одеси, затвердженого рішенням виконавчого комітету Одеської міськради від 14 лютого 2008 року № 178, а також помилкового застосування до спірних правовідносин частини сьомої статті 8 Закону України «Про рекламу».

Ухвалою від 20 лютого 2020 року Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

24 лютого 2020 року позивач звернувся до Верховного Суду з клопотанням про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частини третьої статті 302 ГПК України у зв`язку з необхідністю відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 522/19532/14а, який Південно-західний апеляційний господарський суд поклав в основу оскаржуваної позивачем постанови.

08 квітня 2020 року до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції звернувся Виконавчий комітет Одеської міської ради (далі - Виконком, скаржник), просить скасувати оскаржувані судові рішення, провадження у справі закрити.

Обґрунтовуючи своє право на звернення до суду із касаційною скаргою у справі № 916/1738/19, скаржник посилається на частини першу та четверту статті 287 ГПК України та зазначає, що суд апеляційної інстанції у своїй постанові дійшов висновку про безпідставність визначеного Виконкомом порядку розміщення зовнішньої реклами у місті Одесі в частині покладення обов`язку демонтажу протиправно розміщених рекламних засобів на позивача, які начебто належать ГУ Держпродсоживслужби в Одеській області, чим вирішив питання стосовно повноважень Виконкому у сфері розміщення зовнішньої реклами в місті Одесі.

Касаційну скаргу Виконком мотивує тим, що висновки суду апеляційної інстанції про те, що позивач є комунальним підприємством і про відсутність у Виконкому та позивача повноважень вирішувати питання демонтажу незаконно встановлених рекламних конструкцій, не відповідають приписам Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Закону України «Про рекламу», Положення про виконавчий комітет Одеської міськради, затвердженого рішенням Одеської міськради від 30 січня 2019 року № 4186-VII, Правил розміщення зовнішньої реклами в місті Одесі, оскільки відповідно до наведених актів саме до компетенції виконавчого комітету міської ради віднесені повноваження з питань розміщення реклами. Такий висновок також не відповідає висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду України від 19 лютого 2013 року у справі № 21-18а13 та постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 461/6414/17, які не враховані судом апеляційної інстанції при розгляді цієї справи. Оскільки спір у цій справі виник між суб`єктами владних повноважень, наділеними повноваженнями вирішувати питання щодо розміщенням рекламних засобів у місті Одесі, та розповсюджувачами зовнішньої реклами, він має публічно-правовий характер, тому належить до юрисдикції адміністративних, а не господарських судів.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04 травня 2020 року Виконкому поновлено строк на подання касаційної скарги, відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

Відповідно до частини третьої статті 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати передає справу на розгляд Великої Палати, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду.

Частиною шостою вказаної вище статті передбачено також, що справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції, крім випадків, якщо: 1) учасник справи, який оскаржує судове рішення, брав участь у розгляді справи в судах першої чи апеляційної інстанції і не заявляв про порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції; 2) учасник справи, який оскаржує судове рішення, не обґрунтував порушення судом правил предметної чи суб`єктної юрисдикції наявністю судових рішень Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду у справі з подібною підставою та предметом позову у подібних правовідносинах; 3) Велика Палата Верховного Суду вже викладала у своїй постанові висновок щодо питання предметної чи суб`єктної юрисдикції спору у подібних правовідносинах.

Ухвалою від 14 травня 2020 року Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду передав справу № 916/1738/19 на розгляд Великої Палати Верховного Суду з підстав передбачених частинами третьою, шостою статті 302 ГПК України.

В ухвалі Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду зазначив, зокрема, про обґрунтованість клопотання позивача про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду з огляду на необхідність відступити від висновку щодо застосування статті 26 Закону України «Про рекламу» та норм Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» в частині повноважень органів місцевого самоврядування у сфері рекламних послуг, які стосуються розповсюдження та споживання реклами у подібних правовідносинах, викладених у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 522/19532/14а.

