ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
"17" червня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/289/20

Господарський суд Одеської області у складі судді Погребна К.Ф.

при секретарі судового засідання Арзуманян В.А.

розглянувши справу №916/289/20

за позовом: Державного підприємства Одеський морський торговельний порт (65026, м. Одеса, пл. Митна, 1, )

до відповідача Військової частини НОМЕР_1 (65026, м. Одеса, віл. Приморська, 26, код ЄДРПОУ НОМЕР_2 )

про стягнення 253 432,78грн.,

Представники:

від позивача - Сидоров О.В., довіреність № 23-9/6, дата видачі : 02.01.20;

від відповідача - Олійник Д.М., довіреність № 475/4/161, дата видачі : 17.01.20;

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство Одеський морський торговельний порт звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення 253 432,78грн..

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо оплати вартості отриманих послуг.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 10.02.2020р. провадження по справі №916/289/20 було відкрито. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 10.03.2020р. підготовче провадження було закрито, розгляд справи призначено по суті в судовому засіданні.

06.03.2020р. за вх.№5998/20 до суду від відповідача надійшов відзив на позов, згідно відповідач позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими, безпідставними в зв`язку з чим в задоволені позову просить суд відмовити повністю.

Судом після повернення з нарадчої кімнати, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.
Як вказує позивач, відповідно до гарантійних листів №54/365/138 від 25.09.2018р. та№54/365/166 від 04.12.2018р. у період з 04.12.2018р. по 22.12.2018р. на підставі заявок Військової частини НОМЕР_1 за №54/365/163 від 03.12.2018р., 54/365/164 від 03.12.2018р., 54/365/167 від 05.12.2018р., 54/365/169 від 12.12.2018р. та 54/365/170 від 12.12.2018р. буксирами Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» «Бугаз», «Пурга», «Сфінкс» були виконані швартовні роботи на загальну суму (у т.ч. ПДВ 20%) 253 432,78 грн.

28.12.2019р. ДП «Одеський порт» на адресу ВЧ НОМЕР_1 було направлено лист- вимогу №20/7-1056/2463 з проханням сплатити на рахунок ДП «Одеський порт» грошові кошти за виконані швартовні роботи буксирами «Бугаз», «Пурга», «Сфінкс» на загальну суму (у т.ч. ПДВ 20%) 253 432,78 грн.

Також, як зазначає відповідач, разом з вказаною вимогою для підписання направлено два оригінали Актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) №730593/1, №730593/2, 730593/3 від 04.12.2018р.; №730593/4 від 06.12.2018р.; №730593/5, №730593/6 від 13.12.2018р.; №730593/7 від 14.12.2018р.; №730593/8 від 22.12.2018р.

16.01.2020р. на адресу ДП «Одеський порт» від відповідача надійшла відповідь №475/4/99 на лист-вимогу №20/7-1056/2463 від 28.12.2019р. в якій зазначено, що між ДП «Одеський порт» та ВЧ НОМЕР_1 не було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору, у тому числі, щодо ціни та строку дії договору, у зв`язку з чим договір є неукладеним, тому Відповідач виключає виплату відповідних коштів.

Відповідно до п. 7.1. чинної редакції Статуту Одеського порту управління Портом здійснює директор Порту.

Відповідно до п. 8.1. чинної редакції Статуту Одеського порту директор Одеського порту в межах своєї компетенції видає накази, розпорядження, інструкції і дає вказівки, обов`язкові до виконання всіх працівників відокремлених та структурних підрозділів Одеського порту.

