ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
УХВАЛА

"22" червня 2020 р.Справа № 922/772/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

при секретарі судового засідання - Казмерчук Т.М.

за участю представників учасників судового процесу:

прокурора: Горгуль Н.В., посвідчення від 29 жовтня 2015 року

позивача: не з`явився

першого відповідача: Біловус Р.В., ордер серія АХ № 1014382 від 04.05.2020 р.

другого відповідача: не з`явився

третього відповідача: не з`явився

в межах підготовчого провадження, розглянувши питання повернення позовної заяви (вх. № 9061 від 14 квітня 2020 року) та зупинення провадження у справі (вх. № 9063 від 14 квітня 2020 року) за заявами першого відповідача у справі

за позовом Керівника Дергачівської місцевої прокуратури, м. Дергачі, в інтересах держави в особі Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області (об`єднана територіальна громада), смт. Золочів,

до ОСОБА_1 , с. Олександрівка, Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, м. Харків, Фермерського господарства «Альфа», с. Одноробівка,

про скасування наказів, визнання недійсним договорів оренди та суборенди, скасування їх реєстрації та повернення земельної ділянки у відання держави, -

здійснюється фіксування судового процесу технічними засобами - програмно

апаратним комплексом "Діловодство суду", серійний номер диска CD-R 922/772/20

ВСТАНОВИВ:

В провадженні господарського суду Харківської області, в порядку загального позовного провадження, перебуває справа № 922/772/20 за позовом Керівника Дергачівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області (об`єднана територіальна громада), до ОСОБА_1 , Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, Фермерського господарства "Альфа" про:

визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держземагенства у Харківській області № 2672 - СГ від 13 жовтня 2014 року в частині про надання ОСОБА_1 в оренду земельних ділянок з кадастровим номером 632268500:01:001:0409, площею 28,5403 га, з кадастровим номером 632268500:01:001:0403, площею 15,7423 га, з кадастровим номером 632268500:01:001:0407, площею 18,6918 га, розташованих за межами населених пунктів Писарівської сільської ради на території Золочівського району Харківської області; визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 12 листопада 2014 року, загальною площею 28,5403 га, з кадастровим номером 632268500:01:001:0409, укладений між Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області та ОСОБА_1 ; скасування державної реєстрації договору оренди земельної ділянки від 12 листопада 2014 року, загальною площею 28,5403 га, з кадастровим номером 632268500:01:001:0409, укладений між Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області та ОСОБА_1 ; визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 12 листопада 2014 року, загальною площею 15,7423 га, з кадастровим номером 632268500:01:001:0403, укладений між Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області та ОСОБА_1 ; скасування державної реєстрації договору оренди земельної ділянки від 12 листопада 2014 року, загальною площею 15,7423 га, з кадастровим номером 632268500:01:001:0403, укладений між Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області та ОСОБА_1 ; визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 26 листопада 2014 року, загальною площею 18,6918 га, з кадастровим номером 632268500:01:001:0407, укладений між Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області та ОСОБА_1 ; скасування державної реєстрації договору оренди земельної ділянки від 26 листопада 2014 року, загальною площею 18,6918 га, з кадастровим номером 632268500:01:001:0407, укладений між Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області та ОСОБА_1 ; визнання недійсним договору суборенди земельної ділянки від 30 грудня 2014 року загальною площею 28,5403 га, з кадастровим номером 632268500:01:001:0409, укладений між ОСОБА_1 та Фермерським господарством "Альфа"; скасування державної реєстрації договору суборенди земельної ділянки від 30 грудня 2014 року, загальною площею 15,7423 га, з кадастровим номером 632268500:01:001:0403, укладений між ОСОБА_1 та Фермерським господарством "Альфа"; скасування державної реєстрації договору суборенди земельної ділянки від 30 грудня 2014 року, загальною площею 18,6918 га, з кадастровим номером 632268500:01:001:0407, укладений між ОСОБА_1 та Фермерським господарством "Альфа"; зобов`язання ОСОБА_1 та Фермерське господарство "Альфа" повернути Золочівській селищній раді Золочівського району Харківської області (об`єднана територіальна громада) земельну ділянку загальною площею 28,5403 га, з кадастровим номером 632268500:01:001:0409, розташовану за межами населених пунктів Писарівської сільської ради на території Золочівського району Харківської області, шляхом укладення акту прийому-передачі; зобов`язання ОСОБА_1 та Фермерське господарство "Альфа" повернути Золочівській селищній раді Золочівського району Харківської області (об`єднана територіальна громада) земельну ділянку загальною площею 15,7423 га, з кадастровим номером 632268500:01:001:0403, розташовану за межами населених пунктів Писарівської сільської ради на території Золочівського району Харківської області, шляхом укладення акту прийому-передачі; зобов`язання ОСОБА_1 та Фермерське господарство "Альфа" повернути Золочівській селищній раді Золочівського району Харківської області (об`єднана територіальна громада) земельну ділянку загальною площею 18,6918 га, з кадастровим номером 632268500:01:001:0407, розташовану за межами населених пунктів Писарівської сільської ради на території Золочівського району Харківської області, шляхом укладення акту прийому-передачі.

