ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2020 року Справа № 906/46/17

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Філіпова Т.Л., суддя Бучинська Г.Б. , суддя Мельник О.В.

секретар судового засідання Гладка Л.А.

за участю представників сторін:

позивача: Островерхий С.А.

відповідача: Лук`янова М.Л.

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Національний банк України - Звада Р.В.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб - не з`явився

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Публічне акціонерне товариство "Суднобудівний завод "Залів" - не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит" на рішення господарського суду Житомирської області від 16.01.2020 р. у справі №906/46/17 ухвалене суддею Маріщенко Л.О., повний текст складено 28.01.2020 р.

за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит" (м. Київ)

до Публічного акціонерного товариства "Бердичівський машинобудівний завод "Прогрес" (м. Бердичів)

за участю у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Національний банк України (м. Київ)

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (м. Київ)

за участю у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Публічного акціонерного товариства "Суднобудівний завод "Залів" (м. Керч, Автономна Республіка Крим)

про звернення стягнення 359 948 000,00 грн на предмет іпотеки

Рішенням господарського суду Житомирської області від 16.01.2020 р. у справі №906/46/17 в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит" (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 02.10.2019 р. №083-3-4464/19) - відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням господарського суду Житомирської області від 16.01.2020 р. у справі №906/46/17, Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду Житомирської області від 16.01.2020 р. по справі №906/46/17, рішення господарського суду Житомирської області від 16.01.2020 р. по справі №906/46/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги АТ «Банк «Фінанси та Кредит», задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.03.2020 р. поновлено скаржнику строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит" на рішення господарського суду Житомирської області від 16.01.2020 р. у справі №906/46/17 та призначено справу до розгляду.

25.03.2020 р. на електронну адресу апеляційного господарського суду від Публічного акціонерного товариства "Бердичівський машинобудівний завод "Прогрес" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач вказав, що суд, приймаючи рішення на підставі закону та встановлюючи обставини із наданих суду доказів, повно, всебічно дослідив їх та об`єктивно оцінив, зробивши висновки, які відповідають встановленим судом обставинам.

23.04.2020 р. на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від АТ «Банк «Фінанси та Кредит» надійшли заперечення на відзив відповідача.

06.04.2020 р. на адресу апеляційного господарського суду надійшли письмові пояснення на апеляційну скаргу від Національного банку України, в яких банк зауважив, що положення ч.5 ст.3 та ч.1 ст.17 Закону України «Про іпотеку» в контексті припинення іпотеки в наслідок закінчення строку дії іпотечного договору має місце лише за умови погодження сторонами у відповідному договорі строку його дії. В договорі іпотеки єдиного майнового комплексу №2715 ЦИК/0409 від 21.04.2009 р. не встановлено строк його дії лише зазначено посилання на кредитний договір, закінчення строків дії кредитного договору та договору іпотеки мають різні правові наслідки.

24.04.2020 р. на електронну адресу Північно-західного апеляційного господарського суду надійшло клопотання Національного банку України про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №906/46/17, забезпечення проведення якої (в залежності від наявності вільних залів) просить доручити: Шостому апеляційному адміністративному суду (Київському апеляційному адміністративному суду), Київському апеляційному господарському суду, господарському суду міста Києва.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 28.04.2020 р. відмовлено у задоволенні клопотання Національного банку України про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №906/46/17, оскільки із бази даних "Бронювання систем відеоконференцзв`язку" - Шостий апеляційний адміністративний суд (Київський апеляційний адміністративний суд), Київський апеляційний господарський суд, господарський суд міста Києва не можуть забезпечити проведення відеоконференції через відсутність вільних залів, обладнаних для проведення відеоконференцій 30.04.2020 о 10:00 год.

05.05.2020 р. на електронну адресу Північно-західного апеляційного господарського суду надійшло клопотання Національного банку України про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №906/46/17, забезпечення проведення якої (в залежності від наявності вільних залів) просить доручити: Шостому апеляційному адміністративному суду (Київському апеляційному адміністративному суду), Північному апеляційному господарському суду (Київському апеляційному господарському суду), господарському суду міста Києва.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.05.2020 р. клопотання Національного банку України про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №906/46/17 - задоволено. Доручено забезпечити проведення відеоконференції Північному апеляційному господарському суду (Київському апеляційному господарському суду) (вул. Шолуденка, буд. 1, м. Київ, 04116).

18.05.2020 р. від представника Публічного акціонерного товариства "Бердичівський машинобудівний завод "Прогрес" надійшли письмові пояснення по справі №906/46/17, в яких представник відповідача заперечує щодо доводів апеляційної скарги.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.05.2020 р. оголошено перерву в судовому засіданні та зобов`язано Публічне акціонерне товариство «Банк "Фінанси та Кредит" та Національний банк України надати апеляційному суду письмові пояснення, щодо заяви про уточнення позовних вимог вх.№ 083-3-4464/19 від 02.10.2019р., стосовно нарахованих сум, зокрема в частині обґрунтування нарахованих сум пені за прострочення заборгованості по основному боргу та відсотках за період з 04.04.2016р. по 03.10.2016р. і з 17.11.2018р. по 17.05.2019р.

На виконання вимоги ухвали від 18.05.2020 р. Акціонерне товариство «Банк "Фінанси та Кредит" надіслало на адресу апеляційного суду письмові пояснення в частині обгрунтування розрахунку сум боргу.

В судовому засіданні представник скаржника надав пояснення на обґрунтування власної правової позиції вважає, що рішення господарського суду Житомирської області прийняте з порушенням норм матеріального права, тому просить скасувати рішення господарського суду Житомирської області від 16.01.2020 р. у справі №906/46/17 та прийняте нове рішення, яким позов задовільнити повністю.

Представник Національного банку України підтримав правову позицію позивача та надав додаткові пояснення по суті спору.

Представник Публічного акціонерного товариства "Бердичівський машинобудівний завод "Прогрес" заперечила проти доводів апеляційної скарги та надала додаткові пояснення по суті спору, вважає, що рішення прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Представники Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Публічного акціонерного товариства "Суднобудівний завод "Залів" у судове засідання не прибули та не реалізували процесуальне право на участь в судовому засіданні апеляційної інстанції, причин неявки суду не повідомили, хоча про дату час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином. Відтак колегія суддів визначилась про можливість розгляду скарги в даному судовому засіданні.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

1.Зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням господарського суду Житомирської області від 16.01.2020 р. у справі №906/46/17 в позові відмовлено повністю. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що умовами Договору іпотеки було визначено строк його дії до 10.04.2013 щодо стягнення забезпеченого іпотекою основного зобов`язання в розмірі 331 064 115,00 грн., а тому у позивача відсутні підстави для стягнення суми заявленої заборгованості за рахунок майна, переданого в іпотеку після спливу вищезазначеного строку дії цього договору. Оскільки суд дійшов висновку про закінчення строку дії іпотечного договору 10.04.2013 саме за його умовами, що є підставою для відмови у позові, суд не досліджує наявність підстав для застосування позовної давності.

2.Узагальнені доводи апеляційної скарги та заперечення щодо них інших учасників справи.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник стверджує про порушення судом першої інстанції при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим рішення господарського суду Житомирської області підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Згідно з ч.2 ст.19 Закону України «Про іпотеку» будь-яке збільшення основного зобов`язання або процентів за основним зобов`язанням, крім випадків, коли таке збільшення прямо передбачене іпотечним договором, може бути здійснене після державної реєстрації відповідних відомостей про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою.

В пункті 14 Договору іпотеки єдиного майнового комплексу №2715ЦИК/0409 від 21.04.2009 визначено, що в разі зміни будь-якого строку виконання основного зобов`язання, право іпотеки не припиняється. При цьому, якщо збільшується розмір Основного зобов`язання, право іпотеки розповсюджується також і на такі зобов`язання.

При цьому, жоден пункт Договору іпотеки не містить застереження щодо залежності дії пункту 14, від наявності чи відсутності пропозиції відповідачу про укладення додаткової угоди до Договору іпотеки.

В оскаржуваному рішенні зазначено, що за умов Договору іпотеки строк його дії становив до 10.04.2013 щодо стягнення забезпеченого іпотекою основного зобов`язання в розмірі 331 064 115,00 грн, а тому у позивача відсутні підстави для стягнення суми заявленої заборгованості за рахунок майна, переданого в іпотеку після спливу вищезазначеного строку дії цього договору. При цьому суд не посилається на норми матеріального права при застосуванні яких він прийшов до такого висновку, що є порушенням ст. 238 ГПК України.

Крім того, суд, в порушення норм статей 3, 17 та 19 Закону України "Про іпотеку" дійшов висновку, що оскільки відповідач не був обізнаним щодо укладання між позивачем та третьою особою - 3 додаткової угоди від 06 лютого 2015 року до Кредитного договору щодо ліміту максимальної заборгованості третьої особи - 3 (ліміт кредитної лінії) до 346 000 000 грн та додаткової угоди від 11 квітня 2014 року до Кредитного договору щодо кінцевого строку повернення отриманих кредитних коштів, визначеного датою 08 квітня 2016 року, тому був позбавлений діяти згідно покладеного на нього вищезазначеного обов`язку.

