ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2020 справа № 914/2675/19

Суддя Юркевич М.В., за участю секретаря Кияк І.В., розглянувши матеріали справи

за первісним позовом: Фізичної особи-підприємця Білоусько Олександра Івановича, м. Київ

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Лукасяк Гжегоша, с. Русилів, Львівська область

про: стягнення 308 699,41 грн. заборгованості за договором №20191002 від 02.10.2019р. на транспортне експедиційне обслуговування вантажів автомобільним транспортом

та за зустрічним позовом: Фізичної особи-підприємця Лукасяк Гжегоша, с. Русилів, Львівська область

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Білоусько Олександра Івановича, м. Київ

про: стягнення 129 000,00 грн. штрафу, 901,23 грн. 3% річних за договором №20191002 від 02.10.2019р. на транспортне експедиційне обслуговування вантажів автомобільним транспортом.

за участю представників сторін:

від позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом: Дацків Ю.О. - адвокат

від відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом: Михалевський Ю.А. - адвокат

ВСТАНОВИВ:

На розгляд до Господарського суду Львівської області поступила позовна заява Фізичної особи-підприємця Білоусько Олександра Івановича до Фізичної особи-підприємця Лукасяк Гжегоша про стягнення 308 699,41 грн. заборгованості за договором №20191002 від 02.10.2019р. на транспортне експедиційне обслуговування вантажів автомобільним транспортом, з яких: 234 258,39 грн. основного боргу, 11 254,72 грн. пені, 35,97 грн. інфляційних втрат, 1 110,97 грн. 3% річних та 62 039,36 грн. додатково понесених витрат.

Ухвалою господарського суду від 23.12.2019 року відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче судове засідання було призначено на 21.01.2020 року.

Ухвалою господарського суду від 30.01.2020 року прийнято зустрічну позовну заяву Фізичної особи-підприємця Лукасяк Гжегоша до Фізичної особи-підприємця Білоусько Олександра Івановича про стягнення 129 000,00 грн. штрафу, 901,23 грн. 3% річних за договором №20191002 від 02.10.2019р. на транспортне експедиційне обслуговування вантажів автомобільним транспортом до спільного розгляду з первісним позовом Фізичної особи-підприємця Білоусько Олександра Івановича до Фізичної особи-підприємця Лукасяк Гжегоша про стягнення 308 699,41 грн. заборгованості за договором №20191002 від 02.10.2019р. на транспортне експедиційне обслуговування вантажів автомобільним транспортом.

Ухвалою господарського суду від 04.02.2020 року продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів та відкладено розгляд справи в межах підготовчого провадження на 25.02.2020 року.

В судовому засіданні 25.02.2020 року було оголошено перерву до 03.03.2020 року.

В судове засідання 03.03.2020 року сторони явку повноважних представників забезпечили, подали спільну заяву про вирішення всіх питань, зазначених у ч. 2 ст. 183 ГПК України та закриття підготовчого провадження у справі.

Ухвалою від 03.03.2020р. було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 03.03.2020р. після закриття підготовчого судового засідання.

В ході розгляду справи по суті сторони виступили зі вступними словами за первісним та зустрічним позовами, після чого суд перейшов до стадій дослідження обставин справи та доказів.

03.03.2020р. було оголошено перерву в судовому засідання по суті на 17.03.2020р.

17.03.2020р. у зв`язку з неявкою представників сторін, а також відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020р. «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» розгляд справи по суті було відкладено.

13.05.2020р. ухвалою суду розгляд справи по суті було призначено на 02.06.2020р.

В судовому засіданні 02.06.2020р. судом було продовжено дослідження обставин справи та доказів. Крім того, в ході дослідження доказів по первісному позову, представник позивача за первісним позовом заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи по суті для надання можливості підготувати відповіді на питання, поставлені судом в ході дослідження доказів.

02.06.2020р. розгляд справи по суті було відкладено на 16.06.2020р.

16.06.2020р. сторони уточнили своїх позиції на стадії дослідження обставин справи та доказів, після чого виступили в судових дебатах.

В ході розгляду справи по суті, судом було з`ясовано наступне:

02.10.2019р. між ФОП Білоусько Олександром Івановичем (позивачем за первісним позовом, відповідачем за зустрічним позовом) та ФОП Лукасяк Гжегошем (відповідачем за первісним позовом, позивачем за зустрічним позовом) було укладено договір №20191002 на транспортне-експедиційне обслуговування вантажів автомобільним транспортом у міжміському та міжнародному сполученні.

Відповідно до п.1.1 договору, експедитор (позивач за первісним позовом) за дорученням і за рахунок коштів замовника (відповідача за первісним позовом) зобов`язався надати експедиторські послуги з перевезення вантажів у міжміських і міжнародних сполученнях за допомогою транспортних засобів перевізників, повіреним яких є експедитор, а також за допомогою залучення третіх осіб.

У відповідності до вказаного договору, сторони домовилися про маршрут вантажу Фінляндія-Україна з перезавантаженням у терміналі м. Вільнюс, Литва.

Відповідно до п. 6.2 договору, у випадку якщо сторони визначать у заявці на перевезення вантажу, що оплата повинна бути виконана після здійснення перевезення, підставою для оплати є рахунок експедитора за виконане перевезення, переданий по факсу чи електронній пошті. При цьому оплата повинна бути здійснена в строк до 5 банківських днів від дня виставлення рахунку.

