ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2020 року

м. Київ

Справа № 911/3513/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Ткаченко Н.Г. - головуючого, Банаська О.О., Васьковского О.В.,

за участю секретаря судового засідання : Громак В.О.

за участю представників : АТ Комерційний банк «Приватбанк» - адвоката Дорошенка Г.Г., ОСОБА_1 - адвоката Коляди С.М., ліквідатора ТОВ «Нова Лінія-Північ» арбітражного керуючого Демчана О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.02.2020

та ухвалу Господарського суду Київської області від 07.10.2019

у справі № 911/3513/16

за заявою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Лінія-Північ»

про банкрутство,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Київської області від 30.01.2017 порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ "Нова Лінія-Північ", введено процедуру розпорядження майном та мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Постановою Господарського суду Київської області від 23.06.2017 у справі № 911/3513/16 боржника- ТОВ "Нова Лінія-Північ" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Демчана О.І.

У березні 2019 ліквідатор банкрута арбітражний керуючий Демчан О.І. звернувся до суду із заявою, з урахуванням клопотання про залучення співвідповідачів, про покладання субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника- ТОВ "Нова Лінія-Північ" у розмірі 3 508 431,23 грн. на колишніх керівників та учасників боржника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 у зв`язку з доведенням підприємства боржника до банкрутства.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 07.10.2019 у справі № 911/3513/16 (суддя Щоткін О.В.) відмовлено у задоволенні заяви ліквідатора банкрута арбітражного керуючого Демчана О.І. про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням до банкрутства на на колишніх керівників та учасників боржника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 .

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.02.2020 у справі № 911/3513/16 (судді : Остапенко О.М., Копитова О.С., Верховець А.А.) ухвалу Господарського суду Київської області від 07.10.2019 залишено без змін.

У касаційній скарзі АТ Комерційний банк «Приватбанк» просить постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.02.2020 та ухвалу Господарського суду Київської області від 07.10.2019 у справі № 911/3513/16 скасувати, прийнявши нове рішення про задоволення заяви ліквідатора про покладання субсидіарної відповідальності на керівників та учасників товариства боржника у зв`язку з доведенням підприємства до банкрутства.

Не погоджуючись з оскаржуваними судовими рішеннями щодо відмови у задоволенні заяви ліквідатора про покладання субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника на колишніх керівників та учасників товариства боржника, банк у своїй касаційній скарзі посилається на порушення судами попередніх інстанцій при вирішенні даного спору положень ст. 41 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та ст. ст. 73, 74, 86 ГПК України.

Крім того у касаційній скарзі банк посилається на не врахування судами попередніх інстанцій висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених, зокрема у постановах Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 923/862/15 та від 18.10.2018 у справі № 923/1297/14.

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 , просить оскаржувані судові рішення залишити без змін, як такі що прийняті з урахуванням обставин справи та вимог законодавства.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 24.03.2020, що підтверджується витягом із протоколу, для розгляду касаційної скарги АТ Комерційний банк «Приватбанк» у справі № 911/3513/16 визначено колегію суддів у складі : Ткаченко Н.Г. - головуючого (доповідача), Банасько О.О., Васьковский О.В.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.04.2020 у справі у справі № 911/3513/16 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою АТ Комерційний банк «Приватбанк» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.02.2020 та ухвалу Господарського суду Київської області від 07.10.2019 у справі № 911/3513/16 та розгляд справи призначено на 03.06.2020 на 10:45 год.

В судовому засіданні 03.06.2020 було оголошено перерву до 10.06.2020 на 10:45 год.

Заслухавши доповідь судді Ткаченко Н.Г., пояснення представників АТ Комерційний банк «Приватбанк»- адвоката Дорошенка Г.Г., ОСОБА_1 - адвоката Коляди С.М., пояснення ліквідатора банкрута арбітражного керуючого Демчана О.І., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, доводи відзиву на касаційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, відмовляючи у задоволення заяви ліквідатора банкрута про покладання субсидіарної відповідальності на керівників та учасників товариства боржника у зв`язку з доведенням підприємства до банкрутства, виходили із недоведеності ліквідатором вимог викладених у заяв.

Як вбачається із матеріалів справи , ухвалою Господарського суду Київської області від 30.01.2017 порушено провадження у справі № 911/3513/16 про банкрутство ТОВ "Нова Лінія-Північ."

Постановою Господарського суду Київської області від 23.06.2017 у справі № 911/3513/16 боржника - ТОВ "Нова Лінія-Північ" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Демчана О.І.

