ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2020 р. Справа№ 50/155 (910/16710/19)

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сотнікова С.В.

суддів: Остапенка О.М.

Отрюха Б.В.

за участю секретаря судового засідання Титарєвої Г.І.,

представників:

від позивача - Бакуліна О.Ю.,

від відповідача (боржника) - Волощенко В.П.,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сучасний дім 1"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 13.04.2020 (колегія суддів: Мандичев Д.В. (головуючий), Івченко А.М., Ягічева Н.І.)

у справі № 50/155 (910/16710/19)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сучасний дім 1"

до Державного підприємства "Завод "Генератор"

про стягнення 31817,39 грн

в межах справи №50/155

за заявою Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"

до Державного підприємства "Завод "Генератор" (ідентифікаційний код 14312453)

про банкрутство,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа про банкрутство Державного підприємства "Завод "Генератор", провадження у якій порушено ухвалою від 21.07.2008.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 19.12.2019 справу №50/155 передано на розгляд до Господарського суду міста Києва на стадію розпорядження майном боржника.

У листопаді 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Сучасний дім 1" (далі - позивач) звернулось в Господарський суд міста Києва з позовом до Державного підприємства "Завод "Генератор" (далі - відповідач, боржник) про стягнення 31817,39 грн заборгованості, що виникла на підставі договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 05.08.2009.

Позов обґрунтований тим, що відповідач є власником трьох квартир у багатоквартирному будинку, втім в порушення взятих на себе зобов`язань за договором про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 05.08.2009 не оплачує надані комунальні послуги, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за період з травня 2018 року по квітень 2019 року в сумі 32786,09 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.12.2019 відкрито провадження у справі № 910/16710/19 за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.01.2020 постановлено передати матеріали справи №910/16710/19 для розгляду в межах справи №50/155 про банкрутство Державного підприємства "Завод "Генератор".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.01.2020 прийнято справу №910/16710/19 до розгляду в межах справи №50/155.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.04.2020 у справі №50/155 (910/16710/19) у задоволенні позову відмовлено повністю, судові витрати покладено на позивача.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту надання ним відповідачеві послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у період з 01 травня 2018 по 31.10.2019 у розмірі 28908,91 грн, як і не надано доказів на підтвердження факту направлення ним на адресу відповідача рахунків для оплати таких послуг, що свідчить про необґрунтованість заявлених вимог.

При цьому відхилені доводи позивача про те, що протягом дії Договору були відсутні претензії з боку відповідача щодо розміру оплати житлово-комунальних послуг, що підтверджує їх надання позивачем, з огляду на те, що саме позивач повинен довести обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог та які підтверджують факт порушення/невизнання його права відповідачем, у тому числі і у даній категорії спорів.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 13.04.2020, задовольнити позов в повному обсязі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.05.2020 відкрито апеляційне провадження у справі № 50/155(910/16710/19), розгляд справи призначено на 16.06.2020.

Станом на 20 травня 2020 року боржник у справі № 50/155 перебував в судовій процедурі розпорядження майном боржника.

За доводами апеляційної скарги,суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Так, суд першої інстанції не врахував норми ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", ст. 7 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", за якими на власника покладений обов`язок своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги. Також, суд першої інстанції безпідставно вказав на відсутність підписаних сторонами актів приймання-передачі наданих послуг, оскільки складання таких актів не передбачено укладеним між сторонами договором. На думку позивача, суд першої інстанції припустився порушення вимог ч. 1 ст. 86 ГПК України щодо оцінки доказів на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів та ч. 5 ст. 236 ГПК України стосовно ухвалення рішення на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідач подав відзив, в якому заперечив доводи та вимоги апеляційної скарги, зазначивши, що позивач не подав докази на підтвердження надання відповідачеві послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у період з травня 2018 року по жовтень 2019 року, як і надав докази щодо направлення рахунків для оплати таких послуг, що свідчить про необґрунтованість заявлених вимог. На переконання відповідача, сторонами не погоджений тариф на послуги, нарахування здійснено позивачем не по кількості осіб, що проживають у квартирах, рахунки на оплату послуг не надавались, тобто позивач не виконує умови договору від 05.08.2009, на який він посилається в апеляційній скарзі.