11 квітня 2020 року, першим відповідачем направлено, через засоби поштового зв`язку, до суду заяву про зупинення провадження у справі (вх. № 9063). Обґрунтовуючи підстави зупинення провадження у даній господарській справі перший відповідач вказує про те, що через наявність виключної правової проблеми в частині застосування статі 23 Закону України "Про прокуратуру" ухвалою Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року на розгляді Великої Палати Верховного Суду передано справу № 912/2385/18. 15 квітня 2020 року, ухвалою господарського суду Харківської області, залучено до матеріалів справи заяву першого відповідача (вх. № 9063 від 14 квітня 2020 року) про зупинення провадження у справі. Першому відповідачу, ОСОБА_1 , запропоновано скерувати іншим учасникам даної справи (прокуророві, позивачеві та відповідачам) заяву (вх. № 9063 від 14 квітня 2020 року) про зупинення провадження у даній справі з доданими до неї документами; докази надіслання надати до суду. Керівник Дергачівської місцевої прокуратури, Золочівській селищній раді Золочівського району Харківської області (об`єднана територіальна громада), Головному управлінню Держгеокадастру у Харківській області, Фермерському господарству "Альфа", отримавши від першого відповідача заяву про зупинення провадження у справі, надати суду додаткові пояснення щодо окремого питання (заяви першого відповідача про зупинення провадження у справі).

11 квітня 2020 року, реалізуючи право надане статтею 165 Господарського процесуального кодексу України, перший відповідач скерував до справи відзив на позов (вх. № 9061), в якому поміж іншого заявлено клопотання про повернення Керівнику Дергачівської місцевої прокуратури позовну заяву на підставі пункту 4 частини 4 статті 174 Цивільного кодексу України. 15 квітня 2020 року, ухвалою господарського суду Харківської області, запропоновано першому відповідачу, ОСОБА_1 , запропоновано надати до матеріалів справи документи, що підтверджують надсилання (надання) відзиву з додатками позивачеві. Ухвалою господарського суду Харківської області від 27 квітня 2020 року прийнято до розгляду із залученням до матеріалів справи відзив першого відповідача.

21 квітня 2020 року до суду від позивача надійшла заява (вх. № 9396) про залишення позову без розгляду, яка ухвалою господарського суд Харківської області від 27 квітня 2020 року залучена до матеріалів справи та зобов`язано останнього скерувати іншим учасникам даної справи (прокуророві та відповідачам) заяву (вх. № 9396 від 21 квітня 2020 року) про залишення позову без розгляду; докази надіслання (надання) надати до суду.

23 квітня 2020 року, на виконання вимог ухвали суду, першим відповідачем надано до матеріалів справи супровідний лист (вх. № 9558) разом із доказами відправлення копії клопотання про зупинення провадження у справі на адреси інших учасників справи.

04 травня 2020 року за вх. № 10119, в порядку ст. 166 ГПК України, прокурором подано відповідь на відзив першого відповідача. 04 травня 2020 року від Головного управління Держгеокадастру у Харківській області надійшли додаткові пояснення (вх. № 10116) на заяву першого відповідача, ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі, за змістом яких управління просить задовольнити заяву першого відповідача про зупинення провадження по даній господарській справі. 04 травня 2020 року, протокольними ухвалами суду, на підставі статей 42, 161, 166, 232 Господарського процесуального кодексу України, долучено, зокрема, до матеріалів справи супровідний лист першого відповідача (вх. № 9558 від 23 квітня 2020 року), додаткові пояснення (вх. № 10116), відповідь на відзив (вх. № 10119).