У березні 2019 ліквідатор банкрута арбітражний керуючий Демчан О.І. звернувся до суду із заявою, з урахуванням клопотання про залучення співвідповідачів, про покладання субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника - ТОВ "Нова Лінія-Північ" у розмірі 3 508 431,23 грн. на керівників та учасників товариства боржника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 у зв`язку з доведенням підприємства до банкрутства.

В заяві ліквідатор банкрута посилається на те, що ОСОБА_1 перебуваючи на посаді керівника підприємства боржника -ТОВ "Нова Лінія-Північ" одночасно виконував повноваження головного бухгалтера. В період з 18.01.2013 по 18.02.2014 з рахунків ТОВ "Нова Лінія-Північ" перераховано громадянину ОСОБА_1 8 062 923 грн., 280 832 грн., 685 700 грн., як повернення фінансової допомоги за договорами позики, які були укладені між ТОВ "Нова Лінія-Північ" та громадянином ОСОБА_1 , а також 03.01.2014 з рахунку ТОВ "Нова Лінія-Північ" на користь громадянина ОСОБА_7 перераховано 895 330 грн. в якості повернення коштів за договором позики від 01.12.2013, який укладено між ОСОБА_7 та ТОВ "Нова Лінія-Північ".

Також ліквідатор посилається на те, що ОСОБА_2 , з 03.04.2014 став учасником ТОВ "Нова Лінія-Північ" із 100% часткою статутного капіталу підприємства та з 04.04.2014 - генеральним директором підприємства, проте за весь період ОСОБА_2 , як керівник і єдиний засновник ТОВ "Нова Лінія-Північ", будь-яких дій для виявлення майна підприємства не вчиняв, інвентаризації майна не проводив, заходи для стягнення дебіторської заборгованості не здійснював, не здійснювались жодні дії для повернення безпідставно перерахованих на користь гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_7 коштів, внаслідок чого ОСОБА_2 порушено п. 14.2 Статуту підприємства (генеральний директор ухвалює рішення про надання претензій і позовів від імені товариства), крім того останній не здійснював бухгалтерський облік та не подавав фінансову звітність та не вчиняв заходів для відновлення платоспроможності товариства, чим порушував вимоги чинного законодавства.

Крім того, ліквідатор посилається на те, що після порушення провадження у справі про банкрутство ТОВ "Нова Лінія-Північ" ОСОБА_2 , як керівник боржника, перешкоджав арбітражному керуючому виконувати вииконувати обов`язки розпорядника майна підприємства, а також на вимогу ліквідатора банкрута не передав бухгалтерську та іншу документацію підприємства боржника, печатки і штампи, матеріальні та інші цінності ТОВ "Нова-Лінія-Північ", у зв`язку з чим 15.08.2017 ліквідатор банкрута звернувся до Славутицького ВП ГУ НП у Київській області з заявою про вчинення ОСОБА_2 злочинів, передбачених ст. ст. 191, 357, 382 Кримінального кодексу України, внаслідок чого за фактом вказаного звернення відносно ОСОБА_2 було відкрито кримінальне провадження за № 0000283 за ч. 2 ст. 382 Кримінального кодексу України.

Також ліквідатор зазначає, що ОСОБА_3 була учасником ТОВ "Нова Лінія-Північ" до 12.03.2014 та володіла 50 % статутного капіталу. У період зміни учасника товариства ОСОБА_3 на ОСОБА_6 (12.03.2014 ) розмір зобов`язань підприємства (448,2 тис. грн.) перевищував розмір активів (429,1 тис. грн.) , на думку ліквідатора, вказане свідчить про те, що за період перебування ОСОБА_3 учасником товариства, порушувався п. 3.1 Статуту товариства, а саме не досягалася мета діяльності підприємства - отримання прибутку. Також за період, коли ОСОБА_3 була учасником ТОВ "Нова Лінія-Північ" , підприємством було укладено договори поставки товару на загальну суму 498 тис. грн. з ТОВ Паритет-Опт-Торг", ТОВ "Опт Торг Комплект", ФОП ОСОБА_8 , внаслідок чого у підприємства утворився борг у розмірі 498 000 грн., який після виходу ОСОБА_3 із складу учасників погашався за рахунок кредитних коштів АТ КБ "ПриватБанк", які підприємством не було повернуто, що мало наслідком визнання боржника банкрутом.

