РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.06.2020Справа № 910/1321/20

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "НАФТОГАЗ-АЛЬЯНС"

до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк"

про визнання недійсним кредитного договору

Суддя Гумега О.В.

секретар судового засідання

Мухіна Я.І.

Представники:

від позивача: Яковюк Л.Ю., довіреність № б/н від 03.03.2020

від відповідача: Яценко Є.О. за довіреністю № 09/12/336 від 20.09.2019, Гриб Ю.М. за довіреністю № 09/12/324 від 12.09.19

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "НАФТОГАЗ-АЛЬЯНС" (далі - позивач, ТОВ "НАФТОГАЗ-АЛЬЯНС") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (далі - відповідач, ПАТ "ПРОМІНВЕСТБАНК") про визнання недійсним Кредитного договору № 20-1845/2-1, укладеного 18.06.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "НАФТОГАЗ-АЛЬЯНС" та Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк".

Позовні вимоги обгрунтовані наявністю підстав для визнання Кредитного договору № 20-1845/2-1 від 18.06.2013 недійсним на підставі ч. 3 ст. 203, ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.02.2020 позовну заяву ТОВ "НАФТОГАЗ-АЛЬЯНС" залишено без руху, встановлено позивачу спосіб та строк усунення недоліків позовної заяви.

10.02.2020 через відділ діловодства суду представником позивача подано заяву про усунення недоліків позовної заяви (на виконання ухвали суду від 03.02.2020 про залишення позовної заяви без руху).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.02.2020 суд постановив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі № 910/1321/20, справу розглядати за правилами загального позовного провадження, призначити підготовче засідання у справі на 02.03.2020 о 14:40 год.

24.02.2020 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи. Заява судом задоволена.

02.03.2020 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі. У відзиві відповідач додатково до заперечень проти позову заявив про сплив позовної давності щодо позовних вимог про визнання недійсним Кредитного договору № 20-1845/2-1 від 18.06.2013 (далі - Кредитний договір).

У підготовче засідання, призначене на 02.03.2020, з`явились представники позивача та відповідача.

У підготовчому засіданні 02.03.2020 суд долучив до матеріалів справи відзив на позовну заяву, поданий представником відповідача 02.03.2020 через відділ діловодства суду.

У підготовчому засіданні 02.03.2020 представник позивача подав клопотання про продовження строку підготовчого провадження у справі на тридцять днів.

У підготовчому засіданні 02.03.2020 представник відповідача заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи.

У підготовчому засіданні 02.03.2020 судом оголошено перерву до 06.04.2020 о 14:20 год.

Підготовче засідання, призначене на 06.04.2020, не відбулось з метою попередження виникнення та запобігання поширення гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом COVID-19, зважаючи на період карантину, визначений постановою КМУ "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" від 11 березня 2020 року № 211, з урахуванням рішення Уряду про заборону пасажирських перевезень та обмеження кількості учасників масових заходів, а також листа Ради суддів України від 16 березня 2020 року 9/рс-186/20, про що повідомлено учасників справи на офіційному сайті Господарського суду міста Києва.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (зі змінами внесеними постановою КМУ від 04.05.2020), прийнято рішення про послаблення карантину з 11 травня, зокрема, дозволено роботу адвокатів.

Судом задоволене клопотання представника позивача про продовження строку підготовчого провадження, подане 02.03.2020 у підготовчому засіданні.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.05.2020 суд постановив подовжити строк підготовчого провадження на тридцять днів, зобов`язати позивача та відповідача надати докази та призначити підготовче засідання на 25.05.2020 о 09:40 год.

21.05.2020 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшло клопотання з додатками на виконання вимог ухвали суду від 07.05.2020, а саме копіями всіх договорів про внесення змін до Кредитного договору № 20-1845/2-1 від 18.06.2013 та копією довіреності від 11.06.2013.

У підготовче засідання, призначене на 25.05.2020, з`явився представник відповідача. Представник позивача у підготовче засідання 25.05.2020 не з`явився.

Суд долучив до матеріалів справи клопотання відповідача з додатками, подане 21.05.2020 через відділ діловодства суду.

Зважаючи на приписи ст. 202 ГПК України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у підготовчому засіданні 25.05.2020 за відсутності позивача (його представника).

У підготовчому засіданні 25.05.2020 представник відповідача зазначив, що повідомив всі обставини справи, які йому відомі, та надав всі докази, на які він посилається у відзиві та заявах з процесуальних питань.

У підготовчому засіданні, призначеному на 25.05.2020, суд вчинив дії, визначені частиною другою статті 182 ГПК України, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.05.2020 суд постановив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 22.06.2020 о 12:30 год.

22.06.2020 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи, до якого у якості додатків додано копії договорів про внесення змін до Кредитного договору № 20-1845/2-1 від 18.06.2013, що були витребувані ухвалою суду від 07.05.2020.

У судове засідання, призначене на 22.06.2020, з`явилися представники позивача та відповідача.

