ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2020 р. Справа № 917/1732/19(917/596/20)

Суддя господарського суду Полтавської області Білоусов С. М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу

за позовною заявою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Полтавській області, вул. Гоголя, 34, м. Полтава, 36011,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Білогір`я молокопродукт", вул. Героїв Майдану, 82, офіс 23, м. Гадяч, Гадяцький район, Полтавська область, 37300,

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

13.04.2020 року до господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Полтавській області (вх. № 664/20) до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Білогір`я молокопродукт" про стягнення 26 216,28 грн. заборгованості зі сплати страхових коштів.

Ухвалою від 14.04.2020 р. відкрито провадження у даній справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання), встановлено строк для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень.

У провадженні господарського суду Полтавської області перебуває справа № 917/1732/19 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Білогір`я молокопродукт" (вул. Героїв Майдану, 82, офіс 23, м. Гадяч, Гадяцький район, Полтавська область, 37300, ).

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 24.12.2019 року відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Білогір`я молокопродукт" (вул. Героїв Майдану, 82, офіс 23, м. Гадяч, Гадяцький район, Полтавська область, 37300, ); введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; введено процедуру розпорядження майном Товариства з обмеженою відповідальністю "Білогір`я молокопродукт"; оприлюднено повідомлення про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Білогір`я молокопродукт" і т.д.

Позивач обгрунтовує свої вимоги не виконанням рішень № 6 від 10.01.2020 року про повернення коштів та від 07.02.2020 року № 40 про застосування фінансових санкцій за несвоєчасне повернення коштів.

Відповідно до ч. 5 ст. 176 ГПК України, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Ухвала суду від 14.04.2020 року надсилалась рекомендованим листом сторонам за їх юридичними адресами, про що свідчать повідомлення, які міститься в матеріалах справи.

Відповідно до п. 9 ст. 165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін суду не надходило.

В зв`язку з тим строк спрощеного позовного провадження сплинув суд вважає, що необхідних для вирішення спору доказів, наявних у матеріалах справи, достатньо, та розглядає справу за наявними в ній матеріалами.

Рішення приймається з врахуванням вимог ст. 240 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі наявні у справі докази, суд встановив наступне.

Згідно наказу від 17.12.2019 року № 454-од та за направленням від 17.12.2019 року № 87 уповноваженими особами управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області (позивач) у період з 17.12.2019 року по 27.12.2019 року була проведена позапланова перевірка правильності нарахування та використання коштів загальнообов`язкового державного соціального страхування у Товариства з обмеженою відповідальністю "Білогір`я молокопродукт" (відповідач) за період з 01.04.2016 року по 27.12.2019 року.

Вищевказана перевірка зафіксована уповноваженими особами позивача в акті від 27.12.2019 року № 07/3.

Даною перевіркою уповноважені особи позивача встановили, що відповідачем під час використання страхових коштів допущені порушення п. 1 ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 21, ч. 1 та ч. 3 ст. 30, ч. 1 ст. 31, ч. 2 ст. 33 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" № 1105 від 23.09.1999 року (Закон № 1105), а також абз. 1 пункту 3, п. 27, п. 28, п. 32 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 року № 1266, що призвело до використання коштів з порушенням встановленого порядку у розмірі 15 788,18 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 15 Закону № 1105 у разі використання роботодавцем коштів Фонду з порушенням встановленого порядку роботодавець добровільно чи на підставі рішення суду повинен відшкодувати страховику заподіяну шкоду.

Згідно із ч. 6 ст. 15 Закону № 1105 у разі порушення порядку використання страхових коштів роботодавці відшкодовують Фонду в повному обсязі неправомірно витрачену суму страхових коштів та/або вартість наданих соціальних послуг і сплачують штраф у розмірі 50 відсотків такої суми.

За несвоєчасне повернення або повернення не в повному обсязі страхових коштів на страхувальників та інших отримувачів коштів Фонду накладається штраф у розмірі 10 відсотків несвоєчасно повернутих або повернутих не в повному обсязі страхових коштів.

Одночасно на суми несвоєчасно повернутих або повернутих не в повному обсязі страхових коштів і штрафних санкцій нараховується пеня в розмірі 0,1 відсотка зазначених сум коштів, розрахована за кожний день прострочення платежу.

За матеріалами акта перевірки позивачем було прийняте рішення від 10.01.2020 року № 6 про повернення коштів Фонду та застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування (рішення № 6), яким зобов`язано відповідача повернути неправомірно використані кошти в сумі 15 788,18 грн., сплатити 7 894,09 грн. штрафу за порушення порядку використання страхових коштів.

Як вказує позивач у позовній заяві, Рішення № 6 було направлене відповідачу листом від 10.01.2020 року № 66-06 і вручене 20.01.2020 року (копія супровідного листа із доказом його вручення, а.с. 18).

