ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2020 р. Справа № 911/265/20

Господарський суд Київської області у складі судді Щоткіна О.В., за участю секретаря судового засідання Литовки А.С., розглянувши матеріали справи

за позовом Державного підприємства «Попільнянське лісове господарство»

до фізичної особи-підприємця Іщенко Тетяни Вікторівни

про стягнення 23725,79 грн

за участю представників

позивача: Яровенко А.М. - адвокат, ордер серії КС № 756503 від 18.05.2020;

відповідача: Марків Н.В. - адвокат, ордер серії АА № 1025847 від 15.05.2020.

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Київської області звернулось Державне підприємство «Попільнянське лісове господарство» (далі - позивач, ДП «Попільнянське лісове господарство») з позовом до фізичної особи-підприємця Іщенко Тетяни Вікторівни (далі - відповідач, ФОП Іщенко Т.В.) про стягнення 23725,79 грн, з яких: 18941,35 грн основного боргу, 238,00 грн 3% річних, 2463,37 грн пені, 188,94 грн інфляційних втрат та 1894,13 грн штрафу.

В обгрунтування підстав позову позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань за договором № 60/19-ПЛГ від 20.03.2019 в частині повної та своєчасної оплати поставленого товару.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 02.03.2020 відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Розгляд справи по суті призначено на 30.03.2020.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 18.03.2020 повідомлено учасників справи, що судовий розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження 30.03.2020 не відбудеться. Про дату, час і місце розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження учасників справи вирішено повідомити ухвалою суду.

Ухвалою суду від 29.04.2020 розгляд справи по суті призначено на 18.05.2020.

Через канцелярію суду 18.05.2020 представником відповідача подано відзив на позовну заяву за вих. № 18/05/20-г від 18.05.2020, у якому заявлено про поновлення строку на подання відзиву, а також викладено заперечення проти позову.

Мотивуючи клопотання щодо поновлення строку на подання відзиву, представник відповідача посилається на обставини запровадження на території України карантинних заходів, що зумовило зупинення господарської діяльності відповідача.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 статті 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

Судом враховано, що положення п. 4 розділу X «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України, якими визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину.

Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання відповідача та поновлення процесуального строку для подання відзиву, у зв`язку з чим поданий відзив на позовну заяву приймається судом до розгляду.

Так, заперечуючи проти позову, відповідач зауважує, що строк дії договору, з підстав неналежного виконання якого пред`явлено позов, закінчився 30.06.2019 та сторонами не продовжувався.

Відповідач також стверджує, що не замовляв 19.08.2019 товар та не отримував його від позивача. На думку відповідача, позивачем до позовної заяви не надано жодного доказу отримання товару ФОП Іщенко Т.В., зокрема, серед наданих позивачем документів відсутня накладена на товар, передбачена п. 3.3. договору.

Крім того відповідач звертає увагу на те, що надані позивачем документи мають суттєві суперечності, зокрема щодо об`єму товару, його вартості та бухгалтерського обліку.

У судовому засіданні 18.05.2020 судом оголошено перерву до 25.05.2020 про що представників сторін повідомлено під розписку.

Через канцелярію суду 22.05.2020 від представника відповідача надійшли письмові пояснення за вих. № 20/05/20-г/59 від 20.05.2020 з додатковими доказами у додатку, які судом залучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 25.05.2020 представник позивача надав суду для огляду оригінали долучених до позовної заяви копії документів.

Також представником позивача заявлено усне клопотання про відкладення розгляду справи з метою надання додаткових доказів. Представник відповідача проти вказаного клопотання не заперечував.

У судовому засіданні 25.05.2020 судом оголошено перерву до 12.06.2020.

Через канцелярію суду 12.06.2020 представником позивача подано клопотання про залучення співвідповідача - фізичну особу-підприємця Адамовича Романа Олександровича, мотивоване тим, що спірна поставка здійснювалась за участю перевізника ФОП Адамовича Р.О. Як вказує позивач, зважаючи на те, що накладна на поставку товару на спірну суму не підписана Іщенко Т.В., на думку позивача, до участі в розгляді справи необхідно залучити перевізника, який здійснював доставку товару.