Скаржник звертає увагу апеляційного суду на те, що визначена в ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» підстава припинення іпотеки закінчення строку дії договору, не має універсального характеру, а лише застосовується до договорів, які містять погоджений у порядку ст. 251,252 Цивільного кодексу України строк дії. В межах строку дії іпотечного договору існує суб`єктивне право іпотекодержателя та суб`єктивний обов`язок іпотекодавця, після закінчення якого вони припиняються. Тобто із завершенням цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором іпотеки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права за договором іпотеки (шляхом подання позову), іпотекодержатель вчиняти не може.

Відсутність погодженого сторонами строку дії іпотечного договору свідчить про безстроковість його дії та виключає її припинення у зв`язку із закінченням строку дії договору згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку». Наведена позиція підтверджується також висновком, викладеним у постанові Верховного суду України від 22 жовтня 2014 року у справі №6-153цс14, згідно з яким у разі не встановлення сторонами дати, до якої діє договір іпотеки, він є таким, що укладений безстроково, а відтак, іпотека може бути припинена на підставі п. 1 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» не інакше, як із припиненням основного зобов`язання.

Скаржник акцентує увагу на тому, що положення ч.5 ст.3 та ч.1 ст.17 Закону України «Про іпотеку» в контексті припинення іпотеки внаслідок закінчення строку дії іпотечного договору має місце лише за умови погодження сторонами у відповідному договору строку його дії. В договорі іпотеки єдиного майнового комплексу №2715ЦИК/0409 від 21.04.2009р. не встановлено строк його дії, лише міститься посилання на кредитний договір, закінчення строків дії кредитного договору та договору іпотеки, що має різні правові наслідки.

У додаткових поясненнях апелянт зазначає, що згідно з підпунктом «с» пункту 3.1. кредитного договору (в редакції додаткової угоди від 03.06.2014) позичальник сплачує банку проценти за користування кредитними коштами у валюті кредиту, виходячи з наступних процентних ставок: по кредиту в гривні - 46 % річних за період з дня, наступного за датою, указаною в п. 2.5. цього договору до дня фактичного погашення позичкової заборгованості; по кредиту в євро - 25 % річних за період з дня, наступного за датою, указаною в п. 2.5. цього договору до дня фактичного погашення позичкової заборгованості; по кредиту в доларах CIILA - 19, 5 % річних за період з дня, наступного за датою, указаною в п.2.5. цього договору до дня фактичного погашення позичкової заборгованості.

На вказаному підпункті власне і ґрунтуються зазначені позовні вимоги банку, у випадку порушення позичальником встановленого пунктом 2.5 договору строку погашення отриманого кредиту позичальник надалі сплачує проценти за неправомірне користування кредитом, виходячи із процентних ставок у розмірі 46 %, 25 %, 19, 5% (в залежності від валюти кредиту) річних.

Кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України.

Саме такий випадок сторони передбачили в підпункті «с» пункту 3.1. кредитного договору (в редакції додаткової угоди від 03.06.2014).

В подальшому Банк реалізував своє право, уточнивши вимоги по сумі заборгованості після оприбуткування на балансі банку нерухомого майна, що знаходиться в Автономній Республіці Крим, було здійснено перерахунок заборгованості за договором про мультивалютну кредитну лінію № 1286-м від 01.02.2009, та Банк до нарахував пеню за період з 17.11.2018по 17.05.2019. - 147 319 643,32 - сума пені за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту та відсотках, нарахована в період з 17.11.2018 по 17.05.2019.

Заперечуючи доводи апеляційної скарги, відповідач звертає увагу, що спростовуючи висновки суду першої інстанції про порушення Іпотекодержателем, як стороною Договору іпотеки вимог статті 19 Закону України «Про іпотеку», апелянт посилається на те, що: «В пункті 14 Договору іпотеки єдиного майнового комплексу № 2715 ЦИК/0409 від 21.04.2009 визначено, що в разі зміни будь-якого строку виконання основного зобов`язання, право іпотеки не припиняється. При цьому, якщо збільшується розмір Основного зобов`язання, право іпотеки розповсюджується також і на такі зобов`язання.»

Наведені положення договору не відміняють вимог статті 19 Закону України «Про іпотеку» для сторін договору іпотеки. Наведений пункт є похідним від дотримання вимог зазначеної статті.

Тобто, про зміни основного зобов`язання вносяться зміни до договору іпотеки з обов`язковою державною реєстрацією цих змін, після чого право іпотеки розповсюджується і на такі зміни. Що і відображено в судовому рішенні, яким встановлено порушення Іпотекодержателем вимог статті 19 Закону України «Про іпотеку», який вносячи зміни до основного зобов`язання, не виконав вимог вказаної статті, чим унеможливив виконання Іпотекодавцем обов`язку щодо внесення змін до іпотечного договору, який встановлений п.2 Договору іпотеки.

Представник відповідача вказує, що з 11.04.2013 у позивача виникло право звернення стягнення на предмет іпотеки з дня, коли Основне зобов`язання не було виконане у строк, зазначений в Договорі іпотеки, як строк виконання Кредитного договору №1286м-09 від 11.02.2009 - до 10.04.2013 року. Такі твердження, у тому числі базуються на змісті підпункту 8.4.3 Договору іпотеки: «іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до чинного законодавства України у разі, коли в момент настання терміну виконання іпотекодавцем зобов`язань, забезпечених іпотекою за цим договором, вони не будуть виконані чи будуть виконані неналежним чином.», а також підпункту 8.4.7 Договору, яким визначено: «в разі виникнення права звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель має право реалізувати його відповідно до договору іпотеки». Як стверджується матеріалами справи змінені обсяги чи строки, а також інші умови Кредитного договору, Договором іпотеки не забезпечені, оскільки у зв`язку з такими змінами не внесені зміни в Договір іпотеки у порядку визначеному Договором, іпотеки та нормами закону. Право звернення стягнення на предмет іпотеки у зв`язку з невиконанням Основного зобов`язання у строк (до 10.04.2013 включно) виникло у Позивача з 11.04.2013 року. До 11 квітня 2016 року Позивач не звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки у зв`язку з невиконанням Основного зобов`язання у строк, визначений та зазначений в Договорі іпотеки, а відтак, Позивач пропустив строк позовної давності на судовий захист саме цього права. Як неодноразово зазначалося в правових позиціях Верховного суду пропуск строку позовної давності не свідчить про припинення договору іпотеки, підстави на що вичерпно визначені статтею 17 ЗУ «Про іпотеку», однак є підставою відмови у задоволені позовної вимоги, заявленої з пропуском позовної давності.

3.Обставини справи, встановлені апеляційним судом.

30.12.2016 Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит" (далі Позивач, Банк) подало позовну заяву про звернення стягнення згідно з умовами договору іпотеки єдиного майнового комплексу №2715ЦИК/0409 від 21.04.2009, посвідченого приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу Житомирської області Пашковським Я.А., зареєстрованого за №462 (далі Договір іпотеки), на предмет іпотеки - єдиний майновий комплекс підприємства, який складається з усіх видів майна, призначеного для його діяльності, включаючи будівлі, споруди, устаткування, інвентар сировину, продукцію, права вимоги та інші права за переліком (далі Майно), що належить на праві власності Публічному акціонерному товариству "Бердичівський машинобудівний завод Прогрес" (далі Відповідач), шляхом визнання права власності за Позивачем на Майно за узгодженою сторонами ринковою вартістю, що становить 359 948 000 грн. 00 коп., в рахунок часткового (в розмірі вартості предмета іпотеки) погашення заборгованості Публічного акціонерного товариства "Суднобудівний завод "Залив" (далі Третя особа 3) перед Позивачем за договором про мультивалютну кредитну лінію № 1286м-09 від 11.02.2009 (далі Кредитний договір), яка станом на 04.10.2016 складає 551 732 529 грн 26 коп. (з яких 345 673 946 грн 00 коп. - сума простроченої заборгованості за основним боргом, 133 780 033 грн. 82 коп. - сума простроченої заборгованості за відсотками, 72 278 549 грн 44 коп. - пеня за прострочення заборгованості за основним боргом за кредитом, за відсотками, за щомісячною комісією).

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням господарського суду Житомирської області від 25.05.2017 (залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 13.07.2017) відмовлено в задоволенні вищевказаного позову.

Постановою Вищого господарського суду України від 06.11.2017р. скасовані вищевказані судові рішення місцевого та апеляційного судів, справу направлено на новий розгляд до господарського суду Житомирської області.