Представник позивача у судовому засіданні 22.06.2020 заявив усне клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

Усне клопотання представника позивача про долучення доказів до матеріалів справи судом відхилене як безпідставне, з огляду на недотримання позивачем приписів статті 80 ГПК України, згідно яких: позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви (ч. 2), якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч. 4); докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8); копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними (ч. 9).

У судовому засіданні 22.06.2020 судом здійснювався розгляд справи по суті.

Відповідно до ст. 194 ГПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд і вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

При розгляді справи по суті в судовому засіданні 22.06.2020 судом заслухано вступне слово представників позивача та відповідача.

Стислий виклад позиції сторін.

Позивач підтримав позовні вимоги про визнання недійсним Кредитного договору, укладення якого, на твердження позивача, не відповідало внутрішній волі одного з співзасновників ТОВ "НАФТОГАЗ-АЛЬЯНС" ( ОСОБА_1 ) та, як наслідок, не відповідало внутрішній волі самого позивача (ТОВ "НАФТОГАЗ-АЛЬЯНС").

Позивач зазначив, що з матеріалів кримінального провадження № 0004186 (зокрема, клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 6 Байдюка Д.А. про звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні № 0004186 від 24.09.2019 (далі - Клопотання прокурора у кримінальному провадженні № 0004186)) позивачу стало відомо, що ОСОБА_1 як співзасновник ТОВ "НАФТОГАЗ-АЛЬЯНС": 1) не був присутнім на загальних зборах учасників ТОВ "НАФТОГАЗ-АЛЬЯНС" від 10.06.2013; 2) не брав участі в обговоренні питань щодо отримання кредиту у ПАТ "ПРОМІНВЕСТБАНК"; 3) Протокол № 10.1/06-2013 загальних зборів учасників ТОВ "НАФТОГАЗ-АЛЬЯНС" від 10.06.2013 (далі - Протокол від 10.06.2013) не підписував.

Позивач зазначив, що підпис на останній сторінці Протоколу від 10.06.2013 напроти графи "ОСОБА_1 " не є підписом вказаної особи і такий факт, за доводами позивача, підтверджується висновком судово-почеркознавчої експертизи № 17- 3/1714 від 30.10.2019, що свідчить про підроблення підпису ОСОБА_1 у Протоколі від 10.06.2013.

Наведене, на переконання позивача, є підтвердженням невідповідності внутрішньої волі учасника ТОВ "НАФТОГАЗ-АЛЬЯНС", співвласника 50% частки в статутному капіталі цього товариства, та фактичного волевиявлення, у зв`язку з чим позивач вважає, що Кредитний договір, який укладено на підставі Протоколу, підлягає визнанню недійсним на підставі ч. 3 ст. 203, ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України.

Відповідач проти позову заперечував у повному обсязі, просив суд відмовити у його задоволенні, з огляду на таке.

Відповідач зазначив, що обгрунтовуючи позовні вимоги відсутністю волевиявлення ТОВ "НАФТОГАЗ-АЛЬЯНС" на укладення Кредитного договору, позивач фактично зводить всі доводи до відомостей, що містяться у Клопотанні прокурора у кримінальному провадженні № 0004186. Проте відповідач звернув увагу, що: таке клопотання не розглянуте та будь-яке судове рішення не винесено в межах кримінального судочинства щодо його розгляду; подана позивачем копія клопотання не відповідає вимогам належності, достатності, достовірності та вірогідності доказів.

Відповідач зазначив, що стягнення заборгованості за спірним Кредитним договором було предметом розгляду у справі № 910/22873/17, рішенням Господарського суду міста Києва від 09.08.2019 у цій справі, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.02.2020, позовні вимоги ПАТ "ПРОМІНВЕСТБАНК" до ТОВ "НАФТОГАЗ-АЛЬЯНС" задоволено повністю, стягнуто з ТОВ "НАФТОГАЗ-АЛЬЯНС" на користь ПАТ "ПРОМІНВЕСТБАНК" заборгованість по кредиту в розмірі 5 767 600, 00 дол. США, заборгованість по процентах в розмірі 408 380, 75 дол. США, пеню по кредиту в розмірі 143 689, 21 грн, пеню по процентах в розмірі 824 921, 60 грн, 3 % річних за тілом кредиту в розмірі 16 726, 12 грн, 3 % річних за процентами в розмірі 97 322, 79 грн, штраф в розмірі 1 088 380, 00 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 240 000, 00 грн. При цьому в межах розгляду справи № 910/22873/17 ТОВ "НАФТОГАЗ-АЛЬЯНС" не скористався правом подачі зустрічного позову, в той же час в межах розгляду справи № 910/22873/17 досліджувався Кредитний договір, оспорюваний у даній справі № 910/1321/20.

Відповідач вказав на відсутність порушеного права позивача.

Відповідач звернув увагу, що спірний Кредитний договір був схвалений та погоджений повністю як ТОВ "НАФТОГАЗ-АЛЬЯНС", так і кожним із учасників даного товариства. При цьому відповідач зазначив, що кошти за спірним договором були отримані позивачем для цільового використання; безпосередньо позивач здійснював погашення заборгованості по кредиту, що ним не заперечується; всі вимоги законодавства, чинного на момент укладення спірного договору, були дотримані.