Мотивуючи пропуск строку для подання клопотання про залучення до участі у справі співвідповідача, позивач посилається на те, що відповідачем подано відзив на позовну заяву з порушенням строків.

Представник відповідача у судовому засіданні 12.06.2020 заперечував проти задоволення вказаного клопотання.

Розглянувши клопотання позивача про залучення співвідповідача, суд визнав його таким, що підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, залучити до участі у ній співвідповідача.

Частиною 3 ст. 48 ГПК України передбачено, що після спливу строків, зазначених в частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

З урахуванням наведених норм та беручи до уваги викладені позивачем доводи на обгрунтування клопотання про залучення співвідповідача, суд зазначає, що позивачем не доведено його необізнаності та неможливості бути обізнаним про підстави залучення ФОП Адамовича Р.О. в якості співвідповідача як станом на момент звернення з позовом до суду, так і до першого судового засідання у даній справі, у зв`язку з чим відповідне клопотання позивача не підлягає задоволенню.

За усним клопотанням представника позивача у судовому засіданні 12.06.2020 судом оголошено перерву до 15.06.2020.

У судовому засіданні 15.06.2020 суд дослідив докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а також заслухав усні пояснення представників сторін. Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України судові дебати не проводились.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

15.06.2020, після виходу з нарадчої кімнати, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов і заперечення проти позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

встановив:

Між ДП «Попільнянське лісове господарство» (продавець) та ФОП Іщенко Т.В. (покупець) 20.03.2019 укладено договір № 60/19-ПЛГ (далі - Договір), за умовами якого продавець прийняв на себе зобов`язання передати у власність покупця лісопродукцію, а саме:

TIL липа клас якости С клас за діаметром D1b (15-19) за ціною - 900,00 грн з ПДВ за 1 м;

TIL липа клас якости С клас за діаметром D2а (20-24) за ціною - 930,00 грн з ПДВ за 1 м;

TIL липа клас якости С клас за діаметром D2b (25-29) за ціною - 972,00 грн з ПДВ за 1 м;

TIL липа клас якости С клас за діаметром D3а (30-34) за ціною - 1020,00 грн з ПДВ за 1 м;

TIL липа клас якости С клас за діаметром D3b (35-39) за ціною - 1044,00 грн з ПДВ за 1 м;

TIL липа клас якости С клас за діаметром D4 (40-49) за ціною - 1056,00 грн з ПДВ за 1 м;

TIL липа клас якости С клас за діаметром D5 (50-59) за ціною - 1068,00 грн з ПДВ за 1 м.

Покупець зобов`язався прийняти товар і сплатити за нього кошти відповідно до умов, що визначені в цьому договорі.

Відповідно до п. 1.2. Договору загальна кількість та сума лісопродукції цього Договору становить згідно виставлених рахунків.

Право власності на товар, виникає у покупця з моменту фактичного отримання товару покупцем відповідно до умов цього Договору (п. 1.3. Договору).

Пунктом 2.1. Договору обумовлено, що товар вважається переданим продавцем і прийнятим покупцем по кількості і якості з моменту фактичного отримання товару згідно умов Договору.

Згідно з п. 3.1. Договору оплата одержаного товару здійснюється покупцем в національній валюті України в безготівковому порядку, шляхом 100% перерахування коштів на рахунок продавця протягом 5 (п`яти) банківських днів після отримання рахунку.

За умовами п. 3.3. Договору продавець видає накладну на товар згідно виписаного рахунку.

У разі ненадходження коштів за товар на розрахунковий рахунок продавця у термін, оговорений в п. 3.1. Договору, покупець, за вимогою продавця, повинен сплатити продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості товару за кожний день прострочення оплати (п. 4.3. Договору).

У разі ненадходження коштів за товар на розрахунковий рахунок продавця протягом більш ніж 7 днів з терміну, який оговорений в п. 3.1. Договору, покупець, за вимогою продавця, повинен сплатити продавцю штраф в розмірі 10% від суми заборгованості (п. 4.4. Договору).