Згідно заявок на транспортно-експедиційне обслуговування (№275/10, 276/10, 277/10, 278/10 від 02.10.2019р.) сторони домовилися про наступні умови оплати: передплата в розмірі 50 відсотків по факту завантаження, та остаточний розрахунок до 5 робочих днів на рахунок по ЦМР (CMR).

Вантаж Замовника доставлявся експедитором п`ятьма партіями на митницю отримувача та вивантажився в наступному порядку, що підтверджується товаротранспортними накладними:

1) Автомобіль КСS 853/JЛ, 464 - завантажено 03.10.2019; доставлено на митницю 21.10.2019; вивантажено 26.10.2019 (автомобіль НОМЕР_33 / НОМЕР_3 );

2) Автомобіль НZF 129/FV 780 - завантажено 04.10.2019; доставлено на митницю 21.10.2019; вивантажено 26.10.2019 (автомобіль НОМЕР_34/ НОМЕР_4 );

3) Автомобіль GLS 872/RS 356 - завантажено 07.10.2019; доставлено на митницю 22.10.2019; вивантажено 26.10.2019 (автомобіль НОМЕР_35/ НОМЕР_5 );

4) Автомобіль JAE 458/GR 436 - завантажено 08.10.2019; доставлено на митницю 25.10.2019; вивантажено 26.10.2019 (автомобіль НОМЕР_36/ НОМЕР_6 );

5) Автомобіль ETG 271/FD 605 - завантажено 08.10.2019: доставлено на митницю 17.10.2019; вивантажено 18.10.2019 (автомобіль НОМЕР_37/ НОМЕР_38 ).

Відповідно до умов договору, позивачем за первісним позовом за надані ним транспортно-експедиційні послуги були виставлені відповідачу наступні рахунки на оплату за перевезення:

1) Рахунок на оплату № 126 від 24 жовтня 2019р. Транспортно-експедиційні послуги по перевезенню вантажу м. Коккола (Фінляндія) - пп Нові Яриловичі (Україна) - м. Ладижин (Україна). Автомобілі КСS 853 / JL464 та НОМЕР_33 / НОМЕР_3 на суму - 67 072, 56 грн.

2) Рахунок на оплату № 117 від 09 жовтня 2019р. Транспортно-експедиційні послуги по перевезенню вантажу м. Коккола (Фінляндія) - пп Нові Яриловичі (Україна) - м. Ладижин (Україна). Автомобілі HZF 29/ FV780 та НОМЕР_34 / НОМЕР_4 на суму - 67 072, 56 грн.

3) Рахунок на оплату № 118 від 09 жовтня 2019р. Транспортно-експедиційні послуги по перевезенню вантажу м. Коккола (Фінляндяі) - пп Нові Яриловичі (Україна) - м. Ладижин (Україна). Автомобілі GLS 872/ RS356 та НОМЕР_35/ НОМЕР_5 на суму - 67 072, 56 грн.

4) Рахунок на оплату № 127 від 24 жовтня 2019р. Транспортно-експедиційні послуги по перевезенню вантажу м. Коккола (Фінляндяі) - пп Нові Яриловичі (Україна) - м. Ладижин (Україна). Автомобілі JAE 458 /СК 436 та НОМЕР_36/ НОМЕР_6 на суму 67 072.56 грн.

5) Рахунок на оплату № 112 від 03 жовтня 2019р. Транспортно-експедиційні послуги по перевезенню вантажу м. Коккола (Фінляндія) - пп Городище (Україна) - м. Ладижин (Україна). Автомобілі ЕТG 271/ FD 605 та НОМЕР_37/ НОМЕР_39 на суму - 65 968, 15 грн.

Позиція позивача за первісним позовом.

ФОП БілоуськоО.І. стверджує, що починаючи із початку виконання договору на транспортне експедиційне обслуговування вантажів, ФОП Лукасяк Гжегош неналежно виконував договірні зобов`язання в частині передоплати за послуги в розмірі 50% по факту завантаження та остаточного розрахунку до 5 робочих днів відповідно до оригіналу CMR.

Так, із п`яти автомобілів, які мали доставляти товар, замовник здійснив передоплату у розмірі 50% лише по трьох. Зокрема, згідно рахунку №117 від 09.10.2020р. на суму 67 072,56 грн - було оплачено 35 000,00 грн.; згідно рахунку №118 від 09.10.2020р. на суму 67 072,56 грн - було оплачено 35 000,00 грн.; згідно рахунку №112 від 03.10.2020р. на суму 65 968,15 грн - було оплачено 30 000,00 грн. Таким чином, рахунки №126 та №127 від 24.10.2019р. на суми 62 072,56 грн. взагалі не були оплачені.

Більше того, після прийняття товару та оформлення CMR накладних відповідач за первісним позовом не здійснив оплати послуг експедитора на загальну суму 234 258,39 грн.

За твердженням позивача за первісним позовом, в ході надання відповідачу за первісним позовом транспортно-експедиційних послуг згідно договору, через неналежне виконання останнім своїх зобов`язань, ним було понесено додаткові витрати в інтересах відповідача для забезпечення виконання умов договору та збереження вантажу.