Рішенням господарський суд Житомирської області від 05.07.2018 (залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 05.09.2018) у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного суду від 29.01.2019 касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит" задоволено частково. Рішення Господарського суду Житомирської області від 05.07.2018 та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 05.09.2018 у справі № 906/46/17 скасовано. Справу направлено до господарського суду Житомирської області на новий розгляд.

07.10.2019 р. до господарського суду Житомирської області від позивача надійшла заява від 02.10.2019 №083-3-4464/19 про уточнення позовних вимог у справі №906/46/17 на загальну суму в розмірі 1 050 054 244,05 грн із розрахунками простроченої заборгованості по кредиту в сумі - 345 673 946,00 грн, 484 782 105,29 грн - сума простроченої заборгованості по відсотках, 147 319 643,32 грн - сума пені за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту та відсотках, нарахована за період з 17.11.2018 по 17.05.2019, 72 278 549,44 грн сума пені за прострочення заборгованості по основного боргу кредиту та відсотках, нарахованих за період з 04.04.2016 по 03.10.2016 , згідно якої він просив в рахунок часткового (в розмірі продажу предмета іпотеки) погашення заборгованості, яка виникла за договором про мультивалютну кредитну лінію № 1286м-09 від 11.02.2009 із змінами та доповненнями, укладеним між позивачем та третьою особою - 3, яка станом на 17.05.2019 становить 1 050 054 244,05 грн, звернути стягнення на предмет іпотеки Єдиний майновий комплекс підприємства - Іпотекодавця, який складається з усіх видів майна, призначених для його діяльності, включаючи будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировину, продукцію, права вимоги та інші права, які належать Іпотекодавцю, згідно його переліку та додатку № 1 до договору іпотеки від 21.04.2009 №2715ЦИК/0409, що належить на праві власності ПАТ "Бердичівський машинобудівний завад "Прогрес" шляхом його продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною предмета іпотеки згідно з пунктом 3 Договору іпотеки від 21.04.2009 для його подальшої реалізації в розмірі 359 948 000 грн. 00 коп.; а також здійснити на користь позивача перерахування коштів, які будуть отримані внаслідок звернення стягнення на вказане майно. (т.10 а.с.191-201) З матеріалів справи вбачається, що 11 лютого 2009 року між Публічним акціонерним товариством "Суднобудівний завод "Залів", яке є правонаступником Відкритого акціонерного товариства "Суднобудівний завод "Залів" (позичальник) та Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит", яке є правонаступником Відкритого акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит", (Банк) було укладено договір про мультивалютну кредитну лінію №1286м-09 (далі - кредитний договір) (т.1, а.с.26-34).

Згідно з пп.1.1.1 зазначеного кредитного договору, надання кредитних коштів здійснювалося окремими частинами (траншами) на умовах, визначених кредитним договором в рамках відновлюваної мультивалютної кредитної лінії з лімітом максимальної заборгованості 300 000 000 (триста мільйонів) гривень 00 копійок і з врахуванням його зменшення згідно графіку зниження ліміту (додаток №1 до кредитного договору), з оплатою за користування кредитними коштами процентів згідно пункту 3.1 кредитного договору.

В забезпечення виконання умов зазначеного кредитного договору, 21.04.2009р. між АТ "Банк "Фінанси та Кредит" (іпотекодержатель) та ПАТ "Бердичівський машинобудівний завод "Прогрес", яке є правонаступником ВАТ "Бердичівський машинобудівний завод "Прогрес" (іпотекодавець), був укладений договір іпотеки єдиного майнового комплексу №2715ЦИК/0409.

Устаткування, інвентар, інше майно та права Єдиного майнового комплексу Відповідача, зазначені у переліку, згідно додатку №1 до Договору іпотеки. (в редакції договору від 18.04.2010).

Нерухоме майно єдиного майнового комплексу знаходиться на:

- земельній ділянці, загальною площею 31,44 га, яка передана в користування Відповідача, згідно Державного акту на право постійного користування землею серії ЖТ-26 №000020, виданого на підставі рішення виконкому Бердичівської районної Ради народних депутатів від 22 червня 1995 року, та зареєстровано в книзі записів державних актів на право постійного користування землею №22;

- земельній ділянці, загальною площею 34,9324 га, яка розташована на території Великонизгірецької сільської ради, та належить Відповідачу згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 02 грудня 2004 року, із змінами до договору, посвідченого приватним нотаріусом Бердичівського районного округу Данілейко М.Т., за реєстраційним номером 1375, з угодою про внесення змін від 26 квітня 2005 року до договору купівлі-продажу від 02 грудня 2004 року.

Як передбачено пунктом 4 Договору іпотеки, нерухоме майно, яке входить до складу Єдиного майнового комплексу, належить Відповідачу на праві власності на підставі:

- свідоцтва про право власності на частину цілісного майнового комплексу від 26 грудня 2002 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Бердичівської міської ради №816 від 24 грудня 2002 року, та зареєстрованого Бердичівським бюро технічної інвентаризації 27 грудня 2002 року, про що зроблено запис № 49 у реєстрову книгу № 66;

- свідоцтва про право власності на частину цілісного майнового комплексу від 26 грудня 2002 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Бердичівської міської ради №816 від 24 грудня 2002 року, та зареєстрованого Бердичівським бюро технічної інвентаризації 27 грудня 2002 року, про що зроблено запис № 50 у реєстрову книгу № 66.

Згідно з п.8.4.3 іпотечного договору іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до чинного законодавства України у разі, коли в момент настання терміну виконання іпотекодавцем зобов`язань, забезпечених іпотекою за цим договором, вони не будуть виконані чи будуть виконані неналежним чином.

Пунктами 8.4.7 та 8.4.15 договору визначено, що у разі виникнення права звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель має право реалізувати його відповідно до договору іпотеки. Іпотекодержатель має право обирати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки.

Пунктом 10 договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на розсуд іпотекодержателя: або за рішенням суду, або за виконавчим написом нотаріуса, або іпотекодержателем самостійно на умовах договору іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки (в тому числі при самостійному продажу іпотекодержателем та при передачі предмету іпотеки іпотекодержателю у власність та ін.) здійснюється за ліквідаційною вартістю предмету іпотеки.

Відповідно до пункту 11 договору іпотеки, за вибором іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя:

- за рішенням суду (пункт 11.1);

- у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Вчинений нотаріусом виконавчий напис може бути оскаржено Іпотекодавцем виключно в судовому порядку (пункт 11.2);

- згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в пунктах 11.3.1 та 11.3.2 договору, а саме (пункт 11.3):

- задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку" (пункт 11.3.1 договору) або

- продаж іпотекодержателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України Про іпотеку (пункт 11.3.2 договору).

В пункті 14 Договору іпотеки сторони погодили, що в разі зміни будь-якого строку виконання основного зобов`язання, право іпотеки не припиняється. При цьому, якщо збільшується розмір основного зобов`язання, право іпотеки розповсюджується також і на такі зобов`язання.

В пункті 17 Договору іпотеки сторони погодили, що він набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за основним зобов`язанням.

Додатковою угодою від 02.02.2010 внесені зміни до пунктів 2, 3 Договору іпотеки стосовно предмета іпотеки, відповідно до яких предмет іпотеки передається в іпотеку як забезпечення повернення кредиту, наданого за Кредитним договором та додаткових угод до нього, на суму 331 064 115 грн, строком до 10.04.2013 включно, а також процентів за користування кредитом, виходячи з пункту 3.1 основного зобов`язання, а також комісійної винагороди, неустойки за Кредитним договором або за основним зобов`язанням, враховуючи відшкодування збитків, завданих прострочкою платежів за вищезазначеним договором, відшкодування витрат по зверненню стягнення на предмет іпотеки, в повному обсязі (в тому числі витрати за виконавчим написом), визначеному на момент фактичного задоволення вимог. Ринкова вартість предмета іпотеки враховуючи оцінку, викладену у звіті про експертну оцінку, становить 359 948 000 грн. 00 коп. (т.2 а.с.119,120)

Додатковою угодою від 03 червня 2014 року до Кредитного договору сторони визначили розмір, порядок та строки сплати процентів за користування кредитними коштами, окремо за кожним траншем (том 1; а.с.151-156).

В Кредитний договір від 11.02.2009 неодноразово вносились зміни, зокрема в пункт 2.5 згідно з Додатковою угодою від 11.04.2014, відповідно до умов якої сторони Кредитного договору погодили внесення змін до цього договору щодо терміну повернення всіх отриманих кредитних коштів - до 08.04.2016.

Згідно з Додатковою угодою від 06.02.2015 сторони Кредитного договору від 11.02.2009 погодили внесення змін до цього договору щодо ліміту заборгованості - у сумі 346 000 000 грн. 00 коп.

Судами також встановлено, що ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" свої договірні зобов`язання виконав в повному обсязі, надавши позичальнику (ПАТ "Суднобудівний завод "Залів") кошти в розмірі та на умовах, передбачених кредитним договором, про що свідчать наявні в матеріалах справи меморіальні ордери.