29 травня 2020 року третім відповідачем надано до суду клопотання (вх. № 12114) про залишення позовної заяви без руху та про зобов`язання Керівника Дергачівської місцевої прокуратури, який діє в інтересах держави в особі Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області (об`єднана територіальна громада) надати детальний розрахунок ціни позову та докази визначення ціни позову у заявленому розмірі (звіти про експертну грошову оцінку земельних ділянок). Крім того, 01 червня 2020 року першим відповідачем подано заяву (вх. № 12185) про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Вище вказане клопотання (вх. № 12114 від 29 травня 2020 року) та заява (вх. № 12185) долучені до матеріалів справи протокольною ухвалою суду від 01 червня 2020 року. Крім того, у вказаній протокольній ухвалі від 01 червня 2020 року, на підставі статті 169 Господарського процесуального кодексу України, встановлено порядок подання і розгляду клопотання першого відповідача про залишення позову без руху (вх. № 12114 від 29 травня 2020 року) та заяви (вх. № 12185) про закриття провадження у справі, встановлено всьому суб`єктному складу учасників справи в строк до 22 червня 2020 року надати пояснення з окремого питання - заявлених першим відповідачем клопотання та заяви.

02 червня 2020 року прокуратурою Харківської області, у порядку частини 5 статті 161 Господарського процесуального кодексу України, подані письмові пояснення (вх. № 12461), в яких остання заперечує проти поданої позивачем заяви стосовно повернення позову, у зв`язку з не обґрунтуванням прокурором підстав для представництва інтересів держави в особі Золочівської селищної ради, вважає, що прокуратурою були дотримані вимоги чинного законодавства України щодо обґрунтованості підстав для звернення прокурора до суду в інтересах держави.

10 червня 2020 року прокуратурою надано письмові пояснення (вх. № 12968), в яких остання зазначає, що вартість спірних ділянок визначена відповідно до вимог чинного законодавства України, позов в частині його суми, є обґрунтованим відповідними висновками, тому прокурором у позові вірно визначено ціну позову, виходячи з цього вірно визначено і сплачений судовий збір, а тому відсутні підстави для задоволення поданого ОСОБА_1 клопотання про залишення без руху позовної заяви Керівника Дергачівської місцевої прокуратури, поданої в інтересах держави в особі Золочівської селищної ради.

18 червня 2020 до матеріалів справи надано прокуратурою заперечення (вх. № 13852) на заяву про зупинення провадження у справі, вважає, що підстави для зупинення провадження по даній господарській справі відсутніми та зазначає, що за даними, розміщеними на офіційній веб-сторінці Верховного суду, зазначено, що справу № 912/2385/18 було розглянуто Великою Палатою Верховного Суду 26 травня 2020 року та прийнято рішення, яким задоволено касаційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області, судові рішення суддів першої та/або апеляційної інстанції скасовано з направленням справи для продовженням розгляду.

18 червня 2020 року прокуратура скерувала до суду заперечення (вх. № 13853) на клопотання про закриття провадження у справі, оскільки відсутні будь-які підстави для закриття провадження у справі.

18 червня 2020 року прокуратурою Харківської області надано заперечення (вх. № 13853) на клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження у справі. На думку прокурора у даній справі відсутні будь-які підстави для закриття провадження у справі.

Розглянувши заяву першого відповідача про повернення позовної заяви суд зазначає наступне.

Так, 14 квітня 2020 року, реалізуючи право надане статтею 165 Господарського процесуального кодексу України, перший відповідач скерував до справи відзив на позов (вх. № 9061), в якому поміж іншого заявляє клопотання про повернення Керівнику Дергачівської місцевої прокуратури позовну заяву на підставі пункту 4 частини 4 статті 185 Цивільного кодексу України.

Приписами частини 1 статті 174 ГПК України визначено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Відповідно до частини 2 вказаної статті в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Відповідно до частини 4 статті 174 ГПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Зазначена норма застосовується виключно в разі, коли позивач у визначений судом строк не виконав вимоги ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, що відповідно до норм частини 4 статті 174 ГПК України, є підставою для повернення позовної заяви.

Тобто, в правовому полі, з огляду на норми статті 174 Господарського процесуального кодексу України, суд має імперативні повноваження пов`язані із процесуальною дією спрямованою на повернення матеріалів позовної заяви позивачу (прокуророві) виключно до вирішення судом питання про відкриття провадження у справі, протилежного нормами Господарського процесуального кодексу України не передбачена.

Стадія розгляду справи, на момент постановлення даної ухвали суду - підготовче провадження (протокольною ухвалою суду 01 червня 2020 року, в тому числі, відкладено підготовче засідання на 22 червня 2020 року).

Позиція першого відповідача щодо повернення прокуратурі позовної заяви на стадії підготовчого провадження, ґрунтується на довільному тлумаченні норм процесуального законодавства України, та крім того, останній, обґрунтовуючи свою позиці, посилається на правову норму із іншого процесуального закону - Цивільного процесуального кодексу України.

З огляду на наведене, суд відмовляє у задоволенні клопотання першого відповідача про повернення позовної заяви Керівника Дергачівської місцевої прокуратури, з підстав відсутності у суду процесуальних важелів пов`язаних із поверненням позовної заяви прокуратури на стадії підготовчого провадження.

