ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" червня 2020 р. м.Київ Справа№ 910/1717/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Тищенко О.В.

Дикунської С.Я.

за участю секретаря судового засідання Цибульського Р.М.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 04.06.2020

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги

Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця"

на ухвалу Господарського суду міста Києва

від 05.02.2020 (повний текст складено 14.02.2020)

про відмову у задоволенін скарги на рішення та дії державного виконавця

у справі №910/1717/19 (суддя Данилова М.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Добропіллявугілля"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії

"Львівська залізниця"

про стягнення коштів

орган виконання судових рішень: Печерський районний відділ Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Київ)

В С Т А Н О В И В:

Стислий зміст скарги на дії та бездіяльність державного виконавця

13.01.2020 від Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" надійшла скарга № НЮ-53 від 11.01.2020 "На рішення та дії державного виконавця" в якій скаржник просив суд:

- Визнати неправомірними дії Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, які полягають у винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження від 17.12.2019 ВП №60896866.

- Скасувати постанову Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві про відкриття виконавчого провадження від 17.12.2019 ВП №60896866, на виконання наказу господарського суду міста Києва від 13.08.2019 №910/1717/19.

- Зобов`язати Печерський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві винести постанову про повернення наказу господарського суду міста Києва від 13.08.2019 №910/1717/19 стягувачу, у відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".

Доводи заявленої скарги зводяться до того, що вчинення всіх дій передбачених Законом України "Про виконавче провадження" та спрямованих на примусове виконання рішень про стягнення з АТ "Українська залізниця" заборонено Законом України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації"". Відповідно до п. 3 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", заборонено вчиняти виконавчі дії щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами. До додатку 2 "Перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, але можуть бути корпоратизовані" до Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" станом на 20.10.2019 включено Акціонерне товариство "Українська залізниця". З огляду на те, що законом встановлено заборону на вчинення виконавчих дій, а отже і заборону на звернення стягнення на майно чи кошти боржника, виконавчий документ підлягає поверненню стягувачу.

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її постановлення

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.02.2020 (повний текст складено 14.02.2020) у справі №910/1717/19 відмовлено у задоволенні скарги акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" на дії та рішення Печерського районного відділу ДВС у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що грошові кошти АТ "Українська залізниця" не є об`єктом права державної власності, на які прямо встановлено заборону на вчинення виконавчих дій відносно боржника.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з постановленою ухвалою, акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.02.2020, а подану скаргу дії та рішення Печерського районного відділу ДВС у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України - задовольнити у повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції при постановленні ухвали порушено норми матеріального та процесуального права, ухвала суду першої інстанції була прийнята при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Скаржник посилався на те, що судом першої інстанції при вирішенні заявленої скарги не правильно застосовано норми матеріального права та не враховано, що пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" встановлена заборона вчиняти дії відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами. Станом на 20.10.2019 АТ "Укрзалізниця" входило до вказаного переліку, відповідно, на думку боржника, у державного виконавця були передбачені пунктом 9 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" підстави для повернення виконавчого документа стягувачу. З урахуванням наведеного, своїми діями відділ ДВС порушив законні права та інтереси АТ "Укрзалізниця" в особі регіональної філії.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, апеляційну скаргу акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.02.2020 у справі №910/1717/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Станіка С.Р., судді: Тищенко О.В., Дикунська С.Я.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2020 апеляційна скарга акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.02.2020 (повний текст складено 14.02.2020) у справі №910/1717/19 залишена без руху з підстав неподання доказів сплати судового збору у розмірі 2 102,00 грн.

20.03.2020 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої подано оригінал платіжного доручення № 444 від 16.03.2020 на суму 2 102,00 грн. про сплату судового збору за подачу апеляційної скарги у справі № 910/1717/19; в свою чергу, головуючий суддя до 28.03.2020 перебував на лікарняному, у звязку з чим питання стосовно відкриття провадження вирішується після виходу судді з лікарняного.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.03.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргу акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.02.2020 (повний текст складено 14.02.2020) у справі №910/1717/19, розгляд апеляційної скарги призначено у відкритому судовому засіданні на 30.04.2020, встановлено учасникам справи процесуальний строк щодо подання відзиві, заяв та клопотань.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.04.2020 розгляд справи № 910/1717/19 за апеляційною скаргою акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.02.2020 (повний текст складено 14.02.2020) призначено на 04.06.2020.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача до суду апеляційної інстанції у встановлений ухвалами строк - не надходив.