Разом з тим, ПАТ "Суднобудівний завод "Залів" свої зобов`язання в частині повернення суми кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами належним чином не виконав.

За розрахунком позивача заборгованість ПАТ "Суднобудівний завод "Залів" станом на 17.05.2019 за кредитним договором складала 1 050 054 244,05 грн.

4.Правові норми, які застосовуються апеляційним судом до спірних правовідносин.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У ч.2 ст.1054 ЦК України зазначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено параграфом про кредит і не випливає із суті кредитного договору.

Частинами 1, 3 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

За приписами ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно ч.1 ст.1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

За приписами ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави)( ст.572 ЦК України).

Стаття 575 ЦК України визначає іпотеку як окремий вид застави. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Положеннями статті 3 Закону України "Про іпотеку" унормовано, що іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Підстави припинення іпотеки визначені статтею 17 Закону України "Про іпотеку", згідно якої іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Згідно з приписами статті 19 Закону України "Про іпотеку" зміни і доповнення до іпотечного договору підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідні відомості про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою підлягають державній реєстрації у встановленому законом порядку. Будь-яке збільшення основного зобов`язання або процентів за основним зобов`язанням, крім випадків, коли таке збільшення прямо передбачене іпотечним договором, може бути здійснене після державної реєстрації відповідних відомостей про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою.

За приписами частин 1 та 3 статті 33 Закону України "Про іпотеку": у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульований статтею 39 Закону України "Про іпотеку" якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

5. Правова позиція апеляційного суду стосовно обставин справи і доводів апеляційної скарги.

Розглянувши наявні матеріали справи та положення чинного законодавства судом апеляційної інстанції встановлено наступне.

11.02.2009 ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» (банк) та ПАТ «СЗ «Залів» (позичальник) підписали договір про мультивалютну кредитну лінію №1286м-09 із відповідними додатками та змінами до нього, відповідно до умов якого, банк надає позичальникові грошові кошти в тимчасове користування на умовах забезпеченості, зворотності, терміновості, платності та цільового використання.

В Кредитний договір неодноразово вносились зміни, зокрема в пункт 2.5 згідно з Додатковою угодою від 11.04.2014, відповідно до умов якої сторони Кредитного договору погодили внесення змін до цього договору щодо терміну повернення всіх отриманих кредитних коштів - до 08.04.2016.

Згідно з Додатковою угодою від 06.02.2015 сторони Кредитного договору погодили внесення змін до цього договору щодо ліміту заборгованості - у сумі 346 000 000 грн. 00 коп.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Кредитного договору позивачем надавались Публічному акціонерному товариству "Суднобудівний завод "Залів" відповідні грошові кошти, які останній до 08.04.2016 не повернув, та відсотки за користування коштами не сплатив. Відповідачем ці обставини не заперечувались.

Таким чином, позивач звернувся до господарського суду із позовною заявою про стягнення заборгованості, яка виникла за договором мультивалютної кредитної лінії №1286м-09 від 11.02.2009 р., в розмірі 1 050 054 244 грн 05 коп. у тому числі:

- 345 673 946,00грн - сума простроченої заборгованості по кредиту;

- 484 782 105,29грн - сума простроченої заборгованості по відсотках;

- 147 319 643,32грн - сума пені за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту та відсотках, нарахована в період з 17.11.2018 по 17.05.2019

- 72 278 549,44грн сума пені за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту та відсотках, нарахована в період з 04.04.2016 р. по 03.10.2016 р.

Загальна сума за основного боргу (виданого кредиту) підтверджується також обставинами, встановленими у рішенні господарського суду Київської області від 05.02.2018 р. у справі №911/3167/17 за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») в особі уповноваженого Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Валендюка В.С. до Публічного акціонерного товариства «Суднобудівний завод «Залів» , яким було у рахунок часткового погашення заборгованості, яка виникла за договором про мультивалютну кредитну лінію №1286-м від 01.02.2009, із змінами та доповненнями, у розмірі 624 329 659,29 грн, у тому числі 345 673 946,00грн - сума простроченої заборгованості по кредиту; 278 655 713,29грн - сума простроченої заборгованості по відсотках, звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки №2259И/0807 від 27.08.2007, із змінами та доповненнями, що належить на праві власності Публічному акціонерному товариству «Суднобудівельний завод «Залів».

Згідно частини 4 ст.75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Частина 5 цієї ж статті встановлює, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Розмір боргу за виданим кредитом стороною відповідача не заперечується.

Як зазначалося вище, позивачем на суму боргу нараховано відсотки за користування кредитними коштами в розмірі 484 782 105,29 грн., яка обґрунтована наступним.

Відповідно до п. 3.1 Кредитного договору (у редакції від 03.06.2014), позичальник сплачує банку проценти за користування кредитними коштами окремо за кожним траншем, виходячи з наступних процентних ставок, зокрема:

а) за користування кредитними коштами, які обліковуються на рахунках:

8,35% - з 01.02.2011 до строку повернення кредиту, вказаного в п.2.5 цього договору;

21,50% - з 03.06.2014 до строку повернення кредиту, вказаного в п.2.5 цього договору.

Дана умова договору стосується сплати процентів за правомірне користування кредитними коштами у порядку статті 1048 ЦК України.

б) за кредитом в національній валюті України - 43,0% проценти річних за користування траншем в період з дня, наступного за терміном, що зазначений в п.2.5 цього договору, а також у випадку порушення строків повернення кредитних коштів, що вказані в п.4.5, п.6.1 цього договору, до дня фактичного погашення заборгованості за кредитом.

с) у разі порушення позичальником строків погашення кредиту згідно з графіком зниження ліміту кредитної лінії: за кредитом в національній валюті України - 43,0% проценти річних від суми невиконаного своєчасного зобов`язання за кредитом згідно з вищезгаданим графіком, за період часу з моменту непогашення кредиту (частини кредиту) до дня фактичного погашення цієї заборгованості за кредитом.

Вказаними умовами кредитного договору сторони погодили розмір належних до сплати відповідачем процентів річних у разі прострочення виконання кредитного зобов`язання, який регламентовано частиною 2 статті 625 України.

Нарахування і сплата процентів за користування кредитними коштами здійснюється щомісячно. Позичальник сплачує проценти в строк з 26 числа кожного місяця та не пізніше за останній робочий день кожного місяця. У зазначений строк сплачується проценти, нараховані за користування кредитними коштами з 26 числа попереднього місяця до 25 числа поточного місяця включно). Позичальник сплачує проценти за користування кредитними коштами, нарахованими по 31.01.2015 року включно, в строк до 08.04.2016 року включно. Позичальник сплачує проценти останній звітній період (тобто звітний період, в якому настає термін повернення кредиту) не пізніше за термін повернення кредиту, що вказаний п.2.5 цього договору (п.3.4 Кредитного зговору, у редакції від 06.02.2015.

Відповідно до п.8.6 Кредитного договору, останній вступає у силу з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань.

Відтак, сума простроченої заборгованості по відсотках становить 484 782 105, 29 грн.

По рахунку 2063.1.00.10995.09. грн.,

в період з 01.05.2014 по 08.04.2016 нараховано 21 219 821,86 грн. суму строкової заборгованості по процентам, та в період з 01.02.2015 по 08.04.2016 нараховано 30 646 032,81 грн. суму простроченої заборгованості по процентам, що разом становить 51 865 854,67 грн..

По рахунку 2063.7.010995.007, грн.,

в період з 03.06.2014 по 08.04.2016 нараховано 662 538,83 грн., суму строкової заборгованості по процентам, та в період з 01.02.2015 по 08.04.2016 нараховано 1 014 544, 75 грн суму простроченої заборгованості по процентам, що разом становить 1 637 083,58 грн.

По рахунку 2063.6.010995.008. грн.,

в період з 03.06.2014 по 08.04.2016 нараховано 3 279 393,41 грн., суму строкової заборгованості по процентам, та в період з 01.02.2015 по 08.04.2016 нараховано 5 344 391,64 грн. суму простроченої заборгованості по процентам, що разом становить 8 623 785,05 грн.

Заборгованість по процентам, нарахованим в період з 01.05.2014 по 08.04.2016 становить 62 126 723,30 грн., яка складається з суми строкової заборгованості по процентам 25 121 754,10 грн. та суми простроченої заборгованості по процентам 37 004 969,20 грн.

Разом з тим, згідно рішення господарського суду Київської області від 05.02.2018 по справі №911/3167/17 погашено заборгованість в розмірі 38 213 000 грн.

Отже, заборгованість по процентам, нарахованим в період з 01.05.2014 по 08.04.2016 становить 62 126 723,30 грн. - 38 213 000 грн. = 23 913 723,30 грн.