Розглянувши заяву першого відповідача про зупинення провадження у справі, беручи до увагу норми статті 228 та 229 ГПК України, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно з пункту 7 частини 1 статті 228 ГПК України, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Таким чином, необхідною умовою для реалізації господарським судом права на зупинення провадження в справі з підстав, які передбачені пунктом 7 частини 1 статті 228 ГПК України, є подібність правовідносин, які є предметом дослідження в даній справі з правовідносинами, які переглядатимуться Великою Палатою Верховного Суду в іншій справі.

Прокурор, обґрунтовуючи підстави для представництва інтересів держави в даній справи, посилається на статтю 23 Закону України "Про прокуратуру" та зазначає, що порушення інтересів держави відбулося внаслідок ігнорування сторонами договору оренди земельних ділянок встановленого на законодавчому рівні порядку розпорядження земельною ділянкою в силу прагнення отримати юридичною особою земельну ділянку за спрощеною, пільговою процедурою, без проведення земельних торгів.

Згідно з офіційно опублікованими відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень судом встановлено, що Верховний Суд у складі колегії судів Касаційного господарського суду постановив у господарській справі № 912/2385/18, провадження у якій було відкрито за позовом прокурора, постановив ухвалу про передачу справи разом із касаційною скаргою Заступника прокурора Дніпропетровської області на розгляд Великої Палати Верховного Суду. Передаючи вище зазначену справу на розгляд Великої палати Верховного Суду, колегія суддів касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, обґрунтувала свій висновок доводами про те, що механізм реалізації права прокурора подавати позови до суду в інтересах держави є недосконалим та неоднозначним, зокрема, вказав на правову проблему щодо підстав здійснення представництва інтересів держави в суді прокурором, яка має значення для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики, а саме: чи зобов`язаний прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі, окрім обґрунтування сутності порушень інтересів держави та необхідності їх захисту, обґрунтовувати також визначені законом підстави для звернення до суду прокурора шляхом: додання до позовної заяви суду доказів, які підтверджують, що захист законних інтересів держави не здійснюється, зокрема доказів здійснення передбачених законом дій щодо порушення прокурором відповідного провадження у разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурором; обґрунтування та доведення суду причин, через які захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (чи достатньо у такому разі самого лише посилання в позовній заяві прокурора на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження для прийняття позову прокурора до розгляду).

Окрім того, за позицією Верховного Суду, існує також інше питання, що потребує правового висновку - які правові наслідки, в разі, якщо судом після відкриття провадження у справі за результатами розгляду справи буде встановлено відсутність підстав для представництва інтересів держави в суді (прокурор не обґрунтовував, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, недотримання прокурором процедури, що передбачена абзацами третім і четвертим частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру").

У контексті зазначених питань колегія суддів касаційного господарського суду у складі Верховного суду посилається на правовий висновок, викладений у постанові колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 07 грудня 2018 року у справі № 924/1256/17 про те, що з метою підтвердження судом підстав для представництва прокурором інтересів, прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом. Колегія суддів зазначає, що цей висновок Велика Палата Верховного Суду конкретизувала у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц стосовно відсутності необхідності підтвердження прокурором відсутності органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, але зауважує, що у справі, що переглядається, на відміну від справи № 587/430/16-ц, розглядається питання наявності підстав для представництва інтересів держави прокурором у суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження з такого захисту.

Також колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду наводить різну судову практику з наведеного питання у судах загальної юрисдикції.

Велика Палата Верховного Суду своєю ухвалою від 07 листопада 2019 року прийняла до розгляду справу № 912/2385/18, зазначаючи при цьому, що відсутність єдиної правозастосовчої практики у питаннях механізму реалізації прокурором права подавати позови до суду в інтересах держави може становити порушення принципу юридичної визначеності, який є складовою конституційного принципу верховенства права, що вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності правових норм, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності.

За приписами частини 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Аналогічну норму містить частина 4 статті 236 ГПК України.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень", усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Відповідно до статті 3 вказаного Закону, для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень, під яким розуміється - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

За даними Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвала Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 912/2385/18 є такою, що зареєстрована.

На дату постановлення даної ухвали суду, повного тексту постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 912/2385/18 щодо неоднакового застосування статті 23 Закону України "Про прокуратуру" не опубліковано, правового висновку щодо окресленого питання доки не має.