Також відповідач звернув увагу на пункт 6.3 Кредитного договору, згідно якого позичальник (позивач) гарантує повноваження керівника та інших органів управління позичальника на підписання цього Договору, та на пункт 6.4 Кредитного договору, згідно якого позичальник гарантує, що на момент підписання цього Договору він не має обмежень у правоздатності та дієздатності, а також не існує подій, про які він не повідомив Банк (відповідача), та які створюють загрозу належному виконанню цього Договору - судові справи (в т.ч. порушення справи про банкрутство), майнові вимоги третіх осіб тощо.

Крім того, відповідач заявив про сплив позовної давності щодо позовних вимог про визнання недійсним Кредитного договору.

У судовому засіданні 22.06.2020 судом з`ясовано обставини справи та досліджено наявні в матеріалах справи докази, після чого здійснювались судові дебати, в яких представники позивача та відповідача виступили з промовами (заключним словом).

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 22.06.2020 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Заслухавши учасників справи, з`ясувавши обставини справи, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, та дослідивши в судовому засіданні докази, якими сторони обґрунтовували відповідні обставини, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 наведеної статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, одним з яких є визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Частиною 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) встановлено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

З огляду на положення зазначеної норми та принцип диспозитивності господарського судочинства (ст. 14 ГПК України), позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу.

Товариство з обмеженою відповідальністю "НАФТОГАЗ-АЛЬЯНС" (далі - позивач, ТОВ "НАФТОГАЗ-АЛЬЯНС") звернулось з даним позовом до Господарського суду міста Києва про визнання недійсним Кредитного договору № 20/1845/2-1 від 18.06.2013, укладеного між ним та Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (далі - відповідач, ПАТ "ПРОМІНВЕСТБАНК").

Позивач стверджує, що укладення вказаного Кредитного договору не відповідало внутрішній волі одного з співзасновників ТОВ "НАФТОГАЗ-АЛЬЯНС" ( ОСОБА_1 ) та, як наслідок, не відповідало внутрішній волі самого позивача, що є підставою для визнання недійсним Кредитного договору на підставі ч. 3 ст. 203, ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на матеріали кримінального провадження № 0004186, зокрема, клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 6 Байдюка Д.А. про звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні № 0004186 від 24.09.2019, висновок судово-почеркознавчої експертизи № 17- 3/1714 від 30.10.2019.

Відповідно до ч. 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Подані сторонами докази мають бути належними, допустимими, достовірними, вірогідними (ст. 76-79 ГПК України).

Відповідно до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Відповідно до статті 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Згідно зі статтею 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, дослідивши наявні у справі докази суд встановив таке.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 Цивільного кодексу України, статтями 207, 208 Господарського кодексу України.

Як передбачено частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3); правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5); правочин, що вчиняється батьками (усиновителями), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. 6).

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Відповідно до частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Разом з тим, приписами частини третьої наведеної статті встановлено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Відтак, вирішуючи спір про визнання правочину недійсним, господарському суду належить встановити наявність саме тих обставин, з якими закон пов`язує недійсність правочинів, зокрема: відповідність змісту правочину вимогам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; правоздатність сторін правочину; свободу волевиявлення учасників правочину та відповідність волевиявлення їх внутрішній волі; спрямованість правочину на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

В силу припису статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Отже, обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Таким чином, встановлення судом наявності або відсутності зазначених позивачем у поданому позові обставин належить до предмету доказування у даній справі.

Статтею 113 ЦК України встановлено, що господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками. Господарські товариства можуть бути створені у формі повного товариства, командитного товариства, товариства з обмеженою або додатковою відповідальністю, акціонерного товариства.

Частинами 1, 3 статті 92 ЦК України передбачено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Відповідно до статті 97 ЦК України управління товариством здійснюють його органи - загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 145 ЦК України (в редакції чинній на час укладення оспорюваного договору) вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори його учасників. У товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган (колегіальний або одноособовий), який здійснює поточне керівництво його діяльністю і є підзвітним загальним зборам його учасників. Виконавчий орган товариства може бути обраний також і не зі складу учасників товариства. Компетенція виконавчого органу товариства з обмеженою відповідальністю, порядок ухвалення ним рішень і порядок вчинення дій від імені товариства встановлюються цим Кодексом, іншим законом і статутом товариства.

Згідно з частиною 1 статті 143 ЦК України (в редакції чинній на час укладення оспорюваного Договору) установчим документом товариства з обмеженою відповідальністю є статут.