Щодо нарахування процентів з 09.04.2016, у відповідності до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України враховується, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України).

За змістом ст. 626, Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положення ст.6, 627 Цивільного кодексу України відображають принцип свободи договору, згідно з яким сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у наданій сторонам можливості за взаємною згодою визначати умови такого договору, змінювати ці умови також за взаємною згодою або утримуватись від пропозицій про їх зміну.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.06.2018 у справі №910/18719/17.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч.1 ст.598 та ст.599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з положеннями Цивільного кодексу України мають різний зміст. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч.1 ст.631 Цивільного кодексу України). Цей строк починає з моменту укладення договору (ч. 2 вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (ч.3 цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 Цивільного кодексу України).

Відтак закінчення строку договору, належно виконаного лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у ст. 530 Цивільного кодексу України, згідно з ч. 1 якої якщо у зобов`язанні, встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема, коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Великої Палати Верховного від 28.03.2018 р. по справі №444/9519/12.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони окремо не визначили строк кредитного договору №1286м-09, а погодили строк кредитування за умовами якого позичальник отримав строком до 08.04.2016 р. включно кредитні кошти, які зобов`язався повернути зі сплатою процентів у відповідному розмірі (з урахуванням змін).

Водночас, ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, строк повернення кредитних коштів, встановлений договором, настав (08.04.2016). Однак, позичальник свої зобов`язання з повернення кредитних коштів не виконав.

Відповідно до ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №44/9519/12 висловлено правову позицію про те, що припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Після настання строку погашення всієї заборгованості кредитний договір припинив дію, а банк з 09.04.2016 втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача процентів за користування кредитом, нарахованих на підставі підпункту «а» пункт 3.1 цього договору (в редакції додаткової угоди від 03.06.2014).

Разом з тим, згідно з підпунктом «с» пункту 3.1.кредитного договору (в редакції додаткової угоди від 03.06.2014) позичальник сплачує банку проценти за користування кредитними коштами у валюті кредиту, виходячи з наступних процентних ставок: по кредиту в гривні - 46 % річних за період з дня, наступного за датою, указаною в п. 2.5. цього договору до дня фактичного погашення позичкової заборгованості; по кредиту в євро - 25 % річних за період з дня, наступного за датою, указаною в п. 2.5. цього договору до дня фактичного погашення позичкової заборгованості; по кредиту в доларах США - 19, 5 % річних за період з дня, наступного за датою, указаною в п. 2.5. цього договору до дня фактичного погашення позичкової заборгованості.

Таким чином, враховуючи порушення позичальником встановленого пунктом 2.5 договору строку погашення отриманого кредиту, позичальник у подальшому сплачує проценти за неправомірне користування кредитом у збільшеному розмірі, виходячи із процентних ставок, встановлених у підпункті «с» пункту 3.1 договору.

Апеляційний суд погоджується із доводами апелянта в частині посилань на правову позицію Великої палати Верховного Суду у постанові від 23.05.2018 у справі №910/1238/17, що положеннями ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України врегульовано правовідносини щодо сплати процентів за правомірне користування чужими грошовими коштами, коли боржник одержує можливість законно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, тоді як ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України встановлено наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Отже, відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України. Саме такий випадок сторони передбачили в підпункті «с» пункту 3.1 кредитного договору (в редакції додаткової угоди від 03.06.2014).

Аналогічний висновок за подібних обставин викладений Верховним Судом у постанові від 05.03.2019 у справі №5017/1987/2012.

На цих підставах, виходячи з положень ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, та умов підпункту «с» пункту 3.1 договорю кредитної лінії , з урахуванням змін, позивачем нараховано:

По рахунку 2063.1.00.10995.09, грн.,

в період з 09.04.2016 по 17.05.2019 нараховано 426 481 525,74 грн., суму простроченої заборгованості по процентам.

По рахунку 2063.7.010995.007, грн.,

в період з 09.04.2016 по 17.05.2019 нараховано 5 486 295,53 грн., суму простроченої заборгованості по процентам.

По рахунку 2063.6.010995.008, грн.,

в період з 09.04.2016 по 17.05.2019 нараховано 28 900 560,72 грн., суму простроченої заборгованості по процентам.

В період з 09.04.2016 по 17.05.2019 сума простроченої заборгованості по процентам становить 460 868 381,99 грн.

Щодо нарахування пені позивачем визначено, з урахуванням уточнених позовних вимог, суми нарахованої пені :

- 72 278 549,44 сума пені за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту та відсотках, за період з 04.04.2016 по 03.10.2016 р., з них 222 434, 24 грн. нараховано в період з 04.04.2016 по 08.04.2016 р. на суму простроченої заборгованості по процентам.

- 147 319 643,32 сума пені за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту та відсотках, нарахована в період з 17.11.2018 р. по 17.05.2019 р.

Стаття 611 ЦК України визначає настання певних правових наслідків у разі порушення зобов`язання, встановленого договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 і 3 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідна умова міститься у п.7.1 Договору мультивалютної кредитної лінії (в редакції договору від 11.04.2014 року) , відповідно до якого за прострочення повернення кредитних коштів та /або сплати процентів та/або комісійної винагороди Позичальник сплачує Банку пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України від простроченої суми за кожний день прострочення. Вказана пеня сплачується у разі порушення Позичальником термінів платежів, передбачених п.п. 2.1.6, 2.5, 2.6, 3.4, 3.6, 4.5, 6.1, 8.3 цього Договору, а також будь яких інших термінів платежів, що передбачені цим Договором. Сплата пені не звільняє Позичальника від зобов`язання сплатити проценти за весь час фактичного користування кредитними коштами.

Частиною 6 ст.232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Виходячи зі змісту зазначених норм, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано. Нарахування санкцій триває протягом шести місяців.

А тому, ураховуючи положення ч.6 ст.232 ГК України, та з огляду на відсутність узгодженого іншого порядку та строків нарахування пені Кредитним договором, нарахування пені, у даному випадку, буде відповідати вимогам закону лише у період з квітня по жовтень 2016 року.

Проте, із змісту наданого позивачем розрахунку вбачається, що позивачем повторно нараховано пеню за період з 17.11.2018 по 17.05.2019, тобто за ще один шестимісячний період, початок перебігу якого пов`язується ним з частковим погашенням заборгованості внаслідок задоволення позову в іншій пов`язаній справі, що на думку апеляційного суду є помилковим, оскільки не відповідає положенням ч.6 ст.232 ГК України.

Виходячи з наведених положень частини 6 ст.232 ГК України, шестимісячний строк нарахування пені є преклюзивним (присічним), якщо сторони не домовились про інше, а відтак пеня у розмірі 147 319 643,32 грн. нарахована безпідставно. Будь-яких інших підстав повторного нарахування пені за новий шестимісячний період позивачем не наведено, а посилання на факт часткового погашення боргу, на думку суду, є хибним, оскільки погашення боргу не впливає на порушення зобов`язання, яке мало місце у попередній період часу і за який вже визначено відповідальність, передбачену договором сторін.

Перевіривши розрахунок суми прострочення заборгованості по відсотках у сумі 484 782 105,29 грн та суму пені в розмірі 72 278 549,44 за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту та відсотках, яка нарахована в період з 04.04.2016 по 03.10.2016 р., колегія суддів дійшла висновку, що вказані нарахування є обґрунтованим та підтверджений матеріалами справи.

Позивач просить в рахунок часткового погашення заборгованості звернути стягнення на майно іпотекодавця.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Положеннями ч.1 ст.574 ЦК України встановлено, що застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

У відповідності до ст.572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно із ч.1 ст.575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Так, з метою забезпечення виконання зобов`язань за укладеним 11 лютого 2009 року між Публічним акціонерним товариством "Суднобудівний завод "Залів", яке є правонаступником Відкритого акціонерного товариства "Суднобудівний завод "Залів" (позичальник) та Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит", яке є правонаступником Відкритого акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит", (Банк) договором про мультивалютну кредитну лінію №1286м-09, 21.04.2009р. між АТ "Банк "Фінанси та Кредит" (позивач, іпотекодержатель) та Публічним акціонерним товариством "Бердичівський машинобудівний завод "Прогрес", яке є правонаступником Відкритого акціонерного товариства "Бердичівський машинобудівний завод "Прогрес" (іпотекодавець, відповідач) був укладений договір іпотеки єдиного майнового комплексу №2715ЦИК/0409. В подальшому у договір іпотеки було внесено зміни договорами від 02.02.2010 і 18.06.2010 (том 2, а.с. 119-228).

Відповідно п.1 вказаного договору іпотеки іпотекодавець передає в заставу іпотекодержателю наступне майно згідно з додатком №1 (в редакції додатку №1 до договору від 18.06.2010): Єдиний майновий комплекс підприємства - іпотекодавця, який складається з усіх видів майна, призначених для його діяльності, включаючи будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировину, продукцію, права вимоги та інші права, які належать іпотекодавцю.

