ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2020 р. Справа№ 910/1783/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Кравчука Г.А.

Козир Т.П.

за участю секретаря судового засідання Денисюк І.Г.

за участю представника(-ів): згідно з протоколом судового засідання від 23.06.2020

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

на ухвалу Господарського суду міста Києва

від 04.05.2020 (повний текст складено 06.05.2020) за скаргою Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

на рішення та дії державного виконавця

у справі №910/1783/19 (суддя Трофименко Т.Ю.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

про стягнення 46996733,84 грн,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.05.2020 у справі №910/1783/19 відмовлено у задоволенні скарги Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на рішення та дії державного виконавця.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд виходив з недоведеності та необґрунтованості даної скарги.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, Дочірнє підприємство "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.05.2020 у справі №910/1783/19 та прийняти нове рішення, яким задовольнити скаргу Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на рішення та дії державного виконавця.

Підставою для скасування ухвали суду скаржник зазначив порушення судом норм матеріального та процесуального права. При цьому скаржник стверджує, що постанова від 10.10.2019 ВП №60279983 про відкриття виконавчого провадження та подальші дії з примусового виконання у вказаному провадженні, вчинені посадовими особами державної виконавчої служби з порушенням Закону України "Про виконавче провадження" у зв`язку з чим підлягають визнанню неправомірними, а їх наслідки - скасуванню.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.06.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.05.2020 у справі №910/1783/19; призначено до розгляду апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу державний виконавець просить ухвалу суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування ухвали суду є безпідставними та необґрунтованими, а ухвалу суду постановлено у відповідності до вимог чинного законодавства.

В судове засідання апеляційної інстанції представник позивача не з`явився, про поважність причин нез`явлення суд не повідомив, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

Колегія суддів звертає увагу на те, що учасники у справі належним чином повідомлені про місце, дату і час судового розгляду, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштового відправлення позивачу, відповідачу, органу виконання судових рішень.

З огляду на викладене, а також враховуючи те, що явка представників учасників справи в судові засідання не була визнана обов`язковою, судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість здійснення розгляду апеляційної скарги у даній справі за відсутності представника позивача.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив її задовольнити, скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.05.2020 у справі №910/1783/19 та прийняти нове рішення, яким задовольнити скаргу Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на рішення та дії державного виконавця.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник органу виконання судових рішень заперечував проти апеляційної скарги, просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" про стягнення 46996733,84 грн., з яких: 16720 886,03 грн - пеня, 1594285,23 грн - 3% річних, 15985836,11 грн - інфляційні, 12695726,47 грн - штраф.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за Договором № 102/14-ПР купівлі-продажу природного газу від 18.12.2013.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.06.2019 у справі №910/1783/19, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.09.2019, позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 3% річних у розмірі 1594285,23 грн, інфляційні у розмірі 15985836,11 грн, пеню у розмірі 11704620,22 грн, штраф у розмірі 8887008,53 грн та судовий збір у розмірі 672350,00 грн. В іншій частині позову відмовлено.

18.09.2019 на виконання вказаного рішення судом було видано відповідний наказ.

10.10.2019 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бочковським Т.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 60279983, а також постанови про арешт майна боржника та стягнення виконавчого збору.

23.10.2019 через відділ діловодства місцевого господарського суду надійшла скарга Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на рішення та дії державного виконавця, у якій скаржник просив суд визнати неправомірними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бочковського Т.О. з винесення 10.10.2019 постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 60279983 та зобов`язати начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві, якому безпосередньо підпорядкований головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бочковський Т.О., скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 10.10.2019 ВП № 60279983.

Обґрунтовуючи подану скаргу, відповідач зазначає, що державний виконавець Бочковський Т.О. неправомірно відкрив виконавче провадження ВП № 60279983 щодо повного виконання судового рішення в той час, як стягувач, з урахуванням заяви про виправлення помилки у заяві про відкриття виконавчого провадження, пред`явив до примусового виконання наказ Господарського суду міста Києва від 18.09.2019 № 910/1783/19 лише в частині стягнутих судових витрат, тобто на суму 672350,00 грн, у зв`язку з чим, на думку скаржника, державний виконавець мав повернути виконавчий документ як такий, що пред`явлений не за підвідомчістю, а натомість, розпочав звернення стягнення на майно боржника шляхом накладення арешту та списання коштів з його рахунків у розмірі 7903347,63 грн.

Відповідно до ст.339 Господарського процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження", рішення, дії, бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

За приписами статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій її території.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно ч. 1 ст. 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати. (ч. 3 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження").

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2019, залишеного без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.09.2019, яка набрала законної сили 05.09.2019, місцевий господарський суд видав наказ про стягнення з Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 3% річних у розмірі 1594285,23 грн, інфляційні у розмірі 15985836,11 грн, пеню у розмірі 11704620,22 грн, штраф у розмірі 8887008,53 грн та судовий збір у розмірі 672350,00 грн.