Відповідно до п. 7.1. Договору останній вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін.

За умовами п. 7.2. Договору його строк починає свій перебіг у момент, визначений у п. 7.1. цього Договору та діє до 30.06.2019.

Закінчення строку цього Договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору.

Позивач стверджує про те, що на виконання умов Договору відповідачу було поставлено лісопродукцію на загальну суму - 18941,35 грн. ДП «Попільнянське лісове господарство» долучено до позову копію товарно-транспортної накладної серії ЖТВ № 016825 від 19.08.2019, яка, на його думку, підтверджує факт поставки лісопродукції кількістю 36,9060 м куб. загальною вартістю 18941,35 грн.

За словами позивача, станом на 20.03.2019 ДП «Попільнянське лісове господарство» було надіслано електронною поштою ФОП Іщенко Т.В. рахунок № 68 від 20.03.2019 на оплату лісопродукції згідно з договором № 60/19-ПЛГ віл 20.03.2019.

Також, за поясненнями позивача, лісопродукція за договором № 60/19-ПЛГ від 20.03.2019 відвантажена ФОП Іщенко Т.В. 19.08.2019 (товарно-транспортна накладна ЖТВ № 016825 від 19.08.2019) у зв`язку з тим, що на момент укладення зазначеного Договору продукція (лісопродукція), яка вказана в Договорі була відсутня, тому лісгоспом було відвантажено пізніше.

Позивач твердить, що 05.11.2019 ФОП Іщенко Т.В. на електрону пошту повторно було надіслано рахунок № 284 від 05.11.2019 про сплату боргу, який виник в результаті купівлі-продажу лісопродукції, однак, на даний час повного розрахунку за відпущену відповідачу лісопродукцію не відбулось, внаслідок чого позивач звернувся до Господарського суду Київської області з позовними вимогами про стягнення заборгованості у розмірі 18941,35 грн і нарахованих на основну заборгованість 238,00 грн 3% річних, 2463,37 грн пені, 188,94 грн інфляційних втрат та 1894,13 грн штрафу.

Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначає, що не ФОП Іщенко Т.В. не замовляла та не отримувала спірний товар від ДП «Попільнянське лісове господарство», крім того зауважує, що строк дії Договору сплинув 30.06.2019 та сторонами не продовжувався.

Оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Укладений між сторонами договір № 60/19-ПЛГ від 20.03.2019 за своєю правовою природою є договором поставки.

За приписами ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Стаття 664 Цивільного кодексу України визначає момент виконання обов`язку продавця передати товар покупцю.

Так, за приписами ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар або надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Як вже зазначалось, на підтвердження передання відповідачу товару - лісопродукції на суму 18941,35 грн позивач надав до матеріалів справи товарно-транспортну накладну № 016825 від 19.08.2019 на суму 18941,35 грн.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

В силу ч. 8 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.

До документів, що підтверджують рух товарно-матеріальних цінностей відноситься, зокрема, накладна, форма якої є типовою формою первинного обліку, затвердженою відповідними нормативно-правовими актами.

Видаткова накладна є двостороннім документом, яка підписується обома сторонами договору, скріплюється печаткою і повинна передбачати та конкретизувати основні умови поставки/передачі товару згідно з договором.

Умовами п. 3.3. Договору передбачено обов`язок продавця видати накладну на товар згідно виписаного рахунку.

За вказаних обставин факт здійснення господарської операції, а саме поставки товару відповідачу, повинен підтверджуватися належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами.

Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію (ст. 1).

За визначенням п. 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України 14.10.1997 № 363 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Правила), товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора (п.11.1. Правил).

Згідно з п. п. 11.3., 11.4. Правил, товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом виписує Замовник (вантажовідправник) у трьох примірниках. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі примірники товарно-транспортної накладної підписом. Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її примірники.