Зазначений склад Єдиного майнового комплексу, який передається в заставу, є вичерпним.

Нерухоме майно Єдиного майнового комплексу складається з будівель та споруд:

1. Комплекс, частина майнового комплексу, що знаходиться за адресою; Житомирська область, м. Бердичів, вул. Лібкнехта Карла, 79, реєстраційний номер 577723:

1. Будівля заготівельної дільниці 10553,1

2. Будівля експериментальної дільниці 1359,5

3. Відділення гальванопокриття 1046,4

4. Будівля механоскладального цеху 11243,4

5. Трансформаторна підстанція №12 41,5

6. Комора цеху №3 35,9

7. Службово-побутові приміщення складу №3 1661,9

8. Будівля дробоустройки цеху №4 206,2

9. Службово-побутові приміщення складу №4 1661,9

10. Котельно-зварювальний цех 7336,6

11. Заготівельне відділення цеху №5 219,4

12. Обробне відділення ливарного цеху №1 1966,7

13. Пром. контора зберігання деталей 174,0

14. Комора резини дільниці №5 41,7

15. Фільтпресна дільниця з прибудовами 6063,7

16. Службово-побутові приміщення цеху №5 1661,9

17. Трансформаторна підстанція (ТП-8) 20,5

18. Установка газоочистки 127,0

19. Будівля електромонтажної дільниці та медчастини 127,0

20. Інструментальний цех з прибудовами 1808,6

21. Приміщення для валів

22. Будівля ТП+1 (майстерня по ремонту ел. двигунів) 118,4

23. Комора моделей ливарного цеху №1 765,5

24. Будівля силової станції (компресорна) 759,1

25. Будівля електроремонтного цеху №22 809,4

26. Побутові приміщення електроремонтного

цеху №22

27. Будівля розподільчого пункту РП-2 84,3

28. Будівля ремонтно-механічної майстерні 1833,6

29. Будівля вентиляційних майстерень 560,0

30. Будівля ремонтно-будівельної дільниці 1175,7

31. Дільниця пакування 1106,7

32. Розчинно-бетонний вузол 288,4

33. Котельня (комора дільниці №24) 100,3

34. Будівля пилорами 307,6

35. Будівля автомайстерень 1271,9

36. Гараж для автомобілів швидкої допомоги 167,9

37. Підземні гаражі 147,6

38. Гараж для автомобілів "Газель" 82,5

39. Гараж для автонавантажувачів 296,2

40. Киснева станція (нова) 1645,0

41. Киснева станція 297,0

42. Навіс для машини 86,3

43. Центральна котельня 906,2

44. Насосна станція 106,5

45. Будівля залізничного майстра 56,8

46. Депо мотовозів 196,0

47. Склад моделей цеху №12 188,0

48. Леварний цех та службово-побутові приміщення 5276,1

49. Склад шихти та формальних матеріалів 1261,6

50. Електродна 111,9

51. Будівля пральної та майстерні по ремонту одежі 1231,1

(будинок побуту)

52. Приміщення складу 179,2

53. Інженерний корпус з прибудовою (6 поверхів) 3706,1

54. Будівля ГРП 45,8

55. Вбиральня 50,2

56. Центральний інструментальний склад 696,7

57. Центральний матеріальний склад 4458,8

58. Оранжерея 194,8

59. Вагова 75,8

60. Сторожова будка 11,9

61. Інженерний корпус 4899,2

62. Будівля ОАСУП та бухгалтерія 2952,0

63. Метизний цех (відділ технолога)

64. Будівля заводоуправління 927,6

65. Північна прохідна 35,6

66. Склад аргона 151,8

67. Склад УМТЗ (старий спортзал) 250,4

68. Комора зберігання готової продукції 53,4

69. Північна прохідна 14,4

70. Градирня кисневої станції 36,9

71. Градирня (цех №30) 39,6

72. Димова труба

73. Труба центральної котельні

74. Комора матеріріалів (хімікатів) 111,3

75. Склад фарби 298,4

76. Мазутонасосна 211,2

77. Склад цементу 171,8

78. Дільниця будівельної техніки (гаражі) 633,3

79. Адміністративна будівля дільниці №19 112,5

80. Стоянка легкових автомобілів

2. Комплекс, частина майнового комплексу, що знаходиться за адресою: Житомирська область, м.Бердичів, вул.Низгірецька, 100, реєстраційний номер 573451

№З/П Літера № Назва будівель та споруд Загальна площа м2

за планом

земельної

ділянки

1. 1 Будівля блоку цехів №6 42895,8

2. 2 Адміністративно-побутовий комплекс 5779,3

3. 4 Площадочна насосна станція 33,2

4. 6 Корпус очищення литва 9671,1

5. 6 Корпус очищення литва

6. 9 Трансформаторна підстанція ТП-1, РП-8 62,4

7. 12 Склад піску 1300

8. 12 Будівля сушки піску 782,3

9. 12 Навіс установки для рихлення піску 122,9

10. 87 Трансформаторна підстанція 49,5

11. 82 Склад вогнетривкої цегли 574,2

12. 19 Градірня 40,4

13. 101 Приміщення насосної станції 41,9

14. 100 Приміщення складу 10,1

15. 24 Будівля цеху №20 9402,7

16. 27 Склад лісу 633,1

17. 36 Трансформаторна підстанція 420,3

18. 37 Компресорна станція 423,7

19. 65 Градірня дільниця №26 40,2

20. 39 Котельня блоку цехів №6 418,7

21. 76 ГРП 24,0

22. 38 Прибудова до котельні 344,1

23. 102 Атрезіанська свердловина №4 6,6

24. 40 Очисні стічні води 427,2

25. 103 Резервуар-відстійник 498,2

26. 41 Будівля накопичення продуктів відстою 83,2

27. 44 Артезіанська свердловина 7,6

28. 51 Насосна пожежного гасіння 65,7

29. 83 Блок станції 66,3

30. 47 Площадочна насосна станція 205,7

31. 86 Хлораторна 40,3

32. 91 Будівля заліз, дільн. 205,7

33. 80 Свердловина №3 9,8

34. 53 Склад готової продукції 4176,6

35. 54 Склад обладнання 75,0

36. 66 Дільниця цеху №24 724,3

37. 56 Склад блоку цехів №6

38. 70 Дільниця транспортного цеху 496,8

39. 85 Будівля складу 340,2

40. 30 Насосна 31,5

41. 57 Вагова 19,4

42. 59 Сторожева будка 4,8

43. 60 Будівля прохідної 250,9

44. 88 Приміщення охорони 12,2

45. 61 Велогараж 339,4

46. 46 Мазутосховище 43,7

47. 63 Мазутонасосна 83,8

48. 64 Трансформаторна підстанція 19,8

49. 48 Хоз. фекальн. насосна 48,0

50. 79 Насосна освітленої води

51. 104 Трансформаторна підстанція 115,2

52. 55 Будівля матеріального складу 3220,9

53. №1 Огорожа 47,3

54. №2 Огорожа 3749,7

55. №3 Огорожа 1507,9

56. №4 Ворота з хвірткою 16,2

57. №5 Ворота 13,6

58. №6 Ворота 13,6

59. №7 Ворота 16,5

60. №8 Ворота 13,6

61. №9 Ворота 13,6

62. №10 Ворота 13,6

63. №11 Ворота 13,6

64. №12 Ворота 13,6

65. №13 Ворота 13,6

66. №14 Хвіртка 3,0

67. №15 Хвіртка 3,2

68. №16 Хвіртка 2,8

Устаткування, інвентар, інше майно та права Публічного акціонерного товариства "Бердичівський машинобудівний завод "Прогрес" згідно Додатку №1 до договору іпотеки Єдиного майнового комплексу №2715ЦИК/0409 від 21.04.2009р. (зі змінами, внесеним договором від 18.06.2010 року до договору іпотеки).

Узгоджена сторонами вартість предмета іпотеки становить 359 948 000 грн. 00 коп.

Як встановлено апеляційним судом, ПАТ «СЗ «Залів» не виконав умов Кредитного договору в частині повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитними коштами у визначений договором строк до 08.04.2016 року, у зв`язку із чим у позивача відповідно до ст.572 ЦК України, частини 1 статті 33 Закону про іпотеку, п.11.1 Договору іпотеки, виникло право звернути стягнення на заставлене майно за рішенням суду.

Відповідач заперечує доводи апеляційної скарги позивача та в обгрунтування власної правової позиції наводить наступні доводи.

Договором іпотеки визначено, що предмет іпотеки передається в іпотеку на забезпечення виконання Кредитного договору №1286м-09 від 11.02.2009 та додаткових угод до нього, строком до 10 квітня 2013 включно.

Згідно Кредитного договору №1286м-09 від 11.02.2009 та додаткових угод до нього, зазначених, як істотна умова Договору іпотеки, строк виконання Основного зобов`язання був визначений 10 квітня 2013 року включно.

Сторони Договору іпотеки домовились та відобразили це у нотаріально посвідченому договорі про внесення змін в Договір іпотеки, що у випадку зміни Сторонами умов основного зобов`язання, Іпотекодавець зобов`язується невідкладно укласти з Іпотекодержателем відповідний договір про внесення змін до цього договору.

Після внесених змін у Договір іпотеки (1) договором від 02.02.2010 щодо зміни строку виконання основного зобов`язання з 10.02.2012 до 10.04.2013 та зміни розміру ліміту максимальної заборгованості з 300 000 000 гривень до 331 064 115 грн (які передбачені додатковою угодою від 10 січня 2010 року до Кредитного договору №1286м-09 від 11.02.2009 року , а також (2) договором від 18.06.2010 щодо переліку іпотечного майна, інші зміни щодо змісту Основного зобов`язання у договір іпотеки не вносились та нотаріально не посвідчувалися.

Також, представник відповідача акцентує увагу на те, що положення Договору та наведених норм закону, з 11.04.2013 в Позивача виникає право звернення стягнення на предмет іпотеки з дня, коли Основне зобов`язання не було виконане у строк, зазначений в Договорі іпотеки, як строк виконання Кредитного договору №1286м-09 від 11.02.2009 - до 10.04.2013 року.

Як стверджується матеріалами справи змінені обсяги чи строки, а також інші умови Кредитного договору, Договором іпотеки не забезпечені, оскільки у зв`язку з такими змінами не внесені зміни в Договір іпотеки у порядку визначеному Договором, іпотеки та нормами закону. Право звернення стягнення на предмет іпотеки у зв`язку з невиконанням Основного зобов`язання у строк (до 10.04.2013 включно) виникло у Позивача з 11.04.2013 року. До 11 квітня 2016 року Позивач не звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки у зв`язку з невиконанням Основного зобов`язання у строк, визначений та зазначений в Договорі іпотеки, а відтак, Позивач пропустив строк позовної давності на судовий захист саме цього права.

Виходячи з наведеного, відповідач вважає обгрунтованими висновки суду першої інстанції про відмову у позові.

Спростовуючи такі заперечення, апеляційний суд враховує вказівки Верховного суду, надані у постанові від 29.01.2019 року, який зазначив, що:

- висновок про сплив встановленого статтею 257 ЦК України строку загальної позовної давності в три роки за позовом, поданим в січні 2017 року , є передчасним;

- не надано оцінку умовам Договору іпотеки щодо строків його дії та не досліджено цих умов в контексті норм ст.252 ЦК України та положень частини 5 статті 3 Закону про іпотеку;

- не встановлено розміру забезпеченого іпотекою зобов`язання, складу вимог позивача.

Приходячи до висновків про обгрунтованість частини позовних вимог, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити стосовно окремих умов договору іпотеки, зокрема у частині встановлених строків, наступне.

У контексті положень частини першої статті 252, статті 631 ЦК України, частини 5 статті 3 та частини 1 статті 17 Закону про іпотеку, строком дії договору іпотеки є строк, узгоджений сторонами у договорі, який встановлює часові межі дії цього договору і , таким чином, строк, протягом якого можуть бути сторонами здійснені права та виконані обов`язки за цим договором. Закінчення строку дії договору іпотеки є підставою припинення іпотеки, згідно з частиною 1 статті 17 цього Закону.

Умовами пункту 2 Договору іпотеки від 21.04.2009 (в редакції пункту від 02.02.2010) передбачалось, що зазначене в п.1 цього Договору майно передається в іпотеку як забезпечення повернення кредиту, наданого ВАТ «Суднобудівний завод «Залів» за кредитним договором « 1286м-09 від 11.02.2009 року та додаткових угод до нього (надалі-основне зобов`язання на суму 331064115,00 грн. 9триста тридцять один мільйон шістдесят чотири тисячі сто п`ятнадцять гривень 00 копійок) строком до 10 квітня 2013 року включно, а також процентів за користування кредитом, виходячи з п.3.1 основного зобов`язання, комісійної винагороди за цим договором або за основним зобов`язанням, враховуючи відшкодування збитків, завданих прострочкою платежів за вищезазначеним договором , відшкодування втрат по зверненню стягнення на предмет іпотеки в повному обсязі (в тому числі за виконавчим написом), визначеному на момент фактичного задоволення вимог.

Наведений в цій умові часовий період помилково тлумачиться у рішенні суду першої інстанції як встановлений сторонами у договорі строк його дії, без урахування інших положень договору та закону про іпотеку.

Так, пунктом 17 Договору іпотеки (у первинній редакції) передбачалось, що цей договір набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до повного виконання Позичальником своїх зобов`язань за Основним зобов`язанням. У подальшому сторонами не вносилось змін до цього пункту Договору.

Аналогічна умова міститься у додаткових угодах до Договору іпотеки, укладених 02.02. 2010 року (п.2) та від 18.06.2010 (п.2).

Сукупний аналіз цих умов спірного договору дає підстави для висновку, що , по перше, визначений сторонами часовий проміжок, наведений у пункті 2 Договору іпотеки від 21.04.2009 (в редакції пункту від 02.02.2010) не є строком дії договору іпотеки в розумінні положень ст.252, 631 ЦК України, по друге, інші умови договору свідчать про наявність узгодженої сторонами умови договору про розповсюдження його дії на весь період часу до повного виконання Позичальником зобов`язань за Основним зобов`язанням, тобто про кореспондуючий зв`язок положень кредитного та іпотечного договору. Такий висновок цілком відповідає положенню частини 5 статті 3 Закону про іпотеку, відповідно до якого іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Та обставина, що сторонами не було виконано обов`язку внесення змін до Договору іпотеки, які б відповідали внесеним змінам до Кредитного договору, як правильно зазначалось судом першої інстанції, не відповідає положенням ст.18, 19 Закону про іпотеку та самому договору, проте на загальний висновок стосовно дії договору іпотеки не впливає.

Стосовно застосування до вимоги про звернення стягнення на іпотечне майно строків позовної давності апеляційний суд зазначає, що, враховуючи похідний характер іпотеки як забезпечувального зобов`язання, перебіг строку позовної давності вимог щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, зокрема і шляхом звернення стягнення на майно, яке перебуває в іпотеці, повинен обчислюватися від дня, коли у кредитора за основним зобов`язанням таке право виникає. Вказана позиція узгоджується з правовим висновком з цього питання, викладеним у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12.

Таким чином, Банком подано позов з дотриманням трирічного строку позовної давності, оскільки вимога випливає лише і виключно з стягнення боргу з Позичальника за кредитним договором, і обрахування строку позовної давності, виходячи з умов Договору іпотеки №2715ЦИК/0409 від 21.04.2009, без урахування положень кредитного договору і настання строку виконання зобов`язань за ним, не буде відповідати як нормам ст. 1,3, 33 Закону про іпотеку, так і умовам укладених між сторонами іпотечного та кредитного договорів.

6.Висновки за результатами апеляційного розгляду.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що в апеляційній скарзі Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит" наведено достатні та переконливі доводи, на підставі яких колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Житомирської області від 16.01.2020 р. у справі №906/46/17 частково не відповідає вимогам щодо повного та достовірного встановлення обставин, які підлягали встановленню господарським судом.

За таких обставин, враховуючи положення статті 275 та статті 277 ГПК України апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит" на рішення господарського суду Житомирської області від 16.01.2020 р. слід задовольнити частково та частково скасувати рішення суду першої інстанції.

Здійснити розподіл судових витрат у відповідності до ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит" на рішення господарського суду Житомирської області від 16.01.2020 р. у справі №906/46/17 - задовольнити частково.

Рішення господарського суду Житомирської області від 16.01.2020 р. - скасувати. Прийняти нове рішення про задоволення позову частково.

Резолютивну частину рішення викласти у наступній редакції.

"Позов Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит" - задовольнити частково.

В рахунок часткового (в розмірі продажу предмета іпотеки) погашення заборгованості, яка виникла за договором про мультивалютну кредитну лінію №1286м-09 від 11.02.2009р. (із змінами та доповненнями), укладеного між Публічним акціонерним товариством "Фінанси та кредит" та Публічним акціонерним товариством "Суднобудівельний завод "Залів", яка становить 902 734 600,73 грн., з яких:

345 673 946,00 грн. - сума простроченої заборгованості по кредиту;

484 782 105,29 грн. - сума простроченої заборгованості по відсотках;

72 278 549,44 сума пені за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту та відсотках, нарахована в період з 04.04.2016 по 03.10.2016 р.