Частиною другою статті 207 ЦК України визначено, що правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Судом встановлено, що відповідно до Статуту ТОВ "НАФТОГАЗ-АЛЬЯНС", затвердженого Установчими зборами засновників, протокол № 1 від 15.01.2007 (далі - Статут) визначено:

Товариство з обмеженою відповідальністю "НАФТОГАЗ-АЛЬЯНС" (далі - Товариство) є юридичною особою за законодавством України з дня його державної реєстрації. Товариство має цивільну правоздатність та дієздатність, може від свого імені виступати в суді, господарському суді та третейському суді, набувати майнових та особистих немайнових прав, нести обов`язки, Товариство є суб`єктом господарювання відповідно до діючого законодавства (п. 2.1 Статуту);

Товариство самостійно планує свою виробничо-господарську та іншу діяльність. Основою планів є договори, в тому числі, але не обмежуючись цим, договори цивільно-правового характеру, які укладаються з суб`єктами підприємницької діяльності та приватними особами (п. 2.5 Статуту);

Засновниками Товариства є: 1. Громадянин України, ОСОБА_1 ; 2. Громадянин України, ОСОБА_3 (далі - учасники). Розміри часток у статутному фонді Товариства, що належать учасникам: учаснику ОСОБА_1 належить одна частка Статутного фонду Товариства у розмірі 22500,00 грн, що складає 50% Статутного фонду, яка формується шляхом внеску грошових коштів учасника; учаснику ОСОБА_3 належить одна частка Статутного фонду Товариства у розмірі 22500,00 грн, що складає 50% Статутного фонду, яка формується шляхом внеску грошових коштів учасника (преамбула та п. 8.2 Статуту);

До компетенції Загальних зборів учасників (вищого органу управління Товариством згідно з п. 12.1 Статуту) належить рішення про одержання кредитів, позики та займу (пп. 12.5.14 п. 12.5 Статуту);

Одноособовим виконавчим органом Товариства є Директор (п. 12.19 Статуту);

Директор керує поточною діяльністю Товариства, самостійно вирішує всі питання його діяльності, за винятком віднесених до виключної компетенції Загальних зборів учасників. Директор виконує такі функції, зокрема, самостійно укладає контракти, угоди, підписує договори крім тих, що містять суму, визначену Учасником (в разі коли учасником є одна особа) або Загальними зборами учасників. Директор має право делегувати повноваження на підпис документів за допомогою внутрішніх локальних документів (наказів, довіреностей) (п. 12.20 Статуту).

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, вищезазначений склад учасників ТОВ "НАФТОГАЗ-АЛЬЯНС" залишався не змінним, в тому числі і станом на час укладення спірного Кредитного договору.

Зважаючи на наведені положення Статуту, питання про надання згоди на укладення ТОВ "НАФТОГАЗ-АЛЬЯНС" із ПАТ "ПРОМІНВЕСТБАНК" кредитного договору та договорів забезпечення: договору застави майнових прав, договору застави товарів в обороті та договору поруки, що буде надана фізичними особами - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в забезпечення кредитних зобов`язань Товариства, було включене до порядку денного Загальних зборів учасників ТОВ "НАФТОГАЗ-АЛЬЯНС" від 10.06.2013 (далі - Загальні збори учасників).

Відповідно до Протоколу № 10.1/06-2013 Загальних зборів учасників ТОВ "НАФТОГАЗ-АЛЬЯНС" від 10.06.2013 (далі - Протокол від 10.06.2013) присутніми на зборах були учасники:

громадянин України, ОСОБА_1 - учасник Товариства, Голова зборів;

громадянин України, ОСОБА_3 - учасник Товариства.

Згідно з Протоколом від 10.06.2013, по першому питанню порядку денного Загальні збори учасників одноголосно вирішили, зокрема: отримати кредит в ПАТ "ПРОМІНВЕСТБАНК" на наступних умовах: сума кредиту складає 7,5 млн. доларів США, строком на 12 місяців та сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,5% річних, цільове призначення кредиту - поповнення оборотних коштів, рефінансування поточної кредитної заборгованості зі сплатою інших платежів, що будуть передбачені кредитним договором, та укласти відповідний кредитний договір; уповноважити ОСОБА_3 , директора ТОВ "НАФТОГАЗ-АЛЬЯНС" або заступника директора з фінансово-економічних питань Белінгіо Олександра Генріховича, які мають право діяти окремо один від одного, на підписання від імені ТОВ "НАФТОГАЗ-АЛЬЯНС", зокрема, кредитного договору з ПАТ "ПРОМІНВЕСТБАНК" на умовах, що визначені цим протоколом та визначити на власний розсуд інші умови кредитного договору, що укладатиметься.

Протокол від 10.06.2013 підписаний учасниками: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та скріплений печаткою ТОВ "НАФТОГАЗ-АЛЬЯНС".

Станом на час розгляду даної справи по суті, рішення Загальних зборів учасників ТОВ "НАФТОГАЗ-АЛЬЯНС", оформлене Протоколом від 10.06.2013, є чинним, докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

18.06.2013 між ПАТ "ПРОМІНВЕСТБАНК" (далі - Банк) та ТОВ "НАФТОГАЗ-АЛЬЯНС" (далі - позичальник) був укладений Кредитний договір № 20/1845/2-1 (далі - Кредитний договір).