Ліквідатор також зазначає , що у період з 17.03.2014 по 03.04.2014 ОСОБА_6 був керівником та одноособовим учасником ТОВ "Нова Лінія-Північ" та за актом приймання-передачі документів та матеріальних цінностей від 17.03.2014 ОСОБА_6 прийняв від ОСОБА_1 документи підприємства та його активи: онікс (камінь декоративний) на суму 38 750 грн., мрамор соломка (камінь декоративний) на суму 50 300 грн., дебіторську заборгованість 50 300 грн., проте у ліквідатора відсутні будь-які документи про передачу вказаних активів наступному керівнику ТОВ "Нова Лінія-Північ" - ОСОБА_2 (керівник з 04.04.2014). На думку ліквідатора, за рахунок отриманих ОСОБА_6 активів підприємства (згідно з актом приймання-передачі від 17.03.2014 близько 400 тис. грн.) було можливе погашення більшої частини заборгованості перед АТ КБ "ПриватБанк" (тіло кредиту - 500 000 грн.), що дозволило б уникнути банкрутства підприємства.

Таким чином, зазначені вище обставини , на думку ліквідатора , свідчать про наявність підстав для притягнення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 до субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями ТОВ "Нова Лінія-Північ" у зв`язку з доведенням товариства до банкрутства.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судами обох інстанцій, на підставі договору позики від 24.01.2013 ОСОБА_1 надано ТОВ "Нова Лінія-Північ" тимчасову фінансову допомогу у сумі 8 873 123 грн. та у період з 24.01.2013 по 18.02.2014 ТОВ "Нова Лінія-Північ" повернуто ОСОБА_1 8 550 623 грн. тимчасової фінансової допомоги. В період з 30.01.2013 по 01.02.2013 на підставі договору позики від 25.01.2013 ОСОБА_1 надано ТОВ "Нова Лінія-Північ" тимчасову фінансову допомогу в розмірі 280 832 грн. та 04.02.2013 зазначена фінансова допомога повернута товарниством ОСОБА_1

Також, як вбачається із матеріалів справи, у період з 03.12.2013 по 13.12.2013 на підставі договору позики від 01.12.2013 громадянин ОСОБА_7 надав ТОВ "Нова Лінія-Північ" у сумі 895 330 грн. тимчасову фінансову допомогу та 03.01.2014 ТОВ "Нова Лінія-Північ" зазначена сума повернута ОСОБА_7

Суди попередніх інстанцій виходили з того, що фінансові операції між ОСОБА_1 , ОСОБА_7 та ТОВ "Нова Лінія-Північ" щодо надання та повернення тимчасової фінансової допомоги, підтверджується наявними в матеріалах справи копіями вказаних договорів позики, прибуткових та видаткових касових ордерів, а також висновком експертного дослідження № 215-06.19-1005, складеного 22.07.2019 судовим експертом Коріньком М.Д .

Крім того, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що в судовому порядку не оскаржувались і не визнавались недійсними зазначені договори про надання поворотної фінансової допомоги, договори поставки, які укладались між ТОВ "Нова Лінія-Північ" та фізичними особами 02.01.2013, також відсутні докази наявності заборгованості перед вказаними покупцями, зокрема, претензії, судові спори тощо, а отже зазначені правочини є чинними.

Відтак, враховувавши зазначене вище та керуючись ст. 42, ч. 2 ст. 219 ГК України, ст. ст. 92, 96 ЦК України, ст. 41 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення заяви ліквідатора банкрута про покладення на колишніх керівників ТОВ "Нова Лінія-Північ" та засновників (учасників) товариства субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у розмірі 3 508 431,23 грн., оскільки ліквідатором банкрута арбітражним керуючим Демчаном О.І. не доведено належними доказами неправомірності дій ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , як керівників та учасників ТОВ "Нова Лінія-Північ", що призвели до стійкої фінансової неспроможності суб`єкта господарської діяльності.

Але з такими висновками судів попередніх інстанцій повністю погодитись не можна, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

З 21.10.2019 введено в дію Кодекс України з процедур банкрутства (КУзПБ) і Закон України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", в редакції чинній з 19.01.2013, втратив чинність.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних Кодексу України з процедур банкрутства (КУзПБ) з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

Разом з тим, на час прийняття господарським судом першої інстанції оскаржуваного судового рішення від 07.10.2019 у даній справі діяли норми Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції , чинній з 19.01.2013 , а відтак під час апеляційного та касаційного перегляду судових рішень підлягають застосуванню норми Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", у редакції чинній з 19.01.2013 до 21.10.2019.

Відповідно до абзацу 1 ч. 5 ст. 41 Закону про банкрутство, під час здійснення своїх повноважень ліквідатор має право заявити вимоги до третіх осіб, які відповідно до законодавства несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства. Розмір зазначених вимог визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою.

Субсидіарна відповідальність у справах про банкрутство є самостійний цивільно-правовий вид відповідальності, який покладається на засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі керівника боржника при наявності підтвердження вини вказаних осіб у доведенні юридичної особи (боржника у справі про банкрутство) до стану неплатоспроможності.

