ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2020 р. Справа №914/194/17

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Кравчук Н.М.

суддів Данко Л.С.

Плотніцький Б.Д.

секретар судового засідання Кобзар О.В.

розглянувши апеляційну скаргу Малого підприємства "Сніжинка" б/н від 23.03.2020 (вх. № ЗАГС 01-05/1208/20 від 27.03.2020)

на рішення Господарського суду Львівської області від 25.02.2020 (головуючий суддя Рим Т.Я., судді Манюк П.Т., Галамай О.З., повний текст складено 02.03.2020) винесеного за результатами розгляду заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами в частині закриття провадження

у справі № 914/194/17

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідницьке виробниче підприємство "Джерело" (надалі ТзОВ "НДВП "Джерело"), м. Львів

до відповідача-1: Малого підприємства "Сніжинка" (надалі МП "Сніжинка"), м. Жидачів, Львівської обл.

до відповідача-2: Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія" (надалі ПАТ "Українська інноваційна компанія"), м. Сєвєродонецьк, Луганська обл.

до відповідача-3: Публічне акціонерне товариство "Український інноваційний банк" (надалі ПАТ "Укрінкбанк") в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Укрінбанк" Міхна Сергія Семеновича, м. Київ

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-1: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Дякович Мирослава Михайлівна, м. Львів

про визнання недійсним (нікчемним) договору та скасування запису про право власності на нерухоме майно

за участю учасників справи:

від позивача: Медвідь Л.М. - адвокат (довіреність 11.07.2019, свідоцтво РН № 1272 від 04.11.2017)

від відповідача-1: Гай О.О. - адвокат (довіреність б/н від 10.02.2020, свідоцтво № 1464 від 17.12.2008)

від відповідача-2: не з`явився

від відповідача-3: не з`явився

від третьої особи: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

19.12.2019 ТзОВ "НДВП "Джерело" звернулося до Господарського суду Львівської області з заявою про перегляд рішення Господарського суду Львівської області від 13.12.2018 за нововиявленими обставинами в частині закриття провадження у справі (а.с. 48-52 VII).

Рішенням Господарського суду Львівської області від 25.02.2020 у справі № 914/194/17 задоволено заяву про перегляд рішення Господарського суду Львівської області від 13.12.2018 у справі № 914/194/17 в частині закриття провадження у справі. Скасовано рішення Господарського суду Львівської області від 13.12.2018 в частині закриття провадження у справі № 914/194/17 стосовно вимоги про скасування запису № 14570938, внесеного 19.05.2016 державним реєстратором - приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дякович М.М., про державну реєстрацію за МП "Сніжинка" права власності на об`єкт нерухомого майна - будівлю арочного складу, загальною площею 475,9 м2, за адресою: Львівська область, м. Львів, вул. Городоцька, будинок 371; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким скасовано запис № 14570938, внесений 19.05.2016 державним реєстратором - приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дякович М.М., про державну реєстрацію за МП "Сніжинка" права власності на об`єкт нерухомого майна - будівлю арочного складу, загальною площею 475,9 м2, за адресою: Львівська область, м. Львів, вул. Городоцька, 371; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01 (а.с. 176-187 VII).

Приймаючи рішення про задоволення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції зазначив, що рішення суду від 13.12.2018 в частині закриття провадження у справі мотивовано тим, що запис про державну реєстрацію від 19.05.2016 № 14570938 внесений державним реєстратором - приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дякович М.М., скасовано постановою Львівського окружного адміністративного суду від 15.03.2018 у справі № 813/1844/17, яка набрала законної сили. Таке рішення ухвалено у зв`язку з відсутністю предмета спору, що передбачено п.2 ч.1 ст.231 ГПК України. Проте, в подальшому 20.11.2019 Верховним Судом скасовано судові рішення першої та апеляційної інстанцій у справі № 813/1844/17, а провадження у справі № 813/1844/17 закрито. Відтак, суд дійшов висновку, що скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду, є підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами в частині закриття провадження. Проаналізувавши матеріали справи та беручи до уваги неукладеність договору від 25.04.2006, суд встановив, що реєстрація права власності на об`єкт нерухомості за МП "Сніжинка" вчинена без достатніх для цього правових підстав, що є порушенням ст.18, ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». В зв`язку з чим, визнав обґрунтованою позовну вимогу про скасування запису про право власності на нерухоме майно та такою, що підлягає до задоволенню.