У пункті 11.5. Правил визначено, що у разі використання товарно-транспортної накладної у паперовій формі перший примірник товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - водій (експедитор) передає вантажоодержувачу, третій примірник, засвідчений підписом вантажоодержувача, передається Перевізнику.

Отже саме товарно-транспортна накладна є тим первинним документом, який має підтвердити факт отримання замовником того чи іншого товару. При цьому товарно-транспортна накладна має містити прізвище, ім`я, по батькові представника замовника та документ, згідно з яким він уповноважений супроводжувати/отримувати вантаж. Товарно-транспортна накладна має містити, у тому числі, інформацію щодо прізвища та підпис відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

У судовому засіданні судом досліджено оригінал наданої позивачем до справи копії товарно-транспортної накладної № 016825 від 19.08.2019 на суму 18941,35 грн на предмет її відповідності вимогам, що ставляться до первинного документа та встановлено, що ТТН № 016825 від 19.08.2019 містить: назву документа - Товарно-транспортна накладна при перевезенні деревини автомобільним транспортом (ТТН-ліс); дату складання - 19.08.2019; автомобіль: Renault державний № НОМЕР_1 , причіп держ. № НОМЕР_2 ; автомобільний перевізник - ФОП Адамович Р.О ., водій - Александренко Н.Н. ; вантажовідправник - ДП «Попільнянське лісове господарство»; вантажоодержувач - ФОП Іщенко Тетяна Вікторівна; пункт навантаження - Андрушівка, Франко-Проміжний; пункт розвантаження - м. Біла Церква; деревину відпустив - старший майстер Ломберг В.В.; прийняв до перевезення - водій Александренко Н.Н. ; всього відпущено деревини кількістю 46 шт., V: 36,9060 м3, на суму 15784,46 грн (без ПДВ), ПДВ - 3156,89 грн, разом - 18941,35 грн.

Натомість у вказаній накладній відсутні відомості про передачу та отримання уповноваженим представником ФОП Іщенко Т.В. товару, зазначеного в товарно-транспортній накладній № 016825 від 19.08.2019 на суму 18941,35 грн. У графі ТТН № 016825 від 19.08.2019 «Деревину одержав» відсутній підпис особи вантажоодержувача (ФОП Іщенко Т.В.), яка одержала зазначений у товарно-транспортній накладній товар.

Умовами п. 2.1. Договору передбачено, що товар вважається переданим продавцем і прийнятим покупцем по кількості і якості з моменту фактичного отримання товару згідно умов Договору.

Суд зазначає, що позивач не надав будь-яких доказів відвантаження зазначеного у товарно-транспортній накладній № 016825 від 19.08.2019 товару уповноваженій особі відповідача.

Таким чином подана позивачем товарно-транспортна накладна № 016825 від 19.08.2019 не підтверджує факт отримання відповідачем товару на суму 18941,35 грн, оскільки остання не підписана відповідачем.

Будь-яких інших доказів, в яких було б зафіксовано факт отримання відповідачем 19.08.2019 товару на суму 18941,35 грн, сторонами не подано та матеріали справи не містять.

За таких обставин суд вважає, що за поданими до матеріалів справи доказами, позивачем не доведено факт поставки відповідачу товару за товарно-транспортною накладною № 016825 від 19.08.2019 та наявність, станом на час звернення з позовом у даній справі, заборгованості відповідача перед позивачем в сумі 18941,35 грн.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог про стягнення з ФОП Іщенко Т.В. заборгованості в сумі 18941,35 грн та, у зв`язку з цим, і відсутність підстав для стягнення 238,00 грн 3% річних, 2463,37 грн пені, 188,94 грн інфляційних втрат та 1894,13 грн штрафу нарахованих на заборгованість в сумі 18941,35 грн.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до приписів ст. ст. 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Беручи до уваги викладене вище, наявність передбачених законом підстав для задоволення позову не була доведена суду у встановленому порядку належними та допустимими доказами, відтак, суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позову.

Судові витрати, відповідно до ст. 129 ГПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 129, 237, 238, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 19.06.2020.

Суддя О.В. Щоткін