Субсидіарна відповідальність у справах про банкрутство є самостійним цивільно-правовим видом відповідальності, оскільки законодавство не пов`язує можливість покладення субсидіарної відповідальності в порядку ч. 5 ст. 41 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" на третіх осіб із наявністю вироку у кримінальній справі щодо таких осіб про встановлення в їх діях (бездіяльності) кримінального правопорушення, оскільки в даному випадку особи в силу спеціального припису Закону про банкрутство притягуються до цивільної відповідальності у формі солідарного стягнення.

Притаманною ознакою цивільно-правової відповідальності є те, що особа, яка є відповідачем, повинна доказати відсутність своєї вини.

Отже, якщо після визнання боржника банкрутом, за наявності ознак доведення до банкрутства юридичної особи-боржника, погашення заборгованості банкрута є неможливим внаслідок дій та (або) бездіяльності засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі керівника боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають змогу іншим чином визначати його дії, то такі особи можуть бути притягнуті до субсидіарної відповідальності за заборгованістю боржника до поки такі особи не доведуть протилежного.

Разом з тим, у положеннях ч. 2 ст. 41 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" визначено, що одним із повноважень ліквідатора у справі про банкрутство є аналіз фінансового становища банкрута.

Слід зазначити, що можливістю подання в межах справи про банкрутство заяви до третіх осіб, які відповідно до законодавства несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства наділений виключно ліквідатор банкрута.

Отже, виявлення наявності ознак доведення до банкрутства юридичної особи-боржника покладена саме на ліквідатора банкрута, що пов`язано з виконанням ліквідатором банкрута повноважень визначених ст. 41 Закону про банкрутство.

Приписи до ч. 5 ст. 41 Закону про банкрутство не встановлюють ознак доведення до банкрутства, які можуть стати підставою для покладення субсидіарної відповідальності на засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі керівника боржника.

Саме детальний аналіз ліквідатора фінансового становища банкрута у поєднанні з дослідженням ним підстав виникнення заборгованості боржника перед кредиторами у справі про банкрутство, дозволить ліквідатору банкрута виявити наявність чи відсутність дій засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі керівника боржника щодо доведення до банкрутства юридичної особи.

Відповідно до абзацу 2 ч. 5 ст. 41 Закону про банкрутство, у разі банкрутства боржника з вини його засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі з вини керівника боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають можливість іншим чином визначати його дії, на засновників (учасників, акціонерів) боржника - юридичної особи або інших осіб у разі недостатності майна боржника може бути покладена субсидіарна відповідальність за його зобов`язаннями.

Аналіз положень абзацу 2 ч. 5 ст. 41 Закону про банкрутство, дає підстави дійти до висновку, що заява про покладення субсидіарної відповідальності може бути подана ліквідатором до суду у разі, коли буде встановлена недостатність майна боржника для повного задоволення вимог кредиторів у справі про банкрутство.

Відтак, ліквідатор за наявності ознак банкрутства боржника з вини його засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі з вини керівника боржника, для забезпечення реалізації принципу безсумнівної повноти дій ліквідатора у ліквідаційній процедурі, подає таку заяву (про покладення субсидіарної відповідальності) не раніше ніж після завершення реалізації об`єктів ліквідаційної маси та розрахунків з кредиторами на підставі вчинення такої реалізації у ліквідаційній процедурі при наявності обставин недостатності повного погашення кредиторської заборгованості банкрута.

При цьому, розмір зазначених вимог визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою (абзац 1 ч. 5 ст. 41 Закону про банкрутство).

Аналогічна правова позиція щодо субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника викладена, зокрема у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.10.2019 у справі № 910/21232/16 та від 12.02.2020 у справі № 922/2391/16.

Суди першої та апеляційної інстанцій вирішуючи даний спір та відмовляючи у задоволення заяви ліквідатора банкрута про покладання субсидіарної відповідальності на керівників та учасників товариства боржника, а саме на ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , послались лише на недоведеність ліквідатором банкрута належними доказами неправомірності дій цих осіб, як керівників та учасників ТОВ "Нова Лінія-Північ", що призвели до банкрутства підприємства, при цьому суди попередніх інстанцій не врахували наведені вище положення Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", у редакції чинній з 19.01.2013, оскільки обов`язок довести відсутність своєї вини у доведенні до банкрутства юридичної особи-боржника сукупністю певних дій, покладається саме на таких осіб, а в даному випадку на ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 .