Не погоджуючись з даним рішенням, МП «Сніжинка» подало апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано надані ним докази та аргументи, а відтак, винесено незаконне рішення, просить його скасувати, прийняти нове рішення, яким закрити провадження у справі. Зокрема, скаржник зазначає, що судом не було враховано, що на момент перегляду рішення за нововиявленими обставинами був відсутній предмет спору, оскільки такий запис було виключено з реєстру, відповідно до поданої суду інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 199983795 від 12.02.2020. Окрім того, апелянт звертає увагу на те, що суд при розгляді позовної вимоги про скасування запису про право власності на нерухоме майно, не надав оцінки обставині, чи можливо було б здійснити державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна за МП "Сніжинка" на підставі решти документів, які слугували підставою для державної реєстрації права власності.

Представник скаржника в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав повністю.

Представник позивача в судовому засіданні проти доводів скаржника заперечив з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу (зареєстрований в канцелярії суду за вх№01-04/2701/20 від 12.05.2020), рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, відтак просить суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач-2 відзиву на апеляційну скаргу не подав, явку уповноваженого представника в судові засідання жодного разу не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.

Відповідач-3 відзиву на апеляційну скаргу не подав, явку уповноваженого представника в судові засідання жодного разу не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.

Третя особа письмових пояснень щодо апеляційної скарги не подала, явку уповноваженого представника в судові засідання не забезпечила, хоча належним чином була повідомлена про дату, час і місце розгляду справи.

Вивчивши апеляційну скаргу, здійснивши оцінку доказів, що містяться в матеріалах справи, заслухавши учасників справи, Західний апеляційний господарський суд встановив таке.

ТзОВ НДВП "Джерело" звернулося до Господарського суду Львівської області із позовом до МП "Сніжинка" та ПАТ "Укрінком" про визнання недійсним (нікчемним) договору від 25.04.2006 відчуження об`єктів нерухомого майна за договором фінансового лізингу та скасування запису 14570938, внесеного 19.05.2016 державним реєстратором - приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дякович М.М., про державну реєстрацію за МП "Сніжинка" права власності на об`єкт нерухомого майна - будівлю арочного складу, загальною площею 475,9 м2, за адресою: Львівська область, м. Львів, вул. Городоцька, будинок 371.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 13.12.2018 у справі № 914/194/17, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 11.04.2019, позов задоволено частково (а.с. 162-184 том V, а.с. 134-148 том VІ):

- визнано недійсним (нікчемним) договір від 25.04.2006, укладений між АТ "Український інноваційний банк" в особі директора Львівської філії та МП "Сніжинка";

- закрито провадження у справі в частині скасування запису № 14570938, внесеного 19.05.2016 державним реєстратором - приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дякович М. М., про державну реєстрацію за МП "Сніжинка" права власності на об`єкт нерухомого майна - будівлю арочного складу, загальною площею 475,9 м2, розташованого за адресою: Львівська область, м. Львів, вул. Городоцька, буд. 371; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суди виходили з того, що МП "Сніжинка" не набуло права власності на будівлю складу, оскільки банком не було зареєстровано за собою право власності на будівлю складу; у матеріалах справи № 914/194/17 відсутні докази повного виконання умов договору фінансового лізингу з урахуванням додаткової угоди від 28.05.2003 та додатку № 1 до додаткової угоди "Графік лізингових платежів"; сплата останнього лізингового платежу відбулася в серпні 2004 року, а тому на відносини з переходу права власності на об`єкт нерухомості поширюються правила ЦК України та Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", положення яких визначають необхідність нотаріального посвідчення договору, який опосередковує перехід права власності на об`єкт нерухомого майна. Суди також зауважили, що спірний договір був однією з підстав для реєстрації права власності приватним нотаріусом. Крім того, договір від 25.04.2006 було підписано від імені повноважних представників іншими невідомими особами. За таких підстав, суди задовольнили позовні вимоги в частині визнання недійсним договору від 25.04.2006.

Щодо похідної позовної вимоги про скасування запису про право власності на нерухоме майно, то оскільки запис про державну реєстрацію від 19.05.2016 №14570938 внесений державним реєстратором - приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дякович М.М. скасовано постановою Львівського окружного адміністративного суду від 15.03.2018 №813/1844/17, яка набрала законної сили, місцевий господарський суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, закрив провадження в цій частині у зв`язку з відсутністю предмета спору.

МП "Сніжинка" оскаржила зазначені вище судові рішення в частині задоволення позовних вимог, тобто в частині визнання недійсним договору (а.с. 160-169 том VІ).