У вказаній постанові Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду дійшов висновків про те, що органи місцевого самоврядування та їх виконавчі органи не мають повноважень на здійснення заходів щодо державного нагляду (контролю) у сфері рекламних послуг, оскільки не входять до визначеного статтею 26 Закону України «Про рекламу» переліку органів, уповноважених здійснювати контроль за дотриманням законодавства України про рекламу, та у Законі України «Про місцеве самоврядування в Україні» відсутні положення, які б надавали цим органам такі повноваження; за змістом цих законів Управління реклами та КП «Одесреклама» не належать до числа органів, уповноважених на здійснення заходів державного контролю, та видаючи направлення на демонтаж рекламних конструкцій і здійснюючи такий демонтаж, діють поза межами, визначеної законом компетенції. При цьому Правила розміщення зовнішньої реклами в місті Одесі не підлягають застосуванню, оскільки суперечать вимогам норм нормативно-правових актів вищої юридичної сили.

В свою чергу колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, проаналізувавши положення частин першої і третьої статті 140 Конституції України, частини першої статті 1, частини першої статті 5, частин першої та 2 статті 11, підпункту 13 пункту «а» частини першої статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», частини першої статті 16 Закону України «Про рекламу», частини п`ятої статті 9-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2003 року, вважає, що виконавчий орган сільської, селищної, міської ради є органом, що надає дозвіл на розміщення зовнішньої реклами, вирішує питання, пов`язані із дозвільним контролем за розміщенням рекламних засобів, тобто здійснює контроль за дотриманням правил розміщення реклами, а отже у межах своїх повноважень може приймати рішення про усунення порушень цих правил, зокрема, про зобов`язання розповсюджувача реклами демонтувати рекламний засіб, установлений без відповідного на те дозволу.

Також в обґрунтування ухвали про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду з підстав, передбачених частиною шостою статті 302 ГПК України, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду зазначив, що Виконкомом оскаржує судові рішення з підстав порушення правил предметної та суб`єктної юрисдикції.

З огляду на те, що колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду висловила намір відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду, справа № 916/1738/19 підлягає розгляду Великою Палатою Верховного Суду.

Згідно із частиною першою статті 301 ГПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження. Частиною третьою цієї ж статті встановлено, що розгляд справ у суді касаційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Відповідно до частини другої статті 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання, якщо їх явка є не обов`язковою. При цьому у частині другій статті 121 цього Кодексу зазначено, що ухвала, якою суд повідомляє про призначення судового засідання, повинна містити, зокрема, вказівку про те, що участь особи не є обов`язковою.

Наведені обставини є підставою для призначення справи до розгляду Великою Палатою Верховного Суду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, що їх явка не є обов`язковою.

Керуючись статтями 120, 121, 233 - 235, 301, частинами третьою, шостою статті 302 ГПК України, Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА:

1. Прийняти до розгляду справу № 916/1738/19 за касаційною скаргою Комунальної установи «Одесреклама» Одеської міської ради на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 23 грудня 2019 року та касаційною скаргою Виконавчого комітету Одеської міської ради на рішення Господарського суду Одеської області від 15 жовтня 2019 року та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 23 грудня 2019 року у справі за позовом Комунальної установи «Одесреклама» Одеської міської ради до Обслуговуючого кооперативу «Жемчужина на Малиновського» про зобов`язання вчинити певні дії.

2. Призначити справу № 916/1738/19 до розгляду Великою Палатою Верховного Суду в порядку спрощеного позовного провадження на 01 вересня 2020 року об 12 годині 30 хвилин у приміщенні Верховного Суду за адресою: м. Київ, вул. Пилипа Орлика, 8.

3. Повідомити учасників справи, що їх явка не є обов`язковою.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Ю. Л. Власов
Судді: Н. О. Антонюк Л. М. Лобойко
Т. О. Анцупова Н. П. Лященко
В. В. Британчук О. Б. Прокопенко
М. І. Гриців В. В. Пророк
Д. А. Гудима Л. І. Рогач
В. І. Данішевська О. М. Ситнік
Ж. М. Єленіна О. С. Ткачук
О. Р. Кібенко О. Г. Яновська