Колегія суддів, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, вважає, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, розпорядженням Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації № 1257 від 29 грудня 2008 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Сучасний дім-1" визначено виконавцем послуг з обслуговування та експлуатації будинку №10 літера "А" по вул. Макіївській у м. Києві.

Відповідач є власником квартир №№ 6, 41, 55 будинку №10 літера "А" по вул. Макіївській у м. Києві, що підтверджується свідоцтвами про право власності від 15.04.2009.

05.08.2009 між позивачем (виконавець) та відповідачем (споживач) було укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (надалі - Договір).

Предметом цього Договору є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (надалі - послуги) у житловому будинку № 10а, квартири №№ 6, 41, 55 згідно свідоцтва право власності по вул. Макіївській у м. Києві, а споживачем - забезпечення своєчасної оплати таких послуг за встановленим тарифом у строк та на умовах, що передбачені цим договором (пункт 1 Договору),

Відповідно до пункту 3 Договору розмір щомісячної плати за надані послуги на дату укладення цього Договору визначається згідно рахунків. У разі зміни тарифів по витратам на утримання будинку та тарифів на комунальні послуги згідно розпоряджень та постанов "споживач" зобов`язаний сплачувати відповідні суми у повному розмірі з дня затвердження тарифів без змін інших умов Договору.

Згідно з п. 5, 6 Договору, розрахунковим періодом є календарний місяць. У разі застосування щомісячної системи оплати послуг платежі вносяться не пізніше ніж до 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим. Послуги оплачуються в готівковій або безготівковій формі.

Відповідно до пп. 1, 3, 5 п. 10 Договору споживач має право на: своєчасне отримання послуг належної якості згідно із законодавством; зменшення розміру плати за надані послуги у разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості у визначеному законодавством порядку; своєчасне отримання від виконавця інформації про перелік послуг, структуру тарифу, загальну суму місячного платежу, норми споживання, режим надання послуг, їх споживчі властивості тощо.

За пунктом 11 Договору споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлений цим договором строк.

У разі порушення виконавцем умов цього договору споживачем та представником виконавця складається акт-претензія із зазначенням у ньому строків, виду порушення, кількісних і якісних показників послуг тощо. Представник виконавця повинен з`явитися за викликом споживача для підписання акта-претензії не пізніше ніж протягом двох робочих днів. У разі неприбуття представника виконавця у визначений цим договором строк або необґрунтованої відмови від підписання акт-претензія вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два інших споживачі (пункт 16 Договору).

Згідно з пунктом 20 Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє календарний рік. У разі коли за місяць до закінчення дії цього договору однією із сторін не заявлено у письмовій формі про розірвання договору або необхідність його перегляду, цей договір вважається щороку продовженим.

Докази припинення або розірвання договору в установленому договором або законом порядку матеріали справи не містять.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З огляду на правову природу укладеного між сторонами договору про надання послуг, який у розумінні статей 11, 509 Цивільного кодексу України є належною підставою для виникнення у його сторін кореспондуючих прав і обов`язків, а спірні правовідносини регламентуються положеннями глави 63 Цивільного кодексу України та нормами спеціального законодавства - Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року № 1875-IV, який був чинний у спірний період.

Згідно зі статтею 177 Цивільного кодексу України послуга є самостійним об`єктом цивільних прав.

Визнання послуги об`єктом цивільних прав (цивільних правовідносин) зумовлює наявність договірних зобов`язань, предметом виконання яких є здійснення виконавцем певної дії, обумовленої договором, нематеріальний результат якої споживається замовником у процесі її надання.

Згідно зі статтею 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно зі ст. 322 Цивільного кодексу України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 Цивільного кодексу України власникам квартир та нежитлових приміщень у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території.