Зокрема, позивач звертав увагу на наступні обставини.

Сторони узгодили строк доставки першої партії вантажу до 15 жовтня 2019 року підписанням заявки 275/10 від 02 жовтня 2019 по доставці вантажу за окремим інвойсом. Автомобіль КСS 853/JL 464 прибув для навантаження за вказаною відповідачем адресою 03 жовтня 2019 року і був завантажений, митне оформлення відбувалося 04 жовтня 2019 року, документи з митниці отримані 04 жовтня 2019 року. Вантаж був доставлений до Вільнюса 07 жовтня 2019 та був готовий до відправки в Україну в запланованому автомобілі.

Поки перший вантаж перебував в дорозі, 03 жовтня 2019 року, сторони почали узгодження умов з доставки решти чотирьох вантажів чотирма автомобілями під єдиним інвойсом з умовою доставки до 21 жовтня 2019 року.

4 жовтня 2019 року позивач взяв на себе зобов`язання по доставці цих чотирьох вантажів під єдиним інвойсом та надіслав відповідачу електронною поштою підписані ним заявки із зазначенням: номерів і транспортних засобів на відрізку шляху Фінляндія Вільнюс (Литва), дат навантаження 04-11 жовтня 2019 року, дат доставки вантажу 11-21 жовтня 2019 року, а також номерів автомобілів на відрізку Вільнюс (Литва) - Україна, які стають на навантаження 15-19 жовтня 2019 року.

Позивач за первісним позовом стверджує, що відповідач грубо порушив домовленості та 03 жовтня 2019 року завантажив у Фінляндії в перший автомобіль КСS 853/JL. 464, який повинен був завантажуватись за окремим інвойсом, один із чотирьох вантажів, який повинен був їхати за єдиним інвойсом. Внаслідок цього, вантаж, який їхав першим за окремим інвойсом був завантажений в останній автомобіль ЕТG 271/FD 605, який 6ув призначений для однієї із чотирьох партій ватажу за єдиним інвойсом. Цей автомобіль став під навантаження 08 жовтня та прибув до Вільнюса 10 жовтня.

Позивач був змушений відмовити автомобілю, замовленому на 07 жовтня 2019 року в день навантаження у зв`язку з відсутністю вантажу за окремим інвойсом, за що був змушений сплатити перевізнику штраф в розмірі 3000,00 гривень. Ці витрати були понесені в інтересах відповідача і є наслідком неналежного виконання ним своїх зобов`язань.

Таким чином, в результаті неналежного виконання замовником своїх зобов`язань, а саме навантаження в перший автомобіль іншого вантажу, був повністю порушений графік відвантажень з Вільнюса до України, що призвело до того, що в запланований період з 15 жовтня по 18 жовтня 2019р. з Вільнюса виїхало три автомобілі з вантажами під одним інвойсом замість чотирьох, два з яких приїхали на митне очищення в Україну 21.10.2019р. та один 22.10.2019р. і були змушені чекати четвертий автомобіль, який приїхав лише 25.10.2019р.

Внаслідок наведених вище обставин, позивач за первісним позовом зазначив, що поніс додаткові витрати на загальну суму 62 039,36 грн, а саме:

1. Штраф за відмову в завантаженні у зв`язку з відсутністю вантажу по маршруту на користь ФОП Портов С.В. - 3 000,00 грн.

2. Витрати за зберігання вантажу на терміналі в м. Вільнюс з 07.10.2019р. по 15.10.2019р. - 360,00 євро, що еквівалентно 9 755,01 грн.

3. Наднормативні простої автомобіля KCS853/JL464 на завантаженні 04.10.2019р. - 3 500,00 грн.

4. Витрати за роботу складу у вихідний день 19.10.2019р. - 150 євро, що еквівалентно 4 184,85 грн.

5. Наднормативні простої автомобіля НОМЕР_33/ НОМЕР_3 на території України з 23.10.2019р. по 26.10.2019р. - 12 000,00 грн.

6. Наднормативні простої автомобіля НОМЕР_34/ НОМЕР_4 на території України з 23.10.2019р. по 26.10.2019р. - 12 000,00 грн.

7. Наднормативні простої автомобіля НОМЕР_35/ НОМЕР_5 на території України з 23.10.2019р. по 26.10.2019р. - 9 000,00 грн.

8. Витрати за зберігання вантажу на терміналі в м. Вільнюс з 18.10.2019р. по 22.10.2019р. - 200 євро, що еквівалентно 5 580,90 грн.

9. Перепробіг автомобілів КСS 853/JЛ, 464; НZF 129/ FV 780; GLS 872/RS 356; JAE 458/ GR 436; ETG 271/FD 605 - 108 євро, що еквівалентно 3 018,60 грн.

В ході розгляду даної справи, позивач за первісним позовом стверджував, що відповідач, 03.10.2020р. завантаживши у перший автомобіль товар, що мав доставлятися одним із чотирьох автомобілів, завантаження яких та відправлення мало бути здійснено пізніше, спричинив збій графіку доставки всієї партії товару на митний пост України, внаслідок чого в ході виконання договору позивач за первісним позовом був змушений понести додаткові витрати в інтересах свого замовника.