Відповідно до п. 2.1 Кредитного договору (в редакції, станом на час укладення даного договору) Банк зобов`язується надати позичальнику кредит у сумі 7 500 000, 00 доларів США на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, встановлені цим договором.

В подальшому до вказаного Кредитного договору вносились зміни, зокрема Договором про внесення змін № 20-1624/2-1 від 17.06.2014, Договором про внесення змін № 20-3105/2-1 від 24.12.2014, Договором про внесення змін № 20-0555/2-1 від 17.04.2015, Договором про внесення змін № 20-1845/2-1-28042016 від 28.04.2016, Договором про внесення змін № 20-1845/2-1-30092016 від 30.09.2016, Договором про внесення змін № 20-1845/2-1-13062017 від 13.06.2017.

Кредитний договір підписано з боку Банку - Директором з корпоративного бізнесу ПАТ "ПРОМІНВЕСТБАНК" Кравець В.І., який діяв на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Старостіною Н.С. 28.02.2013 та зареєстрованої за № 288, та з боку позичальника - Заступником директора з фінансово-економічних питань ТОВ "НАФТОГАЗ-АЛЬЯНС" Білінгіо О.Г., який діяв на підставі довіреності від 11.06.2013.

Згідно довіреності від 11.06.2013, ТОВ "НАФТОГАЗ-АЛЬЯНС" в особі Директора Янковського П.Ю., який діяв на підставі Статуту, керуючись вимогами статей 244-247 Цивільного кодексу України, уповноважило Заступника директора з фінансово-економічних питань ТОВ "НАФТОГАЗ-АЛЬЯНС" Білінгіо О.Г. представляти інтереси Товариства в ПАТ "ПРОМІНВЕСТБАНК" з усіх питань, пов`язаних з укладенням між ТОВ "НАФТОГАЗ-АЛЬЯНС" та ПАТ "ПРОМІНВЕСТБАНК" кредитного договору, договору поруки, договору застави товарів в обороті, договору застави майнових прав, для чого йому надано право, зокрема, підписувати та подавати всі необхідні документи для укладення вказаних договорів, підписати від імені ТОВ "НАФТОГАЗ-АЛЬЯНС" та скріпити печаткою ТОВ "НАФТОГАЗ-АЛЬЯНС" кредитний договір, договір поруки, договір застави товарів в обороті, договір застави майнових прав, укладені з ПАТ "ПРОМІНВЕСТБАНК".

Договір про внесення змін № 20-1845/2-1-13062017 від 13.06.2017 до Кредитного договору підписано з боку Банку - Заступником директором з корпоративного бізнесу ПАТ "ПРОМІНВЕСТБАНК" Лавровською М.Я., яка діяла на підставі довіреності, посвідченої 30.09.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сенюк М.В. та зареєстрованої в реєстрі за № 2044, та з боку позичальника - Директором ТОВ "НАФТОГАЗ-АЛЬЯНС" ОСОБА_3 , який діяв на підставі Статуту.

Як стверджує позивач, укладення Кредитного договору не відповідало внутрішній волі одного з співзасновників ТОВ "НАФТОГАЗ-АЛЬЯНС" ( ОСОБА_1 ) та, як наслідок, не відповідало внутрішній волі самого позивача.

Так, позивач зазначив, що з матеріалів кримінального провадження № 0004186, зокрема, клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 6 Байдюка Д.А. про звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні № 0004186 від 24.09.2019 (далі - Клопотання прокурора у кримінальному провадженні № 0004186) позивачу стало відомо, що ОСОБА_1 як співзасновник ТОВ "НАФТОГАЗ-АЛЬЯНС": 1) не був присутнім на загальних зборах учасників ТОВ "НАФТОГАЗ-АЛЬЯНС" від 10.06.2013; 2) не брав участі в обговоренні питань щодо отримання кредиту у ПАТ "ПРОМІНВЕСТБАНК"; 3) Протокол № 10.1/06-2013 Загальних зборів учасників ТОВ "НАФТОГАЗ-АЛЬЯНС" від 10.06.2013 не підписував.

Позивач вказав, що підпис на останній сторінці Протоколу від 10.06.2013 напроти графи "ОСОБА_1 " не є підписом вказаної особи, і такий факт, на твердження позивача, підтверджується висновком судово-почеркознавчої експертизи № 17-3/1714 від 30.10.2019, яким встановлено, що підписи напроти графи " ОСОБА_1 " у наданому для проведення експертизи переліку документах, зокрема у протоколі № 10.1/06-2013 Загальних зборів учасників ТОВ "НАФТОГАЗ-АЛЬЯНС" від 10.06.2013, та підписи напроти графи " ОСОБА_1 " у наступних документах: листі від 11.12.2018, листі від 15.02.2019, виконані різними особами. Наведений висновок експертизи, на думку позивача, свідчить про підроблення підпису ОСОБА_1 у Протоколі від 10.06.2013.

Судом встановлено, що до матеріалів даної справи позивачем додано копію Клопотання прокурора у кримінальному провадженні № 0004186, інші матеріали кримінального провадження № 0004186 в матеріалах даної справи відсутні.