Посилання прокурора у запереченні на заяву першого відповідача про зупинення провадження у справі на постанову великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц не можуть вважатись таким, що заслуговують на увагу, оскільки на відміну від справи № 587/430/16-ц, у справі № 912/2385/18 розглядається питання саме наявності підстав для представництва інтересів держави прокурором у суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження з такого захисту. Більш того, справа № 587/430/16-ц охоплюється у справі № № 912/2385/18.

Вивчивши процесуальні документи у справі № 912/2385/18, наявні у Єдиному державному реєстрі судових рішень, суд констатує, що правовідносини у справі № 922/772/20 є подібними правовідносинам у справі № 912/2385/18, судові рішення за якою переглядаються Великою Палатою Верховного Суду саме з питання наявності підстав для представництва інтересів держави прокурором.

Згідно з частиною 1 статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина 1 статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині 1 статті 11 Господарського процесуального кодексу України.

Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоби виключити ризик свавілля.

На думку Європейського суду з прав людини, поняття "якість закону" означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (див. mutatismutandis рішення ЄСПЛ у справах "C. G. та інші проти Болгарії" від 24 квітня 2008 року ("C. G. andOthers v. Bulgaria", заява № 1365/07, § 39), "Олександр Волков проти України" від 09 січня 2013 року ("OleksandrVolkov v. Ukraine", заява № 21722/11, § 170).

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоби позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (див. mutatismutandis рішення ЄСПЛ у справах "Кантоні проти Франції" від 11 листопада 1996 року ("Cantoni v. France", заява № 17862/91, § 31-32), "Вєренцов проти України" від 11 квітня 2013 року ("Vyerentsov v. Ukraine", заява "№ 20372/11, § 65)).

Також слід зазначити, що суперечливі правові позиції суду порушують статтю 6 Конвенції.

Такого висновку дійшов Європейський суд з прав людини у справі "Аксіс та інші проти Туреччини" (заява № 4529/06), вказавши на те, що очевидні суперечності у прецедентній практиці вищого суду та невиконання механізму, спрямованого на забезпечення гармонізації судової практики стали причиною порушення прав громадян на справедливий судовий розгляд.

Враховуючи викладене, з огляду на те, що висновок Великої Палати Верховного Суду в справі № 912/2385/18 щодо вказаної правової проблеми (здійснення представництва інтересів держави в суді прокурором) сприятиме забезпеченню єдності судової практики, дотриманню принципу верховенства права, складовою якого є юридична визначеність, та принципу пропорційності, господарський суд вважає, що у даному випадку висновки Великої Палати Верховного Суду за результатами розгляду справи № 912/2385/18 матимуть значення при вирішенні справи № 922/772/20 та підлягатимуть застосуванню у даному спорі.

Європейська Комісія "За демократію через право" (Венеційська Комісія) у Доповіді "Верховенство права", схваленій на 86-му пленарному засіданні, яке відбулося 25 - 26 березня 2011 року, також зазначала, що однією зі складових принципу верховенства права є юридична визначеність, яка є істотно важливою для питання довіри до судової системи та верховенства права. У цій доповіді також вказано, що юридична визначеність вимагає, щоб юридичні норми були чіткими і точними та спрямованими на забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишались передбачуваними (пункти 44, 46).

Згідно пункту 11 частини 1 статті 229 ГПК України, провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 7 частини першої статті 228 цього Кодексу - до закінчення перегляду в касаційному порядку.

З метою дотримання вимог частини 4 статті 236 ГПК України та частини 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" про обов`язковість врахування висновків про застосування норм права в подібних правовідносинах, викладених, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду, а також враховуючи, що висновок, наданий Великою Палатою Верховного Суду у справі № 912/2385/18 може вплинути на оцінку правомірності звернення прокурора з позовом у даній справі, господарський суд дійшов висновку про задоволення заяви першого відповідача та необхідність зупинення провадження у даній справі до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 912/2385/18.

Інші заяви та клопотання, які скеровані суб`єктним складом учасників даної справи, будуть розглянуті та вирішені судом після поновлення провадження по даній господарській справі.

Керуючись статтями 42, 174, 228, 229, 232-236 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Харківської області,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви першого відповідача (вх. № 9061 від 14 квітня 2020 року) про повернення Керівнику Дергачівської місцевої прокуратури позовної заяви.

Заяву першого відповідача (вх. № 9063 від 14 квітня 2020 року) про зупинення провадження задовольнити.

Зупинити провадження у справі № 922/772/20 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду судового рішення у справі № 912/2385/18.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду, в порядку статей 255-257 ГПК України та з урахуванням підпункт 17.5 пункту 17 Перехідних положень Кодексу.

Повний текст ухвали складно 23 червня 2020 року

Суддя Н.В. Калініченко

справа № 922/772/20