Статтею 360 Цивільного кодексу України встановлено, що співвласник, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

За визначенням ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил;

виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору;

споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу;

утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач має право: одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг; одержувати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо; на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством; на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;

Частиною 3 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що споживач зобов`язаний, зокрема, укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Частиною 2 статті 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що виконавець зобов`язаний, зокрема, забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Згідно з ч. 1 ст. 29 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" договір на надання житлово-комунальних послуг (крім послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою.

Частинами 1, 4 статті 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою.

Як вбачається з розрахунку позивача, протягом періоду з травня 2018 року по квітень 2019 року позивач як виконавець надавав відповідачу як споживачу послуги з утримання будинку і прибудинкових територій, які передбачені Договором.

В порушення взятих на себе зобов`язань за Договором відповідач неналежно виконував своє зобов`язання з оплати наданих послуг, у зв`язку з чим виникла заборгованість:

- по квартирі №6 будинку №10 літера "А" по вул. Макіївській у м. Києві в сумі 11646,42грн;

- по квартирі №41 будинку №10 літера "А" по вул. Макіївській у м. Києві в сумі 10670,03грн;

- по квартирі №55 будинку №10 літера "А" по вул. Макіївській у м. Києві в сумі 10469,64 грн.

Відповідач отримані послуги оплатив частково в загальній сумі 3877,18 грн, що підтверджується виписками з банківського рахунку позивача.

Отже, заборгованість відповідача за спірний період за отримані житлово-комунальні послуги складає:

- 9496,83 грн по квартирі №6;

- 9 809,26 грн по квартирі №41;

- 9 602,82 грн по квартирі №55.

Докази на підтвердження оплати отриманих послуг відповідач ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції не надав, пославшись на не доведення позивачем факту надання житлово-комунальних послуг.

Колегія суддів відхиляє такі доводи відповідача з огляду на те, що як умовами договору та і зазначеними нормами законодавства саме на споживача покладений обов`язок щомісячно сплачувати житло-комунальні послуги, в даному випадку, послуги з утримання будинку та прибудинкової території. При цьому, за умовами пункту 16 Договору та в разі порушення прав споживача узгоджених сторонами в Договорі та частиною 1 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", саме на споживача покладений обов`язок з доведення неотримання ним комунальної послуги шляхом відповідної фіксації у акті-претензії.

Суд першої інстанції наведені обставини та умови договору не з`ясував та не застосував до спірних правовідносин норми спеціального законодавства, які регулюють надання та оплату житлово-комунальних послуг, що призвело до помилкового висновку про покладення обов`язку доведення факту надання послуги на позивача та не з`ясування фактичних обставин із дослідженням доказів на підтвердження оплати зі сторони відповідача як споживача житлово-комунальних послуг.

Позаяк, відповідач не надав докази на підтвердження звернення до позивача як виконавця за Договором з приводу ненадання або неналежного надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території, складання акту-претензії, який би підтверджував неналежне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором.

Разом з тим, за ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За приписами статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктами п. 5, 6 Договору узгоджено, що розрахунковим періодом є календарний місяць. У разі застосування щомісячної системи оплати послуг платежі вносяться не пізніше ніж до 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим. Послуги оплачуються в готівковій або безготівковій формі.

Тобто, положеннями договору визначено порядок та строк оплати наданих виконавцем послуг - щомісячно до 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим.

При цьому, надсилання рахунків та складання будь-яких актів наданих послуг як підстава для настання строку для оплати умовами договору не визначена. Не встановлюють такого обов`язку виконавця і норми Закону України "Про житлово-комунальні послуги" в редакції, чинній у спірний період.

Суд першої інстанції наведеного не з`ясував, неправильно застосував норми матеріального права, безпідставно зазначивши про обов`язок сторін скласти акти виконаних робіт та про обов`язок позивача надіслати відповідачеві рахунок на оплату.