Частиною 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України визначено, що відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач не був обмежений у своїх процесуальних правах надати відзив на апеляційну скаргу через канцелярію суду або шляхом їх направлення на адресу суду поштовим відправленням, відтак, приймаючи до уваги, що позивач у строк, встановлений судом апеляційної інстанції, не подав відзив на апеляційну скаргу, суд дійшов висновку, що неподання позивачем відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Крім того, у зв`язку з проведенням заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), та з метою мінімізації ризиків розповсюдження гострої респіраторної хвороби COVID-19. колегія суддів дійшла висновку про необхідність вийти за межі граничного процесуального строку розгляду даної справи, здійснивши її розгляд у розумний строк, застосувавши ст.ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст. 2, 11 ГПК України.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

В судове засідання 04.06.2020 позивач , скаржник та орган виконання судових рішень представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином за адресами свого місцезнаходження.

Від Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" через канцелярію суду засобами електронного зв`язку надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ч.12 ст.270 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції враховуючи те, що учасники справи та орган виконання судових рішень про розгляд справи повідомлені належним чином, явка учасників справи обов`язковою в судове засідання не визнавалась, дійшов висновку, що неявка представників позивача, відповідача та органу виконання судових рішень в судове засідання не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги, у зв`язку з чим підстави для відкладення розгляду справи - відсутні, у зв`язку з чим заявлене клопотання про відкладення розгляду справи судом відхиляється.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

12.02.2019 до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Добропіллявугілля" (позивач) надійшла позовна заява № 43 від 23.01.2019 до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (відповідач) про стягнення збитків, які виникли у зв`язку із незбереженням вантажу при перевезенні в сумі 58 832, 68 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у відповідності з залізничною накладною №51275873 відповідач прийняв на станції "Добропілля Донецької залізниці" у позивача вугілля для перевезення та зобов`язався доставити його на станцію Бурштин Львівської залізниці ДТЕК Бурштинська ТЕС ПАТ "ДТЕК Західенерго". 18.08.2018 на станції "Добропілля Донецької залізниці" були складені комерційні акти, відповідно до яких було здійснено контрольне переважування вагонів. Проте, згідно з актами приймання-передачі вугільної продукції було виявлено нестачу вантажу, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем за вказаним правочином.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.04.2019 у справі №910/1717/19 позов задоволено повністю. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (ідентифікаційний код 40075815, адреса: 03150, м. Київ, вул. Тверська, 5) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Добропіллявугілля" (ідентифікаційний код 37014600, адреса: 85043, Донецька область, м. Добропілля, м. Білецьке, вул. Красноармійська, 1а, 5) грошові кошти: збитки, які виникли у зв`язку із нестачею вантажу при перевезенні - 58 832,68 грн. (п`ятдесят вісім тисяч вісімсот тридцять дві грн. 68 коп.) та судовий збір в розмірі 1 921,00 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна грн).

На виконання рішення від 19.04.2019 Господарським судом міста Києва видано наказ від 13.08.2019 у справі № 910/1717/19.

17.12.2019 Печерським районним відділом державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 60896866 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 13.08.2019 року у справі № 910/1717/19 про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Добропіллявугілля" 58 832,68 грн. збитків та 1 921 грн. судового збору.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до статті 339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно частини 1 статті 340 Господарського процесуального кодексу України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до статті 343 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Пунктом 25 частини 1 статті 255 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про розгляд скарг на рішення, дії (бездіяльність) органів Державної виконавчої служби, державного виконавця, приватного виконавця.

Згідно частини 1 статті 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Суд апеляційної інстанції, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшов висновку щодо наявності підстав для скасування ухвали місцевого господарського суду у даній справі та часткового задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

За приписами статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій її території.

