ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2020 р. Справа№ 925/168/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсака В.А.

суддів: Євсікова О.О.

Попікової О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Черкаської області від 16.03.2020, повний текст якого складено та підписано 19.03.2020

у справі №925/168/20 (суддя Спаських Н.М.)

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Комунального підприємства "Міський водоканал"

про стягнення 9 055,16 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду Черкаської області з позовом до Комунального підприємства "Міський водоканал" (надалі - відповідач) про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 9 055,16 грн, з яких: 7 373,02 грн пені, 502,71 грн 3 % річних та 1 179,43 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору № 2064/16-БО-36 постачання природного газу від 15.12.2015, укладеного між сторонами у справі, та додаткових угод до нього, в частині оплати поставленого природного газу за період січень 2016 року, внаслідок чого виникла заборгованість по оплаті природного газу, що стало підставою для нарахування позивачем пені, 3% річних та інфляційних втрат у заявлених сумах.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви їого прийняття.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 16.03.2020 у позові відмовлено.

Приймаючи рішення про відмову у позові суд першої інстанції посилався на те, що:

- 30.11.2016 набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016 № 1730-VIII (далі - Закон № 1730-VIII), відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону №1730-VIII, на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом;

- при цьому, судом першої інстанції встановлено, що відповідач погасив заборгованість за договором до набрання чинності Законом № 1730-VIII (тобто до 30.11.2016), отже, пеня, 3 % річних та інфляційні втрати, що нараховані позивачем за порушення відповідачем зобов`язань з оплати придбаного газу за січень 2016 року не підлягають стягненню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погодившись з даним рішенням, 13.04.2020 Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до з апеляційною скаргою, в якій просило поновити строк апеляційного оскарження, скасувати рішення Господарського суду міста Черкаської області від 16.03.2020 та ухвалити нове судове рішення, яким у позов задовольнити.

В обґрунтування своїх вимог заявник апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення прийнято судом з порушенням норм матеріального права, зокрема, статей 1 - 3, 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», статей 526, 629, 631, 654 Цивільного кодексу України, статей 193, 216-217 Господарського кодексу України та порушенням норм процесуального права, зокрема, статей 7, 86, 238 Господарського процесуального кодексу України, а також без дослідження всіх істотних обставин, що мають значення для справи.

Скаржник вказує на те, що застосування судом першої інстанції Закону № 1730-VIII до спірних правовідносин є неправомірним, у зв`язку з тим, що для врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії особа, яка має право на таку процедуру, повинна вчинити дії для включення її до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, тоді як відповідачем не надано доказів включення його до зазначеного реєстру, отже, списання заборгованості є неправомірним, а відмова у позові незаконною.

Крім того, на думку скаржника, судом не враховано правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 14.02.2018 у справі №908/3211/16, в якій, як вважає скаржник, судом визначено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючи організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Відповідач не скористався своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 ГПК України та не надав суду письмового відзиву на апеляційну скаргу, що згідно ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

При цьому, про відкриття апеляційного провадження у даній справі його повідомлено завчасно - 06.05.2020, що підтверджується зворотнім поштовим повідомленням за №047, залученим до справи.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.04.2020, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Євсіков О.О., Попікова О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.04.2020 відновлено Акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" пропущений строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Черкаської області від 16.03.2020 у справі №925/168/20. Відкрито апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою. Розгляд апеляційної скарги ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі до 02.06.2020. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі до 02.06.2020.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

У відповідності до ч. 3 ст. 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову не менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи, що предметом позову у цій справі є вимога про стягнення 9 055,16 грн, вказана справа, у відповідності до приписів ГПК України, відноситься до малозначних справ.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Виходячи із зазначених правових норм, перегляд оскаржуваного рішення здійсненню без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до вимог ч.ч. 1,2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржене рішення у даній справі залишити без змін, виходячи з наступного.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

15.12.2015 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - постачальник) та Комунальним підприємством "Міський водоканал" (далі - споживач) укладено договір № 2064/16-БО-36, у відповідності до якого постачальник зобов`язався передати у власність споживачу у січні-березні 2016 року природний газ, а споживач зобов`язався прийняти та оплатити цей газ, на умовах цього договору (п. 1.1 Договору).

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу з 01 січня 2016 року до 31 березня 2016 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 12. Договору).

Газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води бюджетним установам/організаціям та іншим споживачам (п. 1.2. Договору).

Відповідно п. 2.1. Договору постачальник передає споживачу з 01 січня 2016 року по 31 березня 2016 року (включно) газ обсягом до 200,2 тис. куб. м (двісті тисяч двісті куб. м), у тому числі по місяцях:

- січень - 80,08 куб.м.;

- лютий - 69,16 куб.м.;

- березень - 50,96 куб.м.;

Відповідно до п. 5.2. Договору ціна за 1000 куб. м газу на дату укладення договору становить 6 474,00 грн. без урахуванням податку на додану вартість , збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування та розподіл природного газу, крім того збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2 %.