звернути стягнення на майно іпотекодавця за Договором іпотеки №2715ЦИК/0409 від 21.04.2009 (зі змінами і доповненнями) АТ "Бердичівський машинобудівний завод "Прогрес" - єдиний майновий комплекс підприємства, який складається з усіх видів майна, призначених для його діяльності, включаючи будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировину, продукцію, права вимоги та інші права, які належать іпотекодавцю, а саме:

1. Комплекс, частина майнового комплексу, що знаходиться за адресою; Житомирська область, м. Бердичів, вул. Лібкнехта Карла, 79, реєстраційний номер 577723:

1. Будівля заготівельної дільниці 10553,1

2. Будівля експериментальної дільниці 1359,5

3. Відділення гальванопокриття 1046,4

4. Будівля механоскладального цеху 11243,4

5. Трансформаторна підстанція №12 41,5

6. Комора цеху №3 35,9

7. Службово-побутові приміщення складу №3 1661,9

8. Будівля дробоустройки цеху №4 206,2

9. Службово-побутові приміщення складу №4 1661,9

10. Котельно-зварювальний цех 7336,6

11. Заготівельне відділення цеху №5 219,4

12. Обробне відділення ливарного цеху №1 1966,7

13. Пром. контора зберігання деталей 174,0

14. Комора резини дільниці №5 41,7

15. Фільтпресна дільниця з прибудовами 6063,7

16. Службово-побутові приміщення цеху №5 1661,9

17. Трансформаторна підстанція (ТП-8) 20,5

18. Установка газоочистки 127,0

19. Будівля електромонтажної дільниці та медчастини 127,0

20. Інструментальний цех з прибудовами 1808,6

21. Приміщення для валів

22. Будівля ТП+1 (майстерня по ремонту ел. двигунів) 118,4

23. Комора моделей ливарного цеху №1 765,5

24. Будівля силової станції (компресорна) 759,1

25. Будівля електроремонтного цеху №22 809,4

26. Побутові приміщення електроремонтного

цеху №22

27. Будівля розподільчого пункту РП-2 84,3

28. Будівля ремонтно-механічної майстерні 1833,6

29. Будівля вентиляційних майстерень 560,0

30. Будівля ремонтно-будівельної дільниці 1175,7

31. Дільниця пакування 1106,7

32. Розчинно-бетонний вузол 288,4

33. Котельня (комора дільниці №24) 100,3

34. Будівля пилорами 307,6

35. Будівля автомайстерень 1271,9

36. Гараж для автомобілів швидкої допомоги 167,9

37. Підземні гаражі 147,6

38. Гараж для автомобілів "Газель" 82,5

39. Гараж для автонавантажувачів 296,2

40. Киснева станція (нова) 1645,0

41. Киснева станція 297,0

42. Навіс для машини 86,3

43. Центральна котельня 906,2

44. Насосна станція 106,5

45. Будівля залізничного майстра 56,8

46. Депо мотовозів 196,0

47. Склад моделей цеху №12 188,0

48. Леварний цех та службово-побутові приміщення 5276,1

49. Склад шихти та формальних матеріалів 1261,6

50. Електродна 111,9

51. Будівля пральної та майстерні по ремонту одежі 1231,1

(будинок побуту)

52. Приміщення складу 179,2

53. Інженерний корпус з прибудовою (6 поверхів) 3706,1

54. Будівля ГРП 45,8

55. Вбиральня 50,2

56. Центральний інструментальний склад 696,7

57. Центральний матеріальний склад 4458,8

58. Оранжерея 194,8

59. Вагова 75,8

60. Сторожова будка 11,9

61. Інженерний корпус 4899,2

62. Будівля ОАСУП та бухгалтерія 2952,0

63. Метизний цех (відділ технолога)

64. Будівля заводоуправління 927,6

65. Північна прохідна 35,6

66. Склад аргона 151,8

67. Склад УМТЗ (старий спортзал) 250,4

68. Комора зберігання готової продукції 53,4

69. Північна прохідна 14,4

70. Градирня кисневої станції 36,9

71. Градирня (цех №30) 39,6

72. Димова труба

73. Труба центральної котельні

74. Комора матеріріалів (хімікатів) 111,3

75. Склад фарби 298,4

76. Мазутонасосна 211,2

77. Склад цементу 171,8

78. Дільниця будівельної техніки (гаражі) 633,3

79. Адміністративна будівля дільниці №19 112,5

80. Стоянка легкових автомобілів

2. Комплекс, частина майнового комплексу, що знаходиться за адресою: Житомирська область, м.Бердичів, вул.Низгірецька, 100, реєстраційний номер 573451

№З/П Літера № Назва будівель та споруд Загальна площа м2

за планом

земельної

ділянки

1. 1 Будівля блоку цехів №6 42895,8

2. 2 Адміністративно-побутовий комплекс 5779,3

3. 4 Площадочна насосна станція 33,2

4. 6 Корпус очищення литва 9671,1

5. 6 Корпус очищення литва

6. 9 Трансформаторна підстанція ТП-1, РП-8 62,4

7. 12 Склад піску 1300

8. 12 Будівля сушки піску 782,3

9. 12 Навіс установки для рихлення піску 122,9

10. 87 Трансформаторна підстанція 49,5

11. 82 Склад вогнетривкої цегли 574,2

12. 19 Градірня 40,4

13. 101 Приміщення насосної станції 41,9

14. 100 Приміщення складу 10,1

15. 24 Будівля цеху №20 9402,7

16. 27 Склад лісу 633,1

17. 36 Трансформаторна підстанція 420,3

18. 37 Компресорна станція 423,7

19. 65 Градірня дільниця №26 40,2

20. 39 Котельня блоку цехів №6 418,7

21. 76 ГРП 24,0

22. 38 Прибудова до котельні 344,1

23. 102 Атрезіанська свердловина №4 6,6

24. 40 Очисні стічні води 427,2

25. 103 Резервуар-відстійник 498,2

26. 41 Будівля накопичення продуктів відстою 83,2

27. 44 Артезіанська свердловина 7,6

28. 51 Насосна пожежного гасіння 65,7

29. 83 Блок станції 66,3

30. 47 Площадочна насосна станція 205,7

31. 86 Хлораторна 40,3

32. 91 Будівля заліз, дільн. 205,7

33. 80 Свердловина №3 9,8

34. 53 Склад готової продукції 4176,6

35. 54 Склад обладнання 75,0

36. 66 Дільниця цеху №24 724,3

37. 56 Склад блоку цехів №6

38. 70 Дільниця транспортного цеху 496,8

39. 85 Будівля складу 340,2

40. 30 Насосна 31,5

41. 57 Вагова 19,4

42. 59 Сторожева будка 4,8

43. 60 Будівля прохідної 250,9

44. 88 Приміщення охорони 12,2

45. 61 Велогараж 339,4

46. 46 Мазутосховище 43,7

47. 63 Мазутонасосна 83,8

48. 64 Трансформаторна підстанція 19,8

49. 48 Хоз. фекальн. насосна 48,0

50. 79 Насосна освітленої води

51. 104 Трансформаторна підстанція 115,2

52. 55 Будівля матеріального складу 3220,9

53. №1 Огорожа 47,3

54. №2 Огорожа 3749,7

55. №3 Огорожа 1507,9

56. №4 Ворота з хвірткою 16,2

57. №5 Ворота 13,6

58. №6 Ворота 13,6

59. №7 Ворота 16,5

60. №8 Ворота 13,6

61. №9 Ворота 13,6

62. №10 Ворота 13,6

63. №11 Ворота 13,6

64. №12 Ворота 13,6

65. №13 Ворота 13,6

66. №14 Хвіртка 3,0

67. №15 Хвіртка 3,2

68. №16 Хвіртка 2,8

3. Устаткування, інвентар, інше майно та права Публічного акціонерного товариства "Бердичівський машинобудівний завод "Прогрес" згідно Додатку №1 до договору іпотеки Єдиного майнового комплексу №2715ЦИК/0409 від 21.04.2009р. (зі змінами, внесеним договором від 18.06.2010 року до договору іпотеки),

шляхом його продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною предмету іпотеки згідно з п. 3.Договору іпотеки №2715ЦИК/0409 від 21.04.2009р. зі змінами та доповненнями, посвідченого приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу Житомирської області Пашковським Я.А., зареєстрованого в реєстрі за №462 - 359 948 000 гривень, (триста п`ятдесят дев`ять мільйонів дев`ятсот сорок вісім тисяч) гривень 00 копійок.

Перерахування коштів, які будуть отримані внаслідок звернення стягнення на майно здійснити на користь Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" (04050, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 60, Код ).

В іншій частині позову відмовити."

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Бердичівський машинобудівний завод "Прогрес" (13300, Житомирська обл., місто Бердичів, вул. Європейська, 79, ), на користь Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" (04050, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 60, Код ) судовий збір у розмірі 206 700 за подання позовної заяви та 310 050 грн. за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Житомирської області видати накази.

Постанова суду апеляційної інстанції в порядку ст. 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк та в порядку встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №906/46/17 повернути до господарського суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений "30" червня 2020 р.

Головуючий суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Мельник О.В.