Крім того, суди як першої так і апеляційної інстанцій розглядаючи заяву ліквідатора банкрута арбітражного керуючого Демчана О.І. про покладання субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника- ТОВ "Нова Лінія-Північ" у розмірі 3 508 431,23 грн. на ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 у зв`язку з тим, що дії/бездіяльність цих осіб, як керівників та учасників товариства боржника призвели до стійкої неплатоспроможності ТОВ "Нова Лінія-Північ", залишили поза увагою відсутність аналізу фінансового становища банкрута- ТОВ "Нова Лінія-Північ" та не з`ясували чи вжито ліквідатором банкрута всю повноту заходів спрямованих на виявлення активів боржника для погашення кредиторських вимог у справі про банкрутство.

Зокрема, судами не перевірено чи подавались ліквідатором до суду заяви про визнання недійсними чи фіктивними договорів позики, договорів поставки, укладених між боржником та іншими особами, чи оскаржувались до суду ліквідатором банкрута дії/бездіяльність колишніх керівників та учасників підприємства -боржника, пов`язані з ненаданням бухгалтерської та іншої документації боржника- ТОВ "Нова Лінія-Північ", що унеможливлює здійснення реального аналізу щодо виявлення ознак фіктивного банкрутства або доведення до банкрутства та ознак дій з приховування банкрутства.

Згідно ч. 5 ст. 236 ГПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 238 ГПК України рішення суду складається із вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин.

Згідно п. 5 ч. 4 ст. 238 ГПК України, у мотивувальній частині рішення зазначаються мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Статтею 282 ГПК України визначені вимоги до постанови апеляційної інстанції, зокрема відповідно п.п. "в" п. 3 ч. 1 в мотивувальній її частині має бути зазначено мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу.

Проте, в порушення зазначених вище вимог процесуального права, як суд першої інстанції так і суд апеляційної інстанції, крім оцінки дій ОСОБА_1 не надали належної оцінки доводам ліквідатора банкрута арбітражного керуючого Демчана О.І. стосовно дій/бездіяльності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 . , як учасників та керівників боржника-ТОВ "Нова Лінія-Північ", які фактично довели підприємство боржника-ТОВ "Нова Лінія-Північ" до банкрутства та в мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень відсутні будь-які посилання на дослідження вищевказаних доводів, а також не зазначили на підставі яких доказів суди обох інстанцій дійшли висновку, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , як керівники та учасники підприємства боржника, не вчиняли будь-яких дій/бездіяльності, які призвели до стійкої неплатоспроможності боржника у даній справі.

Відповідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з Рішенням ЄСПЛ у справі "Мала проти України"№4436/07, від 03.07.2014 в контексті забезпечення права на справедливий суд (стаття 1 Конвенції) зазначено про необхідність дотримання судами принципу належного здійснення правосуддя, в рішеннях судів мають бути належним чином викладені підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. ЄСПЛ зазначено, що ненадання апеляційним судом жодних оцінок аргументові заявниці, що мав ключове значення для результатів провадження не відповідає принципу справедливості, закріпленому в статті 6 Конвенції.

Європейський суд з прав людини, досліджуючи питання права на справедливий суд крізь призму повноти судового рішення, зазначив, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), від 27 вересня 2001 року № 49684/99). Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя.

Відповідно ч. 1 та ч. 2 ст. 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відтак, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду дійшов висновку, що постанова Північного апеляційного господарського суду від 20.02.2020 та ухвала Господарського суду Київської області від 07.10.2019 у справі № 911/3513/16 підлягають скасуванню , а справа у скасованій частині направленню на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки висновки судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для застосування субсидіарної відповідальності керівників та учасників боржника -ТОВ "Нова Лінія-Північ" не відповідають нормам матеріального та процесуального права

І є передчасними.

Під час нового розгляду суду належить врахувати вище викладене, більш повно та всебічно перевірити фактичні обставини, надати належну оцінку зібраним по справі доказам, доводам та запереченням сторін і в залежності від встановленого та вимог закону прийняти судове рішення у справі.

Згідно ч. 1 ст. 316 ГПК України, вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Оскільки Касаційний господарський суд дійшов висновку, що судові рішення у справі № 911/3513/16 підлягають скасуванню, а справа направленню на новий розгляд до суду першої інстанції, то розподіл судових витрат, відповідно до ст. 129 ГПК України судом не здійснюється.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 300, 301, 314, 315, 317 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.02.2020 та ухвалу Господарського суду Київської області від 07.10.2019 у справі № 911/3513/16 скасувати.

Справу № 911/3513/16 у скасованій частині направити на новий розгляд до Господарського суду Київської області.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий, суддя - Ткаченко Н.Г.

Судді - Банасько О.О.

Васьковський О.В.