Відповідач у десятиденний строк від дня отримання рішення № 6 на загальну суму 23 682,27 грн. його не виконав а не оскаржив.

Враховуючи цей факт позивач прийняв рішення від 07.02.2020 року № 40 про застосування фінансових санкцій за несвоєчасне повернення коштів Фонду (рішення № 40), згідно із яким відповідач зобов`язаний сплатити фінансові caнкції у сумі 2 534,01 грн., в тому числі 2 368,23 грн. штрафу та 165,78 грн. пені.

Рішення № 40 також направив відповідачу листом від 10.02.2019 року № 327-06. (а.с. 16). Даний лист був отриманий відповідачем 12.03.2020 року.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач вимоги Рішення № 6 і Рішення № 40 не виконав, а саме не сплатив 26 216,28 грн. заборгованості зі сплати страхових коштів.

Враховуючи все вище викладене позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з вимогою про стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів в розмірі 26 216,28 грн.

При прийнятті рішення суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 23.09.1999 року № 1105-XIV (Закон № 1105) редакції, що діє з 01.01.2015 року, Фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом.

Згідно із переліком прав та обов`язків, закріплених у ст. 10 Закону № 1105 Фонд соціального страхування України:

- має право перевіряти дотримання порядку використання роботодавцем виділених йому коштів Фонду (п. 3 ч. 1 ст. 10); накладати і стягувати фінансові санкції та адміністративні штрафи, передбачені законом за порушення вимог цього Закону (п. 5 ч. 1 ст. 10); вимагати від керівників та інших посадових осіб підприємств, установ і організацій, а також від фізичних осіб усунення виявлених фактів порушення законодавства про соціальне страхування (п. 6 ч. 1 ст. 10);

- зобов`язаний здійснювати контроль за дотриманням порядку використання страхувальником страхових коштів (п. 2 ч. 2 ст. 10); контролювати правильність витрат за соціальним страхуванням, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань соціального страхування (п. 4 ч. 2 ст. 10); стягувати надміру виплачені кошти з юридичних і фізичних осіб у встановленому законом порядку (п. 5 ч. 2 ст. 10).

Відповідно до п. 4, п. 5 та п. 6 розділу VII Закону № 1105 Фонд соціального страхування України є правонаступником реорганізованого шляхом злиття Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Згідно із п. 8, п. 9 розділу VII Закону № 1105 до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону, нормативно-правові та розпорядчі акти Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності діють до затвердження відповідних рішень Фондом.

Порядок проведення перевірок страхувальників по коштах Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності встановлено Інструкцією про порядок проведення перевірок страхувальників по коштах Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, прийняття рішень за їх результатами та процедуру оскарження, затвердженою постановою правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 22.12.2010 року № 29, зареєстрованою в Мін`юсті 25.03.2011 року за № 393/19131 (Інструкція № 29), яка діє до цього часу в частині, що не суперечить Закону № 1105.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач провів позапланову перевірку правильності нарахування та використання коштів загальнообов`язкового державного соціального страхування у відповідач за період з 01.04.2016 року по 27.12.2019 року.

В результаті перевірки встановлено факт порушення за неправомірно використані кошти в сумі 15 788,18 грн., що зазначено у рішення № 6.

У зв`язку з цим до відповідача застосовується фінансова санкція у вигляду штрафу у розмірі 7 894,09 грн. за порушення порядку використання страхових коштів.

Оскільки відповідач вчасно не сплатив заборгованість у розмірі 15 788,18 грн., позивачем прийнято рішення № 40 з вимогою про стягнення фінансових caнкцій у сумі 2 534,01 грн., з яких: 2 368,23 грн. штрафу та 165,78 грн. пені.

Відповідач не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заборгованість зі сплати страхових коштів.

Враховуючи відсутність доказів сплати підтвердженої матеріалами справи заборгованості відповідача, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів у розмірі 26 216,28 грн.

Згідно із п. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення заявленої суми з відповідача, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо судових витрат слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позовні вимоги судом задоволені повністю, тому суд приходить до висновку судовий збір покласти на відповідача у розмірі 2 102,00 грн.

Суд роз`яснює, що в разі добровільного виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження відповідач не позбавлений права звернутися до суду з заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Сторони також мають право укласти мирову угоду у процесі виконання судового рішення.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 232-233, 237-238, 252 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Білогір`я молокопродукт" (вул. Героїв Майдану, 82, офіс 23, м. Гадяч, Полтавська область, 37300, ) на користь Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Полтавській області (вул. Гоголя, 34, м. Полтава, 36011, ) - 26 216,28 грн. заборгованості та 2 102,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

3. Копію рішення направити сторонам по справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст. 257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення складено та підписано 15.06.2020 року.

Суддя Білоусов С. М.