За посиланнями позивача, згідно до Наказу в.о. директора ДП «Одеський порт» № 476 від 21.08.2017 р. «Про встановлення тарифів на одну судно-годину роботи буксирів» з 21.08.2017р. при виконанні робіт буксирами Одеського порту було встановлено такі тарифи (без ПДВ): м/б «Сфінкс»: 9 814грн/година, м/б «Бугаз»: 11 480,14 грн./година м/б «Пурга»: 7 520,00 грн./година

Отже за розрахунком позивача, ним були виконані роботи: 1. м/б «Сфінкс»: 9 годин 30 хвилин (або 9,5 год.) х 9 814,00 грн./година = 93 233,00 грн. 2. м/б «Бугаз»: 7 годин 00 хвилин (або 7 год.) х 11 480,14 грн./година = 80 360,98 грн. 3. м/б «Пурга»: 5 годин 00 хвилин (або 5 год.) х 7 520,00 грн./година = 37 600,00 грн. Всього (1.+2.+3.): 211 193,98 грн. + ПДВ 20%: 42 238,80 грн. Всього до оплати (у т. ч. ПДВ 20%): 253 432,78 грн.

Як вказує позивач, факт здійснення Одеським портом швартовних робіт для ВЧ НОМЕР_1 підтверджується, зокрема, наряд-завданнями №1 від 04.12.2018р., №2 від 04.12.2018р., №3 від 13.12.2018р., №4 від 13.12.2018р., №5 від 14.12.2018р., №8 від 22.12.2018р., №5 від 04.12.2018р., №6 від 04.12.2018р., №8 від 04.12.2018р., №10 від 04.12.2018р., №16 від 06.12.2018р., №8 від 04.12.2018р., №9 від 04.12.2018р., №10 від 04.12.2018р., №12 від 04.12.2018р., №20 від 06.12.2018р., №36 від 13.12.2018р., №37 від 13.12.2018р., №40 від 14.12.2018р., №51 від 22.12.2018р. Портофлоту ДП «Одеський порт» та витягами з Суднових журналів буксирів «Сфінкс», «Пурга», «Бугаз» Одеського порту.

Отже, посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати наданих послуг, Державне підприємстве Одеський морський торговельний порт звернулось з відповідним позовом до суду, за захистом свого порушеного права.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:
Дійсно, згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Отже, підставою звернення до суду є наявність порушеного особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України визначено, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. При цьому, в силу ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Статтею 207 ЦК України визначено вимоги до письмової форми правочину. Так, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони

В силу ч. 1 ст. 208 Цивільного кодексу України, для правочинів (за змістом ч. 2 ст. 202 Цивільного кодексу України, договір між двома особами є двостороннім правочином) між юридичними особами встановлена письмова форма. Разом з тим, згідно ст. 218 Цивільного кодексу України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсності, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 2 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч.1 ст.173 господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у томі числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних вимогах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Положеннями ст. 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Як встановлено судом, відповідно до гарантійних листів №54/365/138 від 25.09.2018р. та№54/365/166 від 04.12.2018р. у період з 04.12.2018р. по 22.12.2018р. на підставі заявок Військової частини НОМЕР_1 за №54/365/163 від 03.12.2018р., 54/365/164 від 03.12.2018р., 54/365/167 від 05.12.2018р., 54/365/169 від 12.12.2018р. та 54/365/170 від 12.12.2018р. позивач буксирами Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» «Бугаз», «Пурга», «Сфінкс» виконав швартовні роботи на загальну суму 253 432,78 грн. (у т.ч. ПДВ 20%)

Факт надання позивачем відповідачу послуг підтверджується, зокрема, наряд-завданнями №1 від 04.12.2018р., №2 від 04.12.2018р., №3 від 13.12.2018р., №4 від 13.12.2018р., №5 від 14.12.2018р., №8 від 22.12.2018р., №5 від 04.12.2018р., №6 від 04.12.2018р., №8 від 04.12.2018р., №10 від 04.12.2018р., №16 від 06.12.2018р., №8 від 04.12.2018р., №9 від 04.12.2018р., №10 від 04.12.2018р., №12 від 04.12.2018р., №20 від 06.12.2018р., №36 від 13.12.2018р., №37 від 13.12.2018р., №40 від 14.12.2018р., №51 від 22.12.2018р. Портофлоту ДП «Одеський порт» та витягами з Суднових журналів буксирів «Сфінкс», «Пурга», «Бугаз» Одеського порту.