До сплати за 1000 куб. м. природного газу - 6 603,48 грн. , крім того ПДВ -20%, всього з ПДВ - 7 924,18 (сім тисяч дев`ятсот двадцять чотири гривні 18 коп.) гривень.

Відповідно до п. 6.1. Договору оплата за природний газ проводиться Споживачем виключно грошовими коштами відповідно до цін, умов і порядку зарахування коштів, визначених у п. 5.2 цього договору або у відповідних додаткових угодах (п. 5.1. даного договору).

Датою оплати вважається дата зарахування коштів на рахунок постачальника.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Між сторонами у справі було укладено ряд додаткових угод, в останній додатковій угоді № 3 від 22.02.2016 сторони п. 5.2 виклали в наступній редакції:

"Ціна за 1000 куб. м газу за цим договором з 01 березня 2016 року становить 6 255,00 грн., крім того податок на додану вартість - 20%.

До ціни газу додається тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами ПАТ "Укртрансгаз" , відповідно до території ліцензованої діяльності ПАТ "Черкасигаз" - 373,00 грн., крім того ПДВ- 20 %, всього з ПДВ- 447,96 грн..

До сплати за 1000 куб. м. природного газу - 6 628,30 грн. , крім того ПДВ -20 % , всього з ПДВ -7 953,96 (сім тисяч дев`ятсот п`ятдесят три гривні 96 коп.).

Сторонами не заперечується, що на виконання умов договору позивач поставив відповідачу протягом січня 2016 року, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 117 942,50 грн, що підтверджується актом приймання-передачі природного газу (а/с 21) за підписами обох сторін.

Спору по кількості та якості поставленого відповідачу газу у січні 2016 за договором і щодо його ціни між сторонами немає.

За твердженням відповідача, заборгованість за договором № 2064/16-БО-36 постачання природного газу від 15.12.2015 в сумі 117 942,50 грн була повністю сплачена позивачу 08.04.2016 і на час звернення позивача до суду основний борг за газ відсутній.

Даний факт позивачем не заперечено. Між тим, з розрахунків позивача також вбачається, що повний розрахунок за отриманий по договору газ у січні 2016 на суму 117 942,50 грн відповідачем було проведено 08.04.2016. При цьому, за розрахунками позивача повну оплату газу відповідач повинен був провести 16.02.2016, проти чого відповідач не заперечив.

Водночас, за посиланнями позивача, відповідач за отриманий у січні 2016 року природний газ, розраховувався несвоєчасно, допустивши прострочення. У зв`язку з несвоєчасним розрахунком за газ, позивач нарахував відповідачу пеню в сумі 7 373,02 грн, 502,71 грн 3 % річних та 1 179,43 грн інфляційних втрат, що є предметом позову та підставою звернення позивача до суду для примусового стягнення цих нарахувань.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Предметом спору у даній справі є матеріально-правова вимога Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Комунального підприємства "Міський водоканал" про стягнення заборгованості в сумі 9 055,16 грн, з яких: 7 373,02 грн пені, 502,71 грн 3 % річних та 1 179,43 грн інфляційних втрат за період з 16.02.2016 по 07.04.2016 за неналежне виконання зобов`язань за договором постачання природного газу за січень 2016 року.

30.11.2016 набрав чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» №1730-VIII, який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до приписів статті 1 Закону №1730-VIII заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно зі статтею 2 Закону №1730-VIII дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства (статті 3 Закону №1730-VIII ).

За приписами частини першої статті 5 Закону №1730-VIII реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашена станом на 31 грудня 2016 року.

На реструктуризовану заборгованість не нараховуються неустойка (штрафи, пені), проценти річних, інфляційні нарахування, крім випадків повного або часткового нездійснення платежів за договором про реструктуризацію заборгованості, укладеним відповідно до Закону №1730-VIII .

Постановою Кабінету Міністрів України №93 від 21.02.2017 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

Так, відповідно до пункту 14 вказаного Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно з Закону №1730-VIII ; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016.

Водночас, частиною 3 статті 7 Закону №1730-VIII передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Закон № 1730 з умовами про списання санкцій є способом державної допомоги суб`єктам підприємництва. Так, згідно п. 4) ч. 1 ст.4 ЗУ "Про державну допомогу суб`єктам господарювання" від 01.07.2014, однією з форм державної допомоги є списання боргів, включно із заборгованістю за надані державні послуги, списання штрафних санкцій, компенсація збитків суб`єктам господарювання.