Надана позивачем копія Клопотання прокурора у кримінальному провадженні № 0004186 фактично засвідчена адвокатом Яценком С.А., який є представником позивача у даній господарській справі на підставі довіреності від 22.10.2019. Разом з цим, вказана копія не містить доказів її засвідчення уповноваженим представником Київської місцевої прокуратури № 6, а також жодних відомостей щодо підстав надання такої копії адвокату Яценку С.А., а відтак, і правомірності отримання такої копії позивачем.

Судово-почеркознавча експертиза, на висновок якої № 17-3/1714 від 30.10.2019 позивач посилається у позовній заяві, на твердження позивача проводилась на підставі постанови про призначення почеркознавчої експертизи, винесеної старшим слідчим СВ Печерського УП ГУ НП в місті Києві Синенком Є. у кримінальному провадженні № 0004186. Однак, зазначений позивачем висновок судово-почеркознавчої експертизи № 17-3/1714 від 30.10.2019 фактично в матеріалах справи відсутній, належним чином засвідчена копія такого висновку позивачем до справи не додана. Саме лише посилання позивача на такий доказ не є підтвердженням відповідних обставин, на які позивач посилається в обгрунтування заявлених ним позовних вимог.

Згідно заяви про усунення недоліків позовної заяви, поданої 10.02.2020 через відділ діловодства суду, позивач звернувся до суду з клопотання про витребування у Печерського УП ГУ НП в місті Києві висновку почеркознавчої експертизи № 17-3/1714 від 30.10.2019 та інших документів, які містяться в матеріалах кримінального провадження № 0004186.

В ухвалі Господарського суду міста Києва від 13.02.2020 про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі № 910/1321/20 суд, відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 176 ГПК України, розглянув вищенаведене клопотання позивача та дійшов висновку, що клопотання про витребування доказів подане позивачем без дотримання вимог ч. 1, 2 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з чим задоволенню не підлягає.

В подальшому позивач не звертався до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів у порядку ст. 81 ГПК України. Наразі, відповідно до приписів ч. 1 ст. 14 ГПК України збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків встановлених цим Кодексом. Частиною 4 статті 74 ГПК України також встановлено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Водночас, статтею 75 ГПК України визначені підстави звільнення учасників справи від доказування, зокрема частиною 6 цієї статті визначено, що обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як встановлено судом, позивачем не подано суду, а матеріали справи не містять обвинувального вироку суду в кримінальному провадженні або постанови суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, які б були обов`язковими для господарського суду у даній справі, зокрема в питанні, чи мали місце певні дії (бездіяльність) ОСОБА_1 Вацлава Петровича (співзасновника ТОВ "НАФТОГАЗ-АЛЬЯНС", якому належить 50% Статутного фонду) під час проведення Загальних зборів учасників ТОВ "НАФТОГАЗ-АЛЬЯНС" від 10.06.2013 та прийняття такими зборами рішення, оформленого Протоколом № 10.1/06-2013 від 10.06.2013, та чи вчинені такі дії (бездіяльність) цією особою.

Таким чином, наявна в матеріалах копія Клопотання прокурора у кримінальному провадженні № 0004186 не приймається судом у якості належного та допустимого доказу у розумінні статей 76, 77 ГПК України на підтвердження доводів позивача про те, що ОСОБА_1 не був присутнім на загальних зборах учасників ТОВ "НАФТОГАЗ-АЛЬЯНС" від 10.06.2013, не брав участі в обговоренні питань щодо отримання кредиту у ПАТ "ПРОМІНВЕСТБАНК" та не підписував Протокол від 10.06.2013.

Жодні інші належні та допустимі докази на підтвердження доводів позивача про те, що ОСОБА_1 не був присутнім на загальних зборах учасників ТОВ "НАФТОГАЗ-АЛЬЯНС" від 10.06.2013, не брав участі в обговоренні питань щодо отримання кредиту у ПАТ "ПРОМІНВЕСТБАНК" та не підписував Протокол від 10.06.2013, позивачем суду не подано, а матеріали справи таких доказів не містять.

Наразі, як встановлено судом, станом на час розгляду даної справи по суті рішення Загальних зборів учасників ТОВ "НАФТОГАЗ-АЛЬЯНС", оформлене Протоколом від 10.06.2013, є чинним, докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

Крім того, судом враховано наступне.

Спірний Кредитний договір з боку ТОВ "НАФТОГАЗ-АЛЬЯНС" було підписано Заступником директора з фінансово-економічних питань ТОВ "НАФТОГАЗ-АЛЬЯНС" Білінгіо О.Г., який діяв на підставі довіреності від 11.06.2013.

Юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю. При цьому особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Правочини юридична особа також вчиняє через свої органи, що з огляду на приписи ст. 237 ЦК України утворює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі вступаючи в правовідносини з третіми особами.