Крім факт, отримання від позивача відповідним послуг відповідачем не заперечується.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що 28.12.2019р. ДП «Одеський порт» на адресу ВЧ НОМЕР_1 було направлено лист- вимогу №20/7-1056/2463 з проханням сплатити на рахунок ДП «Одеський порт» грошові кошти за виконані швартовні роботи буксирами «Бугаз», «Пурга», «Сфінкс» на загальну суму 253 432,78 грн. (у т.ч. ПДВ 20%) та оригінали Актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) №730593/1, №730593/2, 730593/3 від 04.12.2018р.; №730593/4 від 06.12.2018р.; №730593/5, №730593/6 від 13.12.2018р.; №730593/7 від 14.12.2018р.; №730593/8 від 22.12.2018р.

16.01.2020р. на адресу ДП «Одеський порт» від відповідача надійшла відповідь №475/4/99 на лист-вимогу №20/7-1056/2463 від 28.12.2019р. в якій зазначено, що між ДП «Одеський порт» та ВЧ НОМЕР_1 не було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору, у тому числі, щодо ціни та строку дії договору, у зв`язку з чим договір є неукладеним, тому Відповідач виключає виплату відповідних коштів.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що позовні вимоги Державного підприємство Одеський морський торговельний порт є обґрунтовані, підтверджуються належними та допустимими докази, та підлягають задоволенню в повному обсязі в сумі 253 432,78грн. ( у т.ч. ПДВ 20%)

Заперечення відповідача до уваги судом не приймаються, оскільки спростовуються обставинами встановленими судом під час розгляду справи та викладеними по тексту рішення вище.

При цьому суд зазначає, що відповідач в судовому засідання підтвердив та не заперечував факт отримання від позивача вищезазначених послуг. Посилання відповідача на відсутність укладеного між сторонами договору, з урахування визнання відповідачем факту отримання послуг, на думку суд, є намаганням відповідач ухились від виконання свого обов`язку щодо оплати їх вартості.

Посилання відповідача на той факт, що позивачем були надані інші буксири ніж ті які були зазначені в заявках та які є дорожчими, суд оцінює критично оскільки, по перше відповідач мав права відмовити від наданих буксирів, та по -друге надані буксири згідно Наказу в.о. директора ДП «Одеський порт» № 476 від 21.08.2017 р. «Про встановлення тарифів на одну судно-годину роботи буксирів» є рівноцінними.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст.79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Інші посилання відповдіача не спростовують висновків, до яких дійшов суд.

При цьому, суд звертає увагу сторін на те, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (ЄСПЧ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів… мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. І хоча п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суду обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Саме такі висновки викладені у рішенні ЕСПЧ від 10.02.2010р.у справі "Серявін та інші проти України"

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що позовні вимоги Державного підприємства Одеський морський торговельний порт є обґрунтовані, підтверджуються належними та допустимими докази, в зв`язку з чим підлягають задоволенню.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача, відповідно до приписів ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -
ВИРІШИВ:

1. Позов Державного підприємства Одеський морський торговельний порт (65026, м. Одеса, пл. Митна, 1, ) до Військової частини НОМЕР_1 (65026, м. Одеса, віл. Приморська, 26, код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) задовольнити повністю.

2. Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (65026, м. Одеса, віл. Приморська, 26, код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь Державного підприємства Одеський морський торговельний порт (65026, м. Одеса, пл. Митна, 1, ) заборгованість за надані послуги по виконанню швартовних робіт у період з 04.12.2018р. по 22.12.2018р. в сумі 253 432 (двісті п`ятдесят три тисячі чотириста тридцять дві)грн. 78коп. (у т.ч. ПДВ 20%) та судовий збір в розмірі 3 801 (три тисячі вісімсот одна)грн. 49коп.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно п.4 розділу Х ,,Прикінцеві положення чинного ГПК України строки щодо апеляційного оскарження продовжуються на час дії карантину, введеного для запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Повний текст складено 24 червня 2020 р.

Суддя К.Ф. Погребна