Верховний Суд постановою від 25.07.2019 рішення судів попередніх інстанцій скасував у частині задоволення позовних вимог щодо визнання недійсним (нікчемним) договору відчуження об`єктів нерухомого майна по договору фінансового лізингу від 25.04.2006, укладеного між АТ "Український інноваційний банк" та МП "Сніжинка", прийняв у цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовив.

Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що договір від 25.04.2006 суперечить вимогам статті 203 ЦК України та є недійсним, оскільки відповідний договір не підписаний та не посвідчений нотаріально, а відтак є неукладеним.

Разом з тим, в ході розгляду справи № 914/194/17 судами встановлено такі обставини:

Спір між сторонами стосується будівлі арочного складу, зареєстрованого за різними юридичними адресами, зокрема: вул. Городоцька, 371, місто Львів - інвентаризаційна справа (квартал 1045), реєстраційна справа вул. Кільцева, 5г та село Холодновідка, Львівська область - інвентаризаційна справа (квартал 4).

Право власності на вказане майно зареєстровано за МП "Сніжинка" згідно із записом 19.05.2016 № 14570938, внесеним державним реєстратором приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дякович М. М. на підставі договору фінансового лізингу від 11.08.1998 №1, а також договору від 25.04.2006, укладеного між банком в особі директора Львівської філії Загірного Р.Й. та МП "Сніжинка".

На виконання умов договору фінансового лізингу, укладеного між АТ "Український інноваційний банк" та МП "Сніжинка", за актом передачі основних засобів у фінансовий лізинг 18.08.1998 передано, зокрема, будівлю складу.

Банком та МП "Сніжинка" складено графік лізингових платежів, який оформлено в додатку №1 до додаткової угоди від 28.05.2003.

Згідно з графіком лізингових платежів, МП "Сніжинка" зобов`язане, починаючи з 01.06.2003, щомісячно сплачувати частки вартості об`єкта лізингу, в сумі 1312,00 грн., а також суму відсотків. Отже, за період з червня 2003 року по серпень 2004 року у МП "Сніжинка" виник обов`язок зі сплати 22844,32 грн. лізингових платежів, в тому числі 19693,53 грн повернення частки вартості об`єкта лізингу та 3 150,79 грн відсотків.

У матеріалах справи № 914/194/18 наявні копії платіжних доручень про сплату МП "Сніжинка" лізингових платежів на загальну суму 24945,13 грн, останній лізинговий платіж здійснено 27.08.2004, у зв`язку з чим суди дійшли висновку, що перехід права власності на нерухоме майно в будь-якому випадку не міг виникнути раніше цієї дати, а МП "Сніжинка" не доведено виконання умов додаткової угоди від 28.05.2003 та погодженого графіку сплати лізингових платежів у повному обсязі.

Проте, згідно з довідкою банку від 20.04.2006 № 04-364, МП "Сніжинка" провело оплату лізингових платежів за договором фінансового лізингу від 11.08.1998 №1 згідно з графіком лізингових платежів.

25.04.2006 між банком в особі директора Львівської філії Загірного Р.Й. та МП "Сніжинка" укладено договір відчуження об`єктів нерухомого майна по договору фінансового лізингу, за умовами якого банк передає будівлю складу у власність МП "Сніжинка", з огляду на виконання останнім всіх умов договору лізингу. Договір від 25.04.2006 підписано АТ "Український інноваційний банк" в особі директора Львівської філії Загірного Р.Й.

На виконання умов цього договору МП "Сніжинка" передано за актом прийому-передачі від 25.04.2006 будівлю складу, який є додатком до договору від 25.04.2006, підписаний від імені АТ "Укрінбанк" директором Львівської філії Загірним Р.Й.

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 65728120 від 12.08.2016, державним реєстратором - приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дякович М. М., прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19.05.2016, індексний номер 29666414, про державну реєстрацію права власності на будівлю металевого складу загальною площею 499,2 м2,розташованого за адресою: Львівська область, місто Львів, вул. Городоцька, буд. 371. Це рішення прийнято на підставі договору фінансового лізингу, додаткової угоди від 31.12.1998, акта передачі основних засобів у фінансовий лізинг від 18.08.1998, договору від 25.04.2006, акта прийому-передачі від 25.04.2006.

Внаслідок дослідження висновків експертів (висновок судового експерта Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Кучинської В.О. від 19.03.2018 №1114; висновок судового експерта Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 18.06.2018 №6/328; висновок судового експерта Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 16.07.2018 №6/361; висновок судового експерта Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 16.07.2018 №6/362) суд установив, що колишній керівник Львівської філії Банку не підписував договір фінансового лізингу, акт передачі основних засобів у фінансