ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"22" червня 2020 р. Справа № 924/1/20

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Грамчука І.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", м. Київ

до ОСОБА_1 , м. Ізяслав Хмельницької області

про стягнення 74 673,28 грн. заборгованості за кредитним договором від 17.12.2012р., з яких 8 473,95 грн. заборгованості за кредитом, 26 766,73 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 39 432,60 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором

за участю представників:

від позивача: Москалюк С.А. - за довіреністю №476-К-Н-О від 01.02.2019р.;

від відповідача: не з`явився

Відповідно до ст. 240 ГПК України в судовому засіданні 22.06.2020р. проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Процесуальні дії по справі.

02.01.2020р. до суду надійшла позовна заява Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення 74 673,28 грн. заборгованості за кредитним договором від 17.12.2012р., з яких 8 473,95 грн. заборгованості за кредитом, 26 766,73 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 39 432,60 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.01.2020р. вказану позовну заяву передано на розгляд судді Грамчуку І.В.

Ухвалою суду від 08.01.2020р. позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі для її розгляду в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 05.02.2020р.

Ухвалою суду від 05.02.2020р. відкладено підготовче засідання на 02.03.2020р.

Ухвалою суду від 02.03.2020р. продовжено строк підготовчого провадження у справі на 30 днів, відкладено підготовче засідання на 24.03.2020р.

Ухвалами суду від 24.03.2020р., 28.04.2020р. відкладалось підготовче засідання на 28.04.2020р., 20.05.2020р.

Ухвалою від 20.05.2020р. закрито підготовче провадження у справі і призначено справу до розгляду по суті на 22.06.2020р.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення із відповідача заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 17.12.2012р. ОСОБА_1 було підписано заяву про відкриття поточного рахунку. Згідно цієї заяви відповідач приєднався до "Умов та правил надання банківських послуг", Тарифів банку, що розміщені в мережі інтернет на сайті http://privatbank.ua.

Таким чином, як заявляє позивач, 17.12.2012р. між АТ КБ "Приватбанк" було укладено кредитний договір, який за своєю правовою природою є договором приєднання та складається із заяви та умов.

17.07.2019р. відповідачем була припинена господарська діяльність, про що був внесений відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Однак згідно положень ст.ст. 51, 52, 598-609 ЦК України у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи, її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою.

Під датою виконання платежу сторони узгодили дату зарахування кредитних коштів на поточний рахунок одержувача, вказаного в платіжному дорученні клієнта. Погашення заборгованості можуть проводитися банком у порядку договірного списання коштів з поточного рахунку клієнта (в тому числі за рахунок кредитного ліміту на поточний рахунок) або за рахунок кредиту із сплатою процентів у розмірі 28% на суму, зазначену в платіжному дорученні позичальника, заборгованість за яким клієнт погашає у термін до 30 днів з дати виконання платежу. У випадку непогашення заборгованості клієнтом за таким кредитом у цей термін, на 31 день заборгованість за кредитом стає простроченою. При цьому за користування кредитом позичальник сплачує проценти у розмірі 56% річних за кожен день прострочення платежу.

Станом на 25.09.2019р. за розрахунком позивача заборгованість відповідача становить 74 673,28 грн. та складається з 8 473,95 заборгованості за кредитом, 26 766,73 грн. заборгованості за відсотками, нарахованими на поточну та прострочену заборгованість, 39 432,60 грн. заборгованість з пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Відповідач у відзиві на позов (вх. №05-22/1702/20 від 28.02.2020р.) просить у задоволенні позову відмовити.

Зазначає, що ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 14.12.2018р. у справі №924/1144/18 було відмовлено в задоволенні заяви АТ КБ "ПриватБанк" про видачу судового наказу на підставі договору від 17.12.2012р. Тобто фактично даний спір вже був розглянутий, а факти викладені в даній ухвалі надають усі правові підстави для відмови у позові.

Вищевказаною ухвалою судом беззаперечно встановлено те, що з доданого банком до заяви про видачу судового наказу розрахунку заборгованості вбачається, що з лютого 2014р. банком було віднесено до простроченої заборгованості заборгованість по процентам, тоді як банк звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу у листопаді 2018р., тобто з пропуском загальної позовної давності у 3 роки, встановленої законом щодо стягнення заборгованості за процентами.

Відповідач звертає увагу суду на те, щоб будь-яких домовленостей між нею та позивачем щодо збільшення строку позовної давності, не було.

Згідно позовної заяви зі слів позивача, договір від 17.12.2012р., укладений між відповідачем та позивачем, за своєю правовою природою є договором приєднання та складається з заяви про відкриття поточного рахунку та "Умов та правил надання банківських послуг", Тарифів банку, що розміщені в мережі інтернет. Проте відповідач наголошує, що матеріали господарської справи не містять доказів, що саме з цими умовами, тарифами, роздрукованим з сайту, вона ознайомлювалась у 2012 році. Не містять такі умови, тарифи й підпису відповідача. Крім того, на момент підпису заяви про відкриття поточного рахунку, жодних умов про строк позовної давності, тривалістю у 15 років, не було.

Відповідач пояснює, що кошти, які були взяті нею на розвиток свого бізнесу ще у 2012р., не перевищують 5 000 грн. і були повернуті на той же поточний рахунок протягом 1 місяця після їх отримання.

У відповіді на відзив (вх. №05-22/3130/20 від 16.04.2020р.) позивач наголошує, що усі істотні умови кредитування наведені у заявці (платіжному дорученні). На підставі поданих до банку заявок на гарантований платіж (платіжних доручень), які були надані банку через систему інтернет-банкінгу Приват-24 та підписані позичальником із використанням електронного цифрового підпису, банк здійснив кредитування відповідача шляхом проведення відповідних платежів за рахунок кредитних коштів у межах, встановлених для відповідача лімітів.

Додатково, позивач акцентує увагу, що заявки на гарантований платіж (платіжні доручення) місять згоду відповідача про приєднання до Умов та правил та ознайомлення із ними.

Позивач звертає увагу суду, що на пеошій сторінці заяви про відкриття поточного рахунку від 17.12.2012р. за підписом клієнта - Олійник І.Д. зазначено, що підписавши цю заяву, вона погодилась із Умовами та правилами надання банківських послуг, у тому числі з Уиовами та правилами обслуговування за розрахунковими картками, що розміщені на сайті банку http://www.privatbank.ua, http://client-bank.privatbank.ua), Тарифами банку, які разом із цією заявою та карткою зі зразками підписів і відбитком печатки складають договір банківського обслуговування. Тобто, сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору.

Щодо строків позовної давності позивач посилається на п. 3.31.10.7 Умов, яким сторони узгодили, що терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за цим договором становлять 15 року.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

17.12.2012р. фізичною особою-підприємцем Олійник Інною Дмитрівною підписано заяву про відкриття поточного рахунку № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 . Підписавши вказану заяву, відповідач погодилась із Умовами і правилами надання банківських послуг, що розміщені на сайті http://privatbank.ua. Підписавши дану заяву, відповідач виразив свою згоду з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які разом з даною заявою складають договір банківського обслуговування №б/н від 17.12.2012р.

Матеріали справи містять довідку банку №08.7.0.0.0/40 від 02.12.2019р. про встановлення кредитних лімітів, видану клієнту - ОСОБА_1 на рахунок № НОМЕР_1 , зокрема, 29.01.2014р. розмір ліміту становив 25 000 грн., 18.02.2014р. - 20 000 грн., 17.04.2014р. - 8 473,95 грн., з 27.08.2015р. - 0,00 грн.

Позивачем додано до матеріалів справи заявки на гарантований платіж (доручення на договірне списання). Згідно заявки №2 від 29.01.2014р. банком проведено списання з рахунку відповідача в сумі 510 грн. в оплату за господарським договором, термін повернення кредиту, наданого по заявці: 04.02.2014р. Відповідно до заявки №3 від 12.02.2014р. банком проведено списання з рахунку відповідача в сумі 20 000 грн. в оплату за господарським договором, термін повернення кредиту, наданого по заявці: 18.02.2014р

З огляду на наданий банком розрахунок заборгованості за договором №б/н від 17.12.2012р., станом на 25.09.2019р. заборгованість фізичної особи-підприємця Олійник І.Д. становить 74 673,28 грн. та складається з 8 473,95 заборгованості за кредитом, 26 766,73 грн. заборгованості за відсотками, нарахованими на поточну та прострочену заборгованість, 39 432,60 грн. заборгованість з пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Відповідно до банківської виписки за період з 01.01.2000р. по 02.12.2019р. по рахунку ОСОБА_1 вихідний залишок (актив) становить мінус 8 473,95 грн.

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 17.07.2019р. внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем Олійник Інною Дмитрівною.

Заслухавши пояснення повноважного представника позивача, дослідивши надані сторонами докази та давши їм оцінку в сукупності, судом приймається до уваги наступне.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Як встановлено ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За приписами ст. 526 ЦК України, з якими кореспондуються положення ст. 193 ГК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як убачається з матеріалів справи, позивачем було надано відповідачу кредитні кошти, внаслідок неповернення яких у відповідача виникла заборгованість в сумі 8 473,95 грн. Вказане підтверджується випискою по рахунку відповідача за період з 01.01.2000р. по 02.12.2019р.

Зважаючи, що матеріалами справи підтверджено, що фактично отримані та використані відповідачем кошти в розмірі 8 473,95 грн. в добровільному порядку АТ КБ "ПриватБанк" не повернуті, суд вважає, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми коштів.

З приводу заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами, пені за несвоєчасність виконання зобов`язань, судом враховується правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019р. по справі №342/180/17.

Так, згідно статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, останній має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

З аналізу зазначених приписів чинного законодавства слідує, що у разі укладення кредитного договору плата за користування кредитними коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договором (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Як свідчать матеріали справи, в заяві відповідача про відкриття поточного рахунку від 17.12.2012р. процентна ставка за користування кредитними коштами не зазначена.

Крім того, у вищезгаданій заяві відсутні умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та їх визначеного розміру.

Обґрунтовуючи право вимоги щодо стягнення процентів за користування кредитом, пені за несвоєчасність виконання зобов`язань, у тому числі їх розміру і порядку нарахування, позивач посилався на Умови та правила надання банківських послуг, які надав суду.

Однак, суд зазначає, що матеріали справи не містять належного підтвердження, що саме до поданої позивачем редакції Умов та правил надання банківських послуг приєднався відповідач та погодився на умови, які вони містять. При цьому, наданий позивачем витяг з Умов та правил надання банківських послуг не приймається судом у якості належного доказу, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (позивача), яка може вносити відповідні зміни в Умови.

Суд зазначає, що за відсутності в заяві домовленості сторін про сплату процентів, пені за несвоєчасне погашення кредиту наданий позивачем витяг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Окрім цього, Умови, на які посилається позивач, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, ані щодо будь-яких встановлених ними нових Умов та правил чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, ані щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також якщо ці умови прямо не передбачені.

З огляду на відсутність доказів, які би свідчили про погодження сторонами в письмовій формі ціни договору, яка встановлена у вигляді сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальності (штрафу, пені), у суду відсутні правові підстави для задоволення позову в цій частині.

Враховуючи вищевикладені висновки та обставини справи, господарський суд зазначає про необґрунтованість заявлених позовних вимог в стягненні процентів за користування кредитними коштами, суми пені.

Суд враховує, що до юрисдикції господарських судів щодо розгляду за пунктом 1 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України у редакції з 15.12.2017р. відносяться спори, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, яку раніше здійснювала зазначена фізична особа, зареєстрована підприємцем.

Аналогічна правова позиція наведена в пункті 73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018р. у справі №338/180/17.

У випадку припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за її зобов`язаннями, пов`язаними із підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Аналогічна правова позиція наведена в пункті 4.22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019р. у справі №910/8729/18.

Як вже зазначалось, судом встановлено, що позивачем правомірно заявлено позов до фізичної особи ОСОБА_1 , оскільки тільки 17.07.2019р. відповідачем була припинена господарська діяльність, про що внесено відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Разом з тим, відповідачем було заявлено про застосування до позовних вимог строку позовної давності.

Так, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність визначена статтею 257 ЦК України та встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч.ч. 2-4 ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З наведених вище положень законодавства та підстав виникнення та змісту прав та обов`язків сторін у спірних правовідносинах вбачається, що кошти відповідачу було перераховано відповідно до заявок №2 від 29.01.2014р., термін повернення за якою - 04.02.2014р., №3 від 12.02.2014р., термін повернення за якою - 18.02.2014р.

Згідно приписів ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи зазначене, перебіг позовної давності розпочався з дня наступного за днем визначеним як термін повернення коштів, зазначений у заявках, зокрема 05.02.2014р. та 19.02.2014р.

У п. 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" зазначено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Беручи до уваги час звернення позивача до суду з цим позовом (позивачем подано позовну заяву до поштового відділення 27.12.2019р.), суд доходить висновку про пропуск позивачем встановленого законодавством трирічного строку позовної давності.

Виходячи з вищенаведених обставин справи та законодавчих норм, суд доходить висновку про відмову у позові в повному обсязі.

Розподіл судових витрат між сторонами.

З огляду на відмову в позові, витрати зі сплати судового збору відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 20, 24, 74, 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

У позові Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", м. Київ до ОСОБА_1 , м. Ізяслав Хмельницької області про стягнення 74 673,28 грн. заборгованості за кредитним договором від 17.12.2012р., з яких 8 473,95 грн. заборгованості за кредитом, 26 766,73 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 39 432,60 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ст. 256 ГПК України).

Апеляційна скарга подається в порядку визначеному ст. 257 ГПК України до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення складено 24.06.2020р.

Суддя І.В. Грамчук

Віддрук. 5 прим.: 1 - до справи; 2-4 - позивачу (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д; 49027, м. Дніпро, а/с1800; представнику позивача - Савіхіній А.М. (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50)); 5 - відповідачу ( АДРЕСА_1 )/

Надіслати всім рекомендованим листом з повідомленням про вручення.