Згідно статті 1 Закону України "Про теплопостачання" №2633-ІV від 02.06.2005 теплогенеруюча організація - суб`єкт господарської діяльності, який має у своїй власності або користуванні теплогенеруюче обладнання та виробляє теплову енергію.

Відповідно до статті 23 Закону України "Про теплопостачання" господарська діяльність з виробництва, транспортування, постачання теплової енергії підлягає ліцензуванню в порядку, встановленому законом.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідач надав суду копії ліцензій на виробництво, транспортування і постачання теплової енергії (а/с 44-46), які були чинними на час дії договору між сторонами від 15.12.2015, а тому підприємство відповідача підпадає під дію ЗУ "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016 №1730-VIII.

Аналіз вищенаведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що частина 3 статті 7 Закону №1730-VIII є нормою прямої дії. При цьому застосування приписів частини 3 статті 7 цього Закону не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом.

Наведена правова позиція викладена Верховним Судом у низці судових актів, зокрема, у постановах Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 927/1152/16, 06.09.2018 у справі №925/106/18, від 13.12.2018 у справі №925/105/18, від 18.12.2018 у справі №905/301/18, від 20.12.2018 у справі №904/1619/18, від 22.12.2018 у справі №904/2961/18, від 16.01.2019 у справі №905/299/18, 16.01.2020 у справі №922/939/19, від 22.01.2020 у справі №917/602/19, від 07.02.2020 у справі № 920/436/19, від 26.03.2020 у справі № 925/853/19, від 29.05.2020 у справі № 920/706/19.

З огляду на аргументи наведені у апеляційній скарзі підстав для відступу від вищенаведеної правової позиції Верховного Суду відсутні.

Застосування цієї норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, і застосування процедури, передбаченої статтями 1, 2, 3 Закону №1730-VIII , за умови погашення заборгованості до набрання чинності цим Законом.

Якщо заборгованість погашено до набрання чинності Законом №1730-VIII , тоді положення статей 1, 2, 3 вказаного Закону не застосовуються. Відтак, не потребує доведення факт включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на заборгованість, яка є предметом регулювання цим Законом, не нараховуються, а нараховані підлягають списанню, у зв`язку з припиненням зобов`язань щодо їх сплати, на підставі частини третьої статті 7 Закону №1730-VIII .

Як встановлено судом першої інстанції, відповідач за поставлений природний газ розраховувався з порушенням строків встановлених договором.

При цьому, заборгованість за поставлений позивачем газ у січні 2016 року, на виконання договору, повністю погашена відповідачем 08.04.2016, що не заперечено сторонами.

Тобто, заборгованість погашена відповідачем до 30.11.2016, зокрема до набрання чинності Законом № 1730-VIII.

Відтак, не потребує доведення факт включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річні, нараховані на заборгованість, яка є предметом регулювання цього Закону, не нараховуються, а нараховані підлягають списанню, у зв`язку з припиненням зобов`язань щодо їх сплати, на підставі частини третьої статті 7 Закону № 1730-VIII.

З огляду на зазначене, доводи скаржника відхиляються, як безпідставні.

Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду, що пеня, 3% річних та інфляційні втрати, що нараховані позивачем за порушення відповідачем зобов`язань з оплати за придбаний у січні 2016 року природний газ, не підлягають стягненню. У задоволенні позову правомірно відмовлено судом, оскільки на борг по газу, погашеному до 30.11.2016 згідно положень Закону № 1730-VIII санкції не нараховуються, а нараховані санкції підлягають списанню.

Щодо доводів скаржника, з посиланням на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 908/3211/16 про те, що як вважає скаржник, для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення обов`язково включаються до реєстру, колегія суддів вважає їх безпідставними.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що у вказаній постанові Верховного Суду відсутній висновок щодо необхідності включення до реєстру теплопостачального підприємства для здійснення процедури врегулювання заборгованості, а зазначення у цій постанові про включення до реєстру такого підприємства для здійснення процедури врегулювання заборгованості, є наведенням фактичних обставин, встановлених судами попередніх інстанцій, а не правовою позицією Верховного Суду про необхідність включення підприємства до вказаного реєстру для застосування частини 3 статті 7 Закону № 1730-VIII.

Інших обґрунтованих доводів та міркувань, які б слугували підставою скасування судового рішення, позивачем не наведено.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Нормою ст. 276 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів встановила, що у даному випадку скаржниками не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. Таким чином, апеляційні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, підстав для зміни чи скасування оскарженого рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Судові витрати.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 129 ГПК України та, у зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги, покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270,273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 16.03.2020 у справі №925/168/20 залишити без змін.

3. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст.287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.А. Корсак

Судді О.О. Євсіков

О.В. Попікова