З огляду на наведене, за первісним позовом позивач просить суд стягнути з відповідача 234 258,39 грн. основного боргу, 11 254,72 грн. пені, 35,97 грн. інфляційних втрат, 1 110,97 грн. 3% річних та 62 039,36 грн. додатково понесених витрат.

Позиція відповідача за первісним позовом.

ФОП Лукасяк Гжегош заперечив первісні позовні вимоги частково. Так, останній визнав свою заборгованість перед позивачем за надані експедиційні послуги на суму 234 258,39 грн. Натомість, відповідач заперечує первісні позовні вимоги стосовно стягнення 62 039,36 грн. додаткових витрат та інші нарахування, які здійснені позивачем.

Несплату основного боргу, відповідач за первісним позовом пояснює тим, що експедитор неналежним чином з порушенням обумовленого строку виконував взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого по доставці всіх п`яти вантажів виникли суттєві затримки.

Заперечення стосовно стягнення 62 039,36 грн. понесених додаткових витрат відповідач мотивує тим, що такі витрати позивача мали місце виключно з вини самого експедитора, який грубо порушив умови договору транспортного експедирування.

Власне, у зв`язку з наведеними обставинами, в межах даної справи ФОП Лукасяк Гжегошем було подано зустрічну позовну вимогу до ФОП Білоусько О.І. з відповідними обґрунтуваннями.

Позиція позивача за зустрічним позовом.

Мотивуючи зустрічні позовні вимоги ФОП Лукасяк Гжегош звертав увагу на наступне:

02.10.2019р. позивачем за зустрічним позовом (далі позивачем) з своєї електронної пошти на електронну адресу відповідача за зустрічним позовом (далі відповідача) було направлено шість заявок на транспортно-експедиційне обслуговування (№275/10, №276/10, №277/10, №278/10, №279/10, №280/10) з підписами та відтисками печатки позивача з термінами доставки товару на 11-15.10.2019р. Пізніше, заявка №279/10 була анульована), де чітко були визначені строки розмитнення, а саме 11-15.10.2019р.

03.10.2019 відбулось завантаження першого автомобіля КСS 853/JL 464.

Оскільки вантаж у встановлений строк (до 15.10.2019р.) не було доставлено, 18.10.2019 позивач надіслав відповідачу відповідне повідомлення. У відповідь на вказане повідомлення, ФОП Білоусько О.І. надіслав ФОП Лукасяку Г. нові заявки із зміненими строками доставок вантажу: 11-15.10.2019р. було змінено на 11-21.10.2019р.

Тобто, як стверджує позивач, через 16 днів після початку виконання умов Договору №20191002, ФОП Білоусько О.І. в односторонньому порядку та без попереднього погодження із ФОП Лукасяк Г. змінив строки доставки товару в заявках на 11-21.10.2019р. Таким чином, були порушені строки доставки товару, які були обумовлені раніше. Зокрема,

1) Автомобіль КСS 853/JL, 464 - строк доставки товару порушено на 10 днів.

2) Автомобіль НZF 129/FV 780 - строк доставки товару порушено на 10 днів.

3) Автомобіль GLS 872/RS 356 - строк доставки товару порушено на 10 днів.

4) Автомобіль JAE 458/GR 436 - строк доставки товару порушено на 10 днів.

5) Автомобіль ETG 271/FD 605 - строк доставки товару порушено на 3 дні.

Згідно п. 4.11 договору, за затримку доставки вантажу з вини експедитора або залучених ним до виконання цього договору третіх осіб, на нього накладається штраф в розмірі 3000,00 грн. за кожну добу затримки доставки.

З огляду на наведене, позивач за зустрічним позовом нарахував відповідачу штраф за прострочення по доставці товару з розрахунку 43 діб в сумі 129 000,00 грн. (43 доби х 3000 грн.=129 000) та 901,23 грн. 3% річних від суми штрафу.

Позиція відповідача за зустрічним позовом.

ФОП Білоусько О.І. заперечував повністю проти зустрічних позовних вимог з наступних мотивів:

Зокрема, відповідач заперечував про односторонню зміну строків доставки товару в надісланих заявках від замовника. На підтвердження наведеного, відповідач покликався на те, що отримані 02.10.2019р. заявки від замовника №275/10, №276/10, №277/10, №278/10, №279/10, №280/10 були лише проектами і тільки після їх погодження експедитором вони могли б вступити в силу. Однак, експедитор у відповідь на дані заявки та визначені в них строки доставки товару, надіслав на електронну пошту замовника відкореговані заявки з визначеними строками по доставці товару по заявці №275/10 - 11-15.10.2019р., а решта три заявки №276/10, 277/10, 278/10 - 11-21.10.2019р.

Таким чином, відповідач за зустрічним позовом вважає, що надіслані ним 02.10.2019р. та 04.10.2019р. на електронну адресу замовника відкореговані заявки є дійсними та погоджені сторонами, оскільки вже 03.10.2019р. експедитор по них почав виконувати замовлення. Водночас, від замовника не надходило жодних заперечень стосовно отриманих ним відкорегованих заявок.