Відповідно до частини 1 статті 18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина 1 статті 326 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 1 статті 327 Господарського процесуального кодексу України визначено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

З урахуванням викладеного, відповідно до вимог Конституції України, рішення Господарського суду міста Києва від 19.04.2019 у справі № 910/1717/19, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання.

На виконання вказаного рішення Господарським судом міста Києва був виданий наказ.

Закон України "Про виконавче провадження" є спеціальним законом, який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентує порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина 1 статті 13 Закону України "Про виконавче провадження").

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

При цьому, дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються також Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 №2832/5; далі, Інструкція), яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню.

Статтею 10 Закону України "Про виконавче провадження" унормовано, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 5 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

17.12.2019 Печерським районним відділом державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 60896866 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 13.08.2019у справі № 910/1717/19 про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Добропіллявугілля" 58 832,68 грн. збитків та 1 921 грн. судового збору.

Колегія суддів зазначає, що дії органу виконання судових рішень щодо прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 60896866 на підставі наказу Господарського суду міста Києва від 13.08.2019 у справі №910/1717/19 - є законними, і підстави для скасування вказаної постанови у судовому порядку - відсутні, а доводи апеляційної скарги скаржника у цій частині - є необґрунтованими з огляду на наступне.

Пунктами 4 та 5 розділу ІІІ Інструкції регламентовано дії державного виконавця, які передують відкриттю виконавчого провадження, а саме:

- виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа;

- у разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Згідно частини 4 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо:

1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);

2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання;

3) боржника визнано банкрутом;

4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

5) юридичну особу - боржника припинено;

6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;

7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;

8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим;

9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;

10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Судом апеляційної інстанції не встановлено підстав для повернення виконавчого документа, передбачених частиною 4 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, а тому, з огляду на наведені правові норми, колегія суддів дійшла висновку, що державний виконавець при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження діяв у відповідності до норм чинного законодавства.

Крім того, суд апеляційної інстанції стосовно доводів скаржника про неправомірність дій органу виконання судових рішень щодо відкриття виконавчого провадження зазначає, що з аналізу зазначених положень Закону вбачається, що повернення виконавчого документа без прийняття до виконання на підставі статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" і повернення за статтею 37 цього Закону - є різними процедурними діями виконавця щодо виконавчого документа. При цьому, обставини про встановлення законом заборони проведення виконавчих дій стосовно певних боржників, як це за обставинами скарги сталося відповідно до Закону України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", не передбачені у переліку встановлених Законом підстав для повернення виконавчого документа без прийняття до виконання. Таким чином, доводи скаржника у цій частині - є необґрунтованими.

Стосовно посилань скаржника у скарзі на дії державного виконавця на заборону, що міститься в Законі України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

20.10.2019 набрав чинності Закон України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" (Закон №145-ІХ).

Згідно з пунктом 3 розділу ІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" заборонено вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Колегія суддів зазначає, що з урахуванням заборони, встановленої пунктом 3 розділу ІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", в комплексі з іншими заборонами та мораторіями на звернення стягнення на майно боржників - державних підприємств, встановленими на момент прийняття Закону №145-ІХ, законодавцем в основу положення, визначеного пунктом 3 розділу ІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №145-ІХ, було покладено як принцип обов`язковості виконання рішень, закріплений Конституцією України, так і необхідність збереження об`єктів права державної власності, які були включені до переліків, затверджених Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", у зв`язку з їх стратегічним значенням для української економіки та національної безпеки з метою запобігти безконтрольному відчуженню майна, що складає єдиний майновий комплекс, у тому числі через застосування позаприватизаційних процедур.

Отже, Законом України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" встановлена пряма заборона вчиняти виконавчі дії, в тому числі, і щодо виконання рішень судів, якими встановлено стягнення грошових коштів із боржників, за винятком стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Вказаною нормою Закону №145-ІХ з усього складу майна підприємства, призначеного для його діяльності, яким також є нерухоме майно (будівлі, споруди, земельні ділянки тощо), передбачено можливість звернення стягнення лише на конкретні види майна цього підприємства, зокрема, грошові кошти та товари, передані в заставу за кредитними договорами.