З системного аналізу норм ст. 99, 145 Цивільного кодексу України, ст. 89 Господарського кодексу України, ст. 58, 59, 62, 63 Закону України "Про господарські товариства" в редакціях, чинних на час укладення спірного Договору, слідує, що виконавчий орган товариства вирішує всі питання, пов`язані з управлінням поточною діяльністю товариства, крім питань, що є компетенцією загальних зборів учасників товариства або іншого його органу. Здійснюючи управлінську діяльність, виконавчий орган реалізує колективну волю учасників товариства, які є носіями корпоративних прав.

З огляду на вищезазначене, дефекти в компетенції, обсязі повноважень виконавчого органу товариства, коли цей орган вступає в правовідносини із третіми особами, можуть залежати від дефектів реалізації учасниками товариства корпоративних прав. У такому випадку дефекту волі товариства, обмеження повноважень його виконавчого органу можуть перебувати поза межами розумного контролю з боку третьої особи, не викликаючи в третьої особи обґрунтованих сумнівів у правомірності дій виконавчого органу товариства.

Отже, на захист прав третіх осіб, які вступають у правовідносини з юридичними особами, в тому числі й укладають з юридичними особами договори різних видів, частиною третьою ст. 92 ЦК України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. Разом з цим, абз. 2 частини 3 статті 92 ЦК України встановлено, що у відносинах з третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

При цьому ч. 4 ст. 92 ЦК України передбачено, що якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов`язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі.

Таким чином, закон вимагає, щоб виконавчий орган товариства діяв добросовісно і розумно, керуючись інтересами товариства, а не власними. За порушення цієї вимоги на виконавчий орган може бути покладений обов`язок відшкодувати завдані товариству збитки.

Однак закон враховує, що питання щодо визначення обсягу повноважень виконавчого органу товариства та добросовісність його дій відноситься до внутрішніх взаємовідносин юридичної особи та її органу, тому сам лише факт учинення виконавчим органом товариства протиправних, недобросовісних дій, перевищення ним своїх повноважень не може слугувати єдиною підставою для визнання недійсними договорів, укладених цим органом від імені юридичної особи з третіми особами.

Таким чином, частина 3 ст. 92 ЦК України містить виняток із загального правила щодо визначення правових наслідків вчинення правочину представником з перевищенням повноважень (статті 203, 241 ЦК України). Для третьої особи, яка уклала з юридичною особою договір, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи, в тому числі й повноважень виконавчого органу товариства, загалом не мають юридичної сили, хоча б відповідні обмеження й існували на момент укладення договору.

Разом з тим, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо саме вона, ця третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема, достеменно знала про відсутність у виконавчого органу товариства необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це. Тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці третьої особи несе юридична особа.

Позивач у позовній заяві зазначив, що в період з 10.06.2013 по 18.06.2013 представник ТОВ "НАФТОГАЗ-АЛЬЯНС" Белінгіо О.Г. звернувся до посадових осіб Банку з пакетом документів про отримання кредитних коштів на суму 7 500 000 доларів США 00 центів, серед яких, зокрема, був Протокол від 10.06.2013, який містив рішення Загальних зборах учасників ТОВ "НАФТОГАЗ-АЛЬЯНС", зокрема, отримати кредит в Банку на відповідних умовах та уповноважити ОСОБА_3 , директора ТОВ "НАФТОГАЗ-АЛЬЯНС", або заступника директора з фінансово-економічних питань Белінгіо Олександра Генріховича, які мають право діяти окремо один від одного на підписання (укладення) від імені ТОВ "НАФТОГАЗ-АЛЬЯНС" кредитного договору на визначених цим протоколом умовах. Посадовими особами Банку розглянуто та задоволено наданий пакет документів щодо отримання кредиту на суму 7 500 000 доларів США 00 центів, що забезпечений заставою. Відповідно до виписки ТОВ "НАФТОГАЗ-АЛЬЯНС" по рахунку № 8471 від 18.06.2013 зазначена сума перерахована Банком на кредитний рахунок ТОВ "НАФТОГАЗ-АЛЬЯНС".

При цьому позивач не зазначив, а матеріали справи не містять жодних доказів того, що відповідач, як контрагент юридичної особи позивача за Кредитним договором, укладаючи цей договір, діяв недобросовісно або нерозумно.

Судом також враховано, що відповідно до статті 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання (ч. 1). Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину (ч. 2).

З аналізу змісту частини першої статті 241 ЦК України випливає, що законодавець не ставить схвалення правочину в обов`язкову залежність від наявності рішень окремих органів управління товариства, оскільки підтвердженням такого схвалення закон визначає вчинені на його виконання дії особи, в інтересах якої його було укладено. Такі дії повинні свідчити про прийняття правочину до виконання.

Наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Відповідний висновок містять постанови Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/1163/17, від 25.04.2018 у справі № 910/9915/17, від 10.04.2018 у справі № 910/11079/17.

При цьому в постанові Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/1163/17 зазначено, що схвалення може відбутися також і в формі мовчазної згоди, і у вигляді певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину (наприклад, передача транспортних засобів, зняття їх з обліку із наданням усіх необхідних документів та прийняття часткової або повної оплати за спірними договорами).

Враховуючи наведене, судом при розгляді даної справи з`ясовано, чи було в подальшому схвалено оспорюваний Кредитний договір особою, від імені якої його вчинено.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.08.2019 у справі № 910/22873/17 за позовом Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз-Альянс" про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 20-1845/2-1 від 18.06.2013, встановлено, зокрема, такі обставини:

- 18.06.2013 між Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (далі також - банк, кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз-Альянс" (далі також - позичальник) укладено Кредитний договір № 20/1845/2-1;

- як свідчать наявні в матеріалах справи фактичні дані, позивач належним чином виконав зобов`язання, передбачені кредитним договором, з урахуванням договорів про внесення змін, в частині надання відповідачу кредитних коштів, що не спростовано відповідачем під час розгляду справи;

- платіжне доручення № 5443677 від 18.06.2013 та довідки-розрахунки, виписки з рахунків відповідача (додаються) є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, є підтвердженням виконаних за день операцій, та є належним доказом підтвердження видачі кредиту. Додатковим підтвердженням отримання відповідачем кредиту, підтвердженням згоди/досягнення домовленості з усіх умов Кредиту, розумінням відповідачем умов щодо порядку, строків, сум, виконання/оплати Кредиту є періодичні сплати тіла, відсотків, прострочених відсотків (підтверджено розрахунками позивача та контр-розрахунками відповідача);

- враховуючи, що факт виконання позивачем своїх зобов`язань за Кредитним договором та факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині повернення кредиту та сплати нарахованих процентів підтверджений належними та допустимими доказами у справі та не спростований відповідачем, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості по кредиту в сумі 5 767 600, 00 дол. США, заборгованості по процентам в сумі 408 380, 75 дол. США.

Наведені обставини, встановлені рішенням Господарського суду міста Києва від 09.08.2019 у справі № 910/22873/17, свідчать про факт укладення сторонами Кредитного договору, який містить умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та про те, що позивач у подальшому схвалив цей Кредитний договір.

Рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/22873/17 залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.02.2020, відтак набрало законної сили 05.02.2020.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, в силу приписів ч. 4 ст. 75 ГПК України рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2019 у справі № 910/22873/17, яке набрало законної сили 05.02.2020, має преюдиційне значення для даної справи № 910/1321/20, у якій беруть участь ті самі особи, стосовно яких встановлено ці обставини. Відтак, не потребують доказуванню при розгляді даної справи встановлені у вказаному судовому рішенні обставини щодо подальшого схвалення позивачем оспорюваного Кредитного договору.

В свою чергу, встановлене судом подальше схвалення оспорюваного Кредитного договору унеможливлює визнання такого правочину недійсним (ст. 241 ЦК України).

Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що позивачем не доведено порушення його прав з боку відповідача з огляду на укладений сторонами оскаржуваний правочин.

Таким чином, позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами, що Кредитний договір укладено за відсутністю волевиявлення ТОВ "НАФТОГАЗ-АЛЬЯНС" на укладення Кредитного договору та, у зв`язку з цим, наявності підстав для визнання цього договору недійсним на підставі ч. 3 ст. 203, ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України.

Щодо застосування позовної давності.

Відповідач у відзиві на позовну заяву заявив про сплив позовної давності щодо позовних вимог про визнання недійсним Кредитного договору № 20-1845/2-1 від 18.06.2013, враховуючи, що учасникам ТОВ "НАФТОГАЗ-АЛЬЯНС" ОСОБА_3 та ОСОБА_1 належним чином було відомо про укладення Кредитного договору з дня його укладення, що підтверджено частковим його виконанням та кореспондується й узгоджується із правами та обов`язками учасників товариства, визначеними ст. 5 Статуту ТОВ "НАФТОГАЗ-АЛЬЯНС" та ст. 10. 11 Закону України "Про господарські товариства" (в редакції чинній на момент укладення Кредитного договору).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (стаття 267 ЦК України).

Визначення початку відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Відповідно до частини 1 цієї статті, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Враховуючи те, що судом не встановлено наявності порушеного права позивача, за захистом якого він звернувся до суду, то суд відмовляє у позові повністю з підстав його необґрунтованості.

Отже, проаналізувавши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання недійсним Кредитного договору № 20-1845/2-1 від 18.06.2013, укладеного між ТОВ "НАФТОГАЗ-АЛЬЯНС" та ПАТ "ПРОМІНВЕСТБАНК", а тому у задоволенні позову належить відмовити повністю.

Стосовно розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Позивач у позовній заяві зазначив, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, складає 2102,00 грн витрат на сплату судового збору.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що станом на момент його подачі не може вказати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на відмову у задоволенні позовних вимог, судовий збір в розмірі 2102,00 грн покладається на позивача в повному обсязі.

Керуючись ст. 4, 13, 20, 73-80, 86, 123, 124, 129, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням пункту 4 Розділу X "Прикінцеві положення", підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повне рішення складено 24.06.2020.

Суддя О.В. Гумега