Стосовно твердження позивача за первісним позовом щодо прострочення по доставці вантажу експедитором 43 дні, то відповідач зазначив, що така затримка в доставці відбулася з вини самого замовника, який неналежним чином виконував свої обов`язки в частині завантаження та замовлення вантажу у продавця. Зокрема, через те, що замовником було переплутано вантаж, який мав завантажуватися у перший автомобіль, відбувся збій у строках поставки інших вантажів, які доставлялися ще 4 автомобілями, оскільки, загалом партії товару повинні були розмитнюватися разом як єдиний комплекс. Тому, автомобіль з першою партією товару був змушений простоювати та чекати ще 4 автомобілі.

Отже, відповідач вважає вимоги за зустрічним позовом, в частині штрафу за прострочення по доставці вантажу, необгрунтованими, так як саме прострочення відбулося з вини замовника та через неналежне виконання останнім своїх договірних обов`язків.

При прийнятті рішення суд виходить з наступного:

Відповідно до фактичних обставин справи встановлених судом, спір між сторонами виник у ході виконання ними договору №20191002 від 02.10.2019р. на транспортне експедиційне обслуговування вантажів автомобільним транспортом.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В силу приписів ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Ухвалюючи рішення суд послуговується наступними законоположеннями та своїми висновками:

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Однією з підстав виникнення зобов`язань, згідно ст.11 ЦК України, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 316 ГК України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлений обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, укладати від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечувати відправку і схоронність вантажу, а також виконання інших зобов`язань, пов`язаних із перевезенням.

Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Як встановлено судом та підтверджено сторонами, загальна вартість послуг експедитора щодо організації перевезення вантажу для замовника за узгодженим маршрутом Фінляндія-Литва-Україна склала 334 258,39 грн.

Відповідно до заявок на транспортно-експедиційне обслуговування, які складалися на виконання договору, сторони погодили наступні умови оплати послуг: передплата в розмірі 50 відсотків по факту завантаження, та остаточний розрахунок до 5 робочих днів по копії/оригіналу ЦМР накладної.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач за первісним позовом лише частково виконав свій обов`язок щодо проведення передплати та перерахував експедитору лише 100 000,00 грн. з 167 129,19 грн.

Крім того, після поставки всієї партії товару та оформлення ЦМР накладних, замовник не сплатив експедитору решти 50 відсотків вартості послуг.

Таким чином, з урахуванням невиплаченої передоплати та неоплати 50 відсотків решти вартості послуг, замовник заборгував експедитору 234 258,39 грн.

В ході судового розгляду відповідач за первісним позов повністю визнав свою заборгованість.

Враховуючи вищенаведені обставини, первісні позовні вимоги в частині стягнення з ФОП Лукасяк Г. на користь ФОП Білоусько О.І. 234 258,39 грн. основного боргу є обгрунтованими та підлягають до задоволення.

Разом з тим, на зазначену заборгованість позивач за первісним позовом нарахував відповідачу за первісним позовом 11 254,72 грн. пені, 35,97 грн. інфляційних втрат та 1 110,97 грн. 3% річних.

Розглянувши первісні позовні вимоги в цій частині, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до п. 6.3. договору, за затримку платежу на замовника покладається пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожну прострочену добу оплати.

В силу приписів ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, судом встановлено наступні періоди прострочення замовником оплати товару:

1). відповідно до рахунку №126 від 24.10.2019р. на суму 67 072,56 грн. - з 31.10.2019р. по 19.12.2019р.;

2). відповідно до рахунку №117 від 09.10.2019р. на суму 32 072,56 грн. - з 16.10.2019р. по 19.12.2019р.;

3). відповідно до рахунку №118 від 09.10.2019р. на суму 32 072,56 грн. - з 16.10.2019р. по 19.12.2019р.;

4). відповідно до рахунку №127 від 24.10.2019р. на суму 67 072,56 грн. - з 31.10.2019р. по 19.12.2019р.;

5). відповідно до рахунку №117 від 03.10.2019р. на суму 35 968,15 грн. - з 10.10.2019р. по 19.12.2019р.;

Перевіривши розрахунки позивача за первісним позовом, суд дійшов висновку, що до задоволення підлягають вимоги про стягнення 11 080,48 грн. пені, 35,97 грн. інфляційних втрат та 1 084,30 грн. 3% річних. Натомість, суд встановив, що позивачем було неправильно здійснено нарахування пені та 3% річних. Зокрема, позивач невірно визначив строк з якого нараховуються відповідні суми. Таким чином, суд дійшов висновку в задоволенні первісних вимог про стягнення 174,24 грн. пені та 26,67 грн. 3% річних - відмовити.

Щодо первісної позовної вимоги про стягнення 62 039,36 грн. понесених додаткових витрат, суд дійшов наступних висновків:

1. Компенсація витрат за відмову в завантаженні вантажу, у зв`язку з його відсутністю 07.10.2019р. - 3 000 грн.

Мотивуючи такі витрати ФОП Білоусько О.І. покликався на те, що відповідач за первісним позовом грубо порушив домовленості та 03.10.2020р. завантажив у Фінляндії в перший автомобіль KCS 853/JL 464, який повинен був завантажуватися за окремим інвойсом, один з чотирьох вантажів, який повинен був їхати за єдиним інвойсом. Внаслідок цього, вантаж, який їхав першим за окремим інвойсом, був завантажений в останній автомобіль ETG 271/FD 605, який був призначений для однієї із чотирьох партій вантажу за єдиним інвойсом. Таким чином, позивач був змушений відмовити автомобілю, замовленому на 07.10.2019р. в день навантаження, у зв`язку з відсутністю вантажу за окремим інвойсом та сплатити штраф перевізнику 3000 грн. Як на доказ понесення витрат, позивач покликався на банківську виписку від 14.11.2019р.