Колегією суддів встановлено, що до додатку 2 "Переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, але можуть бути корпоратизовані" до Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" станом на 20.10.2019 включено АТ "Укрзалізниця" (код 40075815).

Вищевказані обставини підтверджують наявність заборони на звернення стягнення на кошти АТ "Укрзалізниця" у виконавчому провадженні.

Водночас, викладені апелянтом у апеляційній скарзі заперечення стосовно наведених висновків колегією суддів відхиляються як необґрунтовані з огляду на те, що останній помилково тлумачить положення Закону України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", яким прямо встановлено заборону на вчинення виконавчих дій відносно боржника, у тому числі, щодо виконання рішень судів про стягнення грошових коштів, окрім випадку стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Разом з тим, предметом стягнення за наказом Господарського суду міста Києва від 13.08.2019 у справі №910/1717/19 є грошові кошти, які становлять собою заборгованість АТ "Укрзалізниця" перед ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля» (збитки), а не грошові кошти і товари, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що на примусове стягнення за наказом Господарського суду міста Києва від 13.08.2019 у справі №910/1717/19 діяла пряма заборона Закону України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" після набрання останнім чинності.

Із матеріалів справи вбачається, що виконавчі дії, спрямовані на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 19.04.2019 та наказу Господарського суду міста Києва від 13.08.2019 у справі №910/1717/19 (стягнення грошових коштів з урахуванням виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій), були вчинені державним виконавцем у грудні 2019 року, тобто після набрання 20.10.2019 чинності Законом України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", тобто вже під час законодавчо встановленої заборони на звернення стягнення на кошти боржника - АТ "Укрзалізниця" у виконавчому провадженні.

Згідно пункту 9 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

За приписами статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За викладених обставин, враховуючи, що боржником у виконавчому документі - наказі Господарського суду міста Києва від 13.08.2019 у справі №910/1717/19 є АТ "Укрзалізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", з урахуванням наведеної норми Закону України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", якою прямо встановлено заборону на вчинення виконавчих дій відносно боржника, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що зазначений наказ Господарського суду міста Києва підлягав після відкриття виконавчого провадження поверненню стягувачу державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві на підставі пункту 9 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", без вчинення дій у межах виконавчого провадження №60896866 щодо стягнення з АТ "Укрзалізниця" на користь відповідача грошових коштів в межах вказаного виконавчого провадження внаслідок прямо встановленої законодавчо заборони.

При вирішенні даного спору судом апеляційної інстанції відповідно до частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України врахована правова позиція Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з розгляду аналогічних спорів, викладена у постанові від 15.05.2020 у справі №904/5697/18.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає скаргу АТ "Укрзалізниця" на дії Печерського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві частково обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню в частині зобов`язання Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві винести постанову про повернення наказу Господарського суду міста Києва від 13.08.2019 у справі №910/1717/19 стягувачу на підставі пункту 9 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження". В іншій частині скаргу АТ "Укрзалізниця" в особі регіональної філії (про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження та визнання неправомірним дій у винесенні наведеної постанови) слід залишити без задоволення.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, у відповідності до частини 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України, є нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, зважаючи на встановлене вище, вважає апеляційну скаргу акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.02.2020 у справі №910/1717/19 такою, що підлягає задоволенню частково, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.02.2020 у справі №910/1717/19 такою, що підлягає скасуванню з підстав, викладених у мотивувальній частині постанови.

Розподіл судових витрат

Згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 255, 269, 270, 271, 273, пунктом 2 частини 1 статті 275, статтями 277, 282, 284, 343, 344 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.02.2020 у справі №910/1717/19 задовольнити частково.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.02.2020 у справі №910/1717/19 скасувати.

3. Скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на дії Печерського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України задовольнити частково.

4. Зобов`язати Печерський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві винести постанову про повернення наказу господарського суду міста Києва від 13.08.2019 №910/1717/19 стягувачу, у відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".

5. В іншій частині у задоволенні скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» на дії Печерський районний відділ Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України - відмовити.

6. Матеріали справи №910/1717/19 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку, строки та випадках, визначених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного тексту постанови: 18.06.2020.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді О.В. Тищенко

С.Я. Дикунська