Оскільки відповідач не надав докази оплати наданих житлово-комунальних послуг, строк оплати визначений щомісячно до 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим, то апеляційний суд доходить висновку про прострочення виконання зобов`язань за Договором, а відповідно і про наявність підстав для стягнення визначеної позивачем заборгованості за надані послуги, а також нараховані на неї інфляційній втрати та 3% річних відповідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Позивач надав розрахунок інфляційних та 3% річних, відповідно до змісту якого позивачем нараховані:

інфляційні за період з 01.05.2018 року по 31.10.2019 року у розмірі 676,46 грн та 3% річних за період з 01.06.2018 року по 31.10.2019 року в сумі 268,17 грн по квартирі № 55;

інфляційні за період з 01.05.2018 року по 31.10.2019 року у розмірі 724,60 грн та 3% річних за період з 01.06.2018 року по 31.10.2019 року в сумі 279,09 грн по квартирі № 6;

інфляційні за період з 01.05.2018 року по 31.10.2019 року у розмірі 687,38 грн та 3% річних за період з 01.06.2018 року по 31.10.2019 року в сумі 272,80 грн по квартирі № 41

Перевіривши розрахунок позивача, колегія суддів погоджується з ним та вважає його арифметично вірним та таким, що відповідає положенням чинного законодавства.

Частиною 3 статті 13 та частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно з частиною 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

У відповідності до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України,судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Оскільки відповідач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності боргу перед позивачем, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими, доведеними належним чином та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Місцевий господарський суд, розглянувши по суті заявлений позов в межах справи про банкрутство боржника ухвалив помилкове рішення про відмову в задоволенні позову з підстав недоведеності позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною 2 ст. 277 ГПК України встановлено, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Враховуючи, що у справі про банкрутство за результатами розгляду майнового спору до боржника має бути постановлена ухвала, на відміну від рішення в позовному провадженні, колегія суддів дійшла висновку про зміну рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2019 в частині назви судового рішення.

Враховуючи зазначене, колегія суддів доходить висновку про скасування оскаржуваного рішення від 13.04.2020, апеляційна скарга - задоволенню, належить прийняти у нове рішення про задоволення позову.

Судові витрати за розгляд справи належить покласти на відповідача відповідно до ст. 129 ГПК України, оскільки апеляційна скарга та позов підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 129, 269, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 277, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сучасний дім 1" задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.04.2020 у справі № 50/155(910/16710/19) скасувати.

3. Прийняти нове рішення.

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства завод "Генератор" (місцезнаходження: 04080, м. Київ, вул. Новокостянтинівська, 18; ідентифікаційний код 14312453) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сучасний дім 1" (місцезнаходження: 04210, м. Київ, вул. Тимошенка, 29-Б; ідентифікаційний код 32772220; поштова адреса: 04207, м. Київ, вул. Тимошенка, 21, корп. 4, кв. 4) 28908 (двадцять вісім тисяч дев`ятсот вісім) грн 91 коп. заборгованості за договором про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 05.08.2009, 2088 (дві тисячі вісімдесят вісім) грн 44 коп. інфляційних нарахувань, 820 (вісімсот двадцять) грн 04 коп. три проценти річних.

4. Стягнути з Державного підприємства завод "Генератор" (місцезнаходження: 04080, м. Київ, вул. Новоконстянівська, 18; ідентифікаційний код 14312453) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сучасний дім 1" (місцезнаходження: 04210, м. Київ, вул. Тимошенка, 29-Б; ідентифікаційний код 32772220; поштова адреса: 04207, м. Київ, вул. Тимошенка, 21, корп. 4, кв. 4) 4802 (чотири тисячі вісімсот дві) грн 50 коп. судових витрат.

5. Видачу відповідних наказів доручити Господарському суду міста Києва.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у строки, встановлені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 18.06.2020.

Головуючий суддя С.В. Сотніков

Судді О.М. Остапенко

Б.В. Отрюх