Відповідно до п. 2.6 договору, експедитор зобов`язаний негайно інформувати замовника і не приступати до перевезення без його дозволу у випадку невідповідності даних про характер вантажу, маршрут перевезення, митної обробки та інших умов перевезення, зазначених в заявці на перевезення, фактичному стану вантажу та інструкціям вантажовідправника, а також про переадресацію автомобіля.

Як вбачається з матеріалів справи та представлених доказів, ФОП Портов С.В. виставив експедитору рахунок на оплату штрафу ще 07.10.2019р. Однак, експедитор, у відповідності до умов договору, не повідомив замовника, що виникла ситуація з відмовою від автомобіля та виставленим штрафом, докази такого повідомлення в матеріалах справи відсутні. А тому, діючи на власний розсуд після виконання договору на транспортне експедирування, експедитор не може покликатися та вимагати від замовника про сплату штрафу, про який в ході виконання договору останній повідомлений не був.

2. Компенсація витрат за зберігання вантажу на терміналі в м. Вільнюс з 07.10.2019р. по 15.10.2019р. - 9 755,01 грн;

3. Компенсація витрат за роботу складу у вихідний день 19.10.2019р. у м. Вільнюс - 4 184,85 грн;

4. Компенсація витрат за зберігання вантажу на терміналі в м. Вільнюс з 18.10.2019р. по 22.10.2019р. - 5 580,90 грн.

Як стверджує позивач за первісним позовом, ним було також понесено витрати, вказані вище та сплачені одним платежем в сумі 710 євро, що еквівалентно по курсу НБУ на день сплати 19 520,76 грн.

Зазначені витрати на зберігання вантажу та за роботу складу зберігання у вихідний день позивач обгрунтовує тим, що такі мали місце через неналежне виконання своїх обов`язків замовником при завантаженні першого автомобіля з першим вантажем. Зокрема, оскільки перший вантаж мав їхати за окремим єдиним інвойсом іншим автомобілем, то відповідно прибувши 07.10.2019р. на термінал у м. Вільнюс, даний вантаж повинен був чекати решту вантажу за єдиним інвойсом. А тому, з метою збереження такого вантажу, експедитор скористався послугами терміналу, а також робочим персоналом для вивантаження та завантаження такого вантажу.

Як встановлено, за такі послуги, експедитору були виставлені рахунки за зберігання вантажу з розрахунку 40 євро/доба, а також за роботу персоналу у вихідний день - 150 євро/год.

Відповідно до п 2.7. договору, до обов`язків експедитора належить вчасно інформувати замовника про проблеми, що виникають в процесі перевезення для якнайшвидшого їх усунення спільними зусиллями.

Позивач зазначив, що в телефонному режимі та електронним способом спілкувався із замовником стосовно поточної ситуації з виконанням замовлення.

В той же час, в матеріалах справи відсутні належні докази узгодження між сторонами необхідності зберігання вказаного вантажу на терміналі в м. Вільнюс, а також відсутні докази того, що замовник був повідомлений та погодив таке зберігання за тарифами, які були представлені експедитору.

Суд наголошує на тому, що дійсно, згідно п. 2.9 договору за рахунок замовника здійснюється розрахунок з усіма залученими до виконання заявки організаціями. Однак, вищенаведений п. 2.7 договору, прямо зобов`язує експедитора погоджувати із замовником всі моменти, які виникають в процесі перевезення, в тому числі всі проблеми та обставини, які не врегульовані договором на транспортне-експедиційне обслуговування вантажів.

Разом з тим, позивач за первісним позовом не довів об`єктивної доцільності використання робочої сили терміналу саме у вихідний день 19.10.2019р., оскільки, як вбачається з матеріалів справи, з 16.10.2019р. по 19.10.2019р. автомобіль під вантаж фактично не надавався. Об`єктивних причин, що зумовили такий простій та докази цього суду представлено не було.

5. Наднормативні простої автомобіля КСS853/JL464 на завантаженні 04.10.2019р. - 3 500 грн.

Обгрунтовуючи виставлений замовнику штраф у розмірі 3 500 грн., експедитор покликався на п. 4.4. договору, відповідно до якого у випадку, якщо завантаження, розвантаження, митне оформлення вантажу замовником перевищує нормативний узгоджений час: при завантаженні - 48 годин, при розвантаженні - 48 годин на території України, при завантаженні - 8 годин, при розвантаженні - 8 годин на іноземній території, замовник сплачує експедитору за простій автомобіля штраф у розмірі 3000 грн. за кожну добу простою на території України і штраф у розмірі 3500 грн. за кожну добу простою на іноземній території, якщо інше не обумовлено заявкою.

Таким чином, позивач за первісним позовом наголошував на тому, що в даному випадку мав місце простій на іноземній території автомобіля КСS853/JL464, оскільки автомобіль завантажився 03.10.2019р., а 04.10.2019р. його відпустили.