09.10.2019 Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві із заявою про відкриття виконавчого провадження від 02.10.2019 № 14/5-2776В, у якій просило: прийняти наказ Господарського суду міста Києва від 18.09.2019 у справі №910/1783/19 до виконання; не пізніше наступного робочого дня з дня надходження цієї заяви разом з виконавчим документом відкрити виконавче провадження з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 18.09.2019 у справі № 910/1783/19 щодо стягнення з Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 3% річних у розмірі 1594285,23 грн, інфляційних у розмірі 15985836,11 грн, пені у розмірі 11704620,22 грн, штрафу у розмірі 8887008,53 грн та судового збору у розмірі 672350,00 грн; здійснити всі можливі заходи для фактичного виконання у повному обсязі даного рішення в порядку та строки, визначені Законом України "Про виконавче провадження". До цієї заяви стягував долучив оригінал наказу Господарського суду міста Києва від 18.09.2019 у справі №910/1783/19 та копію довіреності.

10.10.2019 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бочковським Т.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 60279983, а також постанови про арешт майна боржника та стягнення виконавчого збору.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч.1 ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження").

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 10 Закону України "Про виконавче провадження" унормовано, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно ч.5 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Відповідно до ч. 4 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Закон України "Про виконавче провадження" є спеціальним законом, який регулює порядок вчинення виконавчих дій, при цьому детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 №2832/5), яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню.

Пункти 4 та 5 розділу ІІІ цієї Інструкції регламентує дії державного виконавця, які передують відкриттю виконавчого провадження:

- виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа;

- у разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Колегією суддів не встановлено підстав для повернення виконавчого документу, передбачених Законом України "Про виконавче провадження" та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, а тому з огляду на наведені правові норми, враховуючи те, що на час відкриття виконавчого провадження № 60279983, відомості про виконання боржником рішення суду у справі №910/1783/19 в добровільному порядку у державного виконавця були відсутні, дійшла висновку, що державний виконавець, при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження, діяв у відповідності до норм чинного законодавства.

Стосовно посилань скаржника на те, що державний виконавець, з урахуванням заяви стягувача про виправлення помилки у заяві про відкриття виконавчого провадження, мав повернути виконавчий документ як такий, що пред`явлений не за підвідомчістю, а натомість, розпочав звернення стягнення на майно боржника шляхом накладення арешту та списання коштів з його рахунків у розмірі 7903347,63 грн, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.10.2019 (через пять днів після відкриття виконавчого провадження №60279983) стягувач звернувся до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві із заявою від 15.10.2019 №14/5-7719 про виправлення помилки у заяві про відкриття виконавчого провадження, у якій просило: вважати дану заяву невід`ємною частиною заяви про відкриття виконавчого провадження від 02.10.19 №14/5-2776В щодо визначення, в якій саме частині вимог наказ Господарського суду міста Києві від 18.09.19№ 910/1783/19 пред`являється до примусового виконання, а саме - у частині стягнення судового збору у розмірі 672350,00 грн; повернути стягувану без прийняття до виконання наказ про примусове виконання рішення щодо стягнення з Дочірнього підприємства "Укравтогаз" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 3% річних у розмірі 1594285,23 грн, інфляційні у розмірі 15985836,11 грн, пеню у розмірі 11704620,22 грн, штраф у розмірі 8887008,53 грн та судовий збір у розмірі 672350,00 грн з метою належної організації процедури примусового виконання.

Натомість, як вірно зазначив суд першої інстанції, на момент відкриття виконавчого провадження ВП № 60279983 державний виконавець Бочковський Т.О. не знав і не міг знати про те, що стягувач допустив помилку у заяві про відкриття виконавчого провадження та в майбутньому змінить таку заяву в частині суми стягнення. А тому, з огляду на те, що державний виконавець Бочковський Т.О. діяв чітко у встановленому законом порядку та відповідно до вимог заяви про відкриття виконавчого провадження від 02.10.2019 № 14/5-2776В, то вважати неправомірними його дії з винесення 10.10.2019 постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 60279983 не має жодних правових підстав.

З огляду на викладене, враховуючи те, що обставини щодо неправомірних дій державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бочковським Т.О. щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 60279983, викладені у скарзі, не знайшли свого підтвердження в ході її розгляду, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні скарги Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на рішення та дії державного виконавця у справі № 910/1783/19.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Вищевикладені обставини справи спростовують доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, та на які він посилається як на підставу скасування судового рішення, а тому відхиляються судом.

Відповідно до ч.1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника у відповідності до вимог ст. 129, 344 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 129, 240, 255, 267-270, 273, 275-276, 281-284, 343, 344 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.05.2020 у справі №910/1783/19 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/1783/19 повернути Господарському суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 30.06.2020.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді Г.А. Кравчук

Т.П. Козир