В даному випадку суд звертає увагу позивача на те, що відповідно до вищенаведеного п.4.4 договору, нарахування штрафу замовнику можливе у разі простою на завантаженні протягом 8 і більше годин. Однак, експедитором на підставі доказів не було доведено, що мав місце такий простій саме більше 8 годин. Крім того, суд відхиляє доводи позивача стосовно того, що в даному випадку важливим є доведення простою протягом доби, а не протягом 8 годин, оскільки такі твердження не відповідають дійсним договірним умовам.

6. Наднормативні простої автомобіля СА1885 ВО/ НОМЕР_3 на території України з 23.10.2019р. по 26.10.2019р. - 12 000,00 грн;

7. Наднормативні простої автомобіля НОМЕР_34/ НОМЕР_4 на території України з 23.10.2019р. по 26.10.2019р. - 12 000,00 грн;

8. Наднормативні простої автомобіля НОМЕР_35/ ВХ НОМЕР_30 на території України з 24.10.2019р. по 26.10.2019р. - 9 000,00 грн.

Наднормативні простої автомобілів на території України на загальну суму 33 000,00 грн. обгрунтовуються експедитором аналогічно на підставі п. 4.4. договору.

В той же час, в ході розгляду даної справи та дослідження доказів, зокрема, заявок відповідно до яких відбувалося перевезення вантажу, судом було встановлено, що сторони із самого початку виконання договору транспортного експедирування не дійшли спільної згоди стосовно граничних строків доставки вантажу в Україну.

Так, замовник стверджує, що спочатку сторонами було узгоджено в заявках строки доставки вантажу 11-15.10.2019р., однак, експедитор у відповідь на вказані заявки 18.10.2019р. (коли вже договір фактично виконувався) надіслав на електронну адресу замовника заявки з новими строками доставки, а саме 11-21.10.2019р.

В даному випадку судом було встановлено, що дійсно заявки зі строком доставки вантажу 11-21.10.2019р. не були погоджені обома сторонами у встановленому договором порядку. Однак, попри наявні обставини та обов`язкове погодження і підписання двома сторонами заявок, договір на транспортне-експедиційне обслуговування фактично виконувався і був зрештою виконаний експедитором. Більше того, виконання такого договору було прийнято та підтверджено замовником.

Враховуючи вищенаведені обставини, суд дійшов висновку, що з самого початку здійснення перевезення вантажу, а саме з 03.10.2019р., у сторін були різні уявлення та очікування стосовно кінцевих строків доставки вантажу на територію України. Вказана обставина свідчить про те, що як з однієї, так і з іншої сторони не було належним чином погоджено заявки, відповідно до яких, вантаж мав бути доставлений замовнику.

Таким чином, в даному випадку, враховуючи поведінку сторін в ході виконання договору, визначити чи мали місце наднормативні простої автомобілів, що виконували перевезення вантажу є неможливим, оскільки конкретні строки поставки вантажів, у спосіб передбачений договором, сторонами погоджено не було.

9. Перепробіг автомобілів - 3 018,60 грн.

Експедитор в даній частині вимог наголошував на тому, що перепробіг по кожному автомобілю становив 27 кілометр, про що замовника було повідомлено по електронній пошті. Як покликається експедитор, у заявках вартість перепробігу оплачується додатково по 0,8 євро за один кілометр. Оскільки такий перепробіг в загальному розмірі 135 кілометрів не було попередньо узгоджено сторонами при укладенні договору та розрахунку вартості на основне перевезення, то позивач нарахував замовнику 3 018,60 грн.

Як було встановлено при розгляді справи по суті та стверджено сторонами, що розрахунок чи мав місце перепробіг встановлюється сторонами на підставі даних навігатора.

Суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази та будь-які дані навігаторів, які дали б змогу підтвердити або спростувати перепробіг автомобілів. Тому, за таких обставин, вимога позивача за первісним позовом стосовно відшкодування коштів за перепробіг автомобілів є недоведеною.

Підсумовуючи вищенаведене, беручи до уваги всі встановлені судом факти та обставини, суд дійшов висновку, що позивач за первісним позовом не довів належними, достовірними та беззаперечними доказами підставність стягнення із відповідача за первісним позовом 62 039,36 грн. додаткових витрат, понесених в ході здійснення перевезення.

Щодо зустрічної позовної вимоги про стягнення 129 000,00 грн. штрафу та 901,23 грн. 3% річних, суд дійшов наступних висновків:

Позивач за зустрічним позовом мотивував свою позовну вимогу тим, що експедитором було порушено строки доставки товару по всіх п`яти автомобілях загальною тривалістю 43 дні.

Згідно п. 4.11 договору, за затримку доставки вантажу з вини експедитора або залучених ним до виконання цього договору третіх осіб на нього накладається штраф в розмірі 3000 грн. за кожну добу затримки доставки.

Крім того, замовник наголошував на тому, що затримка в доставці вантажів відбулася виключно з вини експедитора або залучених ним третіх осіб. Більше того, замовник повністю заперечував те, що в останнього наявний обов`язок завантажувати конкретний вантаж у конкретно-визначений автомобіль. В даному контексті ФОП Лукасяк Г. покликався виключно на умови п. 1.2. договору, відповідно до якого на експедитора покладається обов`язок організувати перевезення найманим транспортом по маршрутах і відповідно до умов, зазначених в разовій заявці, що є невід`ємною частиною даного договору.

Суд, з такими твердженнями позивача за зустрічним позовом погодитися не може, з наступних підстав:

Мотивуючи зустрічні позовні вимоги, позивач за зустрічним позовом залишив поза увагою деякі пункти договору, які врегульовують права та обов`язки сторін за договором.

Зокрема, відповідно до п. 3.7 договору, обов`язком замовника є здійснювати вантажно-розвантажувальні роботи самостійно і за свій рахунок.

У розглядуваній справі між сторонами існував спір стосовно того, на кого покладався обов`язок за договором завантажити конкретний вантаж у автомобіль.

Таким чином, твердження позивача за зустрічним позовом про те, що в останнього відсутні будь-які обов`язки стосовно завантаження чи вивантаження товару є невірними, адже сторонами в договорі обумовлено, що замовник відповідає за завантаження і розвантаження, натомість, на експедитора покладається обов`язок перевірити кількість та якість такого вантажу та забезпечити належне його перевезення в місце призначення.

Відтак, з аналізу вищенаведених договірних умов, вбачається, що вини експедитора в тому, що 03 жовтня 2019 року у Фінляндії було завантажено в перший автомобіль КCS 853/JL 464 вантаж, який повинен був завантажуватись за окремим інвойсом в один із чотирьох вантажів, який повинен був їхати за єдиним інвойсом, внаслідок якого відбувся збій в поставці всієї партії товару - немає.

Крім того, у своїх доводах по зустрічному позову, ФОП Лукасяк Г. зазначав, що ФОП Білоусько О.І., згідно заявок повинен був доставити вантаж у граничні строки до 15.10.2019р., а фактично доставив його 26.10.2019р. В той же час, у відповіді на відзив по первісному позову замовник вказав на той факт, що погодження заявок на перевезення між сторонами фактично не відбулося, оскільки направивши експедитору свою редакцію заявок, останній змінив в них строк доставки та направив їх назад замовнику, яким такі заявки і строки погоджені не були. З наведеного вбачається суперечність в доводах позивача за зустрічним позовом, адже з однієї сторони останній визнав факт непогодження заявок на перевезення з конкретними строками, а з іншої - нараховуючи експедитору штраф за затримку в доставці вантажу - керується первісними непогодженими заявками, які визначали граничні строки доставки - 15.10.2019р.

Суд звертає увагу сторін на те, що проаналізувавши, як первісні позовні вимоги в частині стягнення додаткових витрат, так і зустрічні позовні вимоги про стягнення штрафу, суд констатує, що обидві сторони неналежним чином виконували умови договору на транспортне-експедиційне обслуговування вантажів.

Зокрема, по-перше: експедитор зі свого боку приступив до виконання договору не погодивши попередньо з замовником заявки, в яких визначалися граничні строки доставки вантажу. Внаслідок таких обставин, у сторін існувало різне бачення стосовно таких строків.

По-друге: як встановлено судом, обов`язки замовника у справі не вичерпуються лише самим підписанням договору на перевезення та оплатою послуг. Зокрема, як вже зазначалося вище, відповідно до п. 3.7 договору саме на нього покладаються завантаження та розвантаження вантажу. В свою чергу, як було з`ясовано, через неправильне завантаження першого вантажу і стався збій у доставці всієї його партії, що безумовно вплинуло на кінцеву дату доставки.

По-третє: суд наголошує на тому, що фактично спір у даній справі виник, у зв`язку з недостатнім врегулюванням у основному договорі прав та обов`язків кожної сторони, їх детальним формулюванням, а також, у випадку порушень, неоднозначним трактуванням порядку застосування санкцій до винної сторони.

Підсумовуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що первісні позовні вимоги підлягають до задоволення в частині стягнення 234 258,39 грн. основного боргу, 11 080,48 грн. пені, 1084,30 грн. 3% річних та 35,97 грн. інфляційних втрат.

Натомість, в задоволенні первісних позовних вимог про стягнення 62 039,36 грн. додаткових витрат та зустрічних позовних вимог про стягнення 129 000,00 грн. штрафу та 901,23 грн. 3% річних слід відмовити, з зв`язку з недоведеністю.

Питання судових витрат на правничу допомогу, понесених сторонами, може бути вирішено судом після прийняття рішення в порядку ч. 8 ст. 129 ГПК України.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача за первісним позовом пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 13, 74, 76, 77, 78, 86, 129, 236-241, 327 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Первісні позовні вимоги задовольнити частково в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця Лукасяк Гжегоша ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_31 ) на користь Фізичної особи-підприємця Білоусько Олександра Івановича ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_32 ) 234 258,39 грн. основного боргу, 11 080,48 грн. пені, 35,97 грн. інфляційних втрат, 1 084,30 грн. 3% річних та 3 696,89 грн. витрат по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог.

2. В задоволенні решти первісних позовних вимог- відмовити.

3. В задоволенні зустрічних позовних вимог Фізичної особи-підприємця Лукасяк Гжегоша - відмовити повністю

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст.327 ГПК України.

5. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені в ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 22.06.2020р.

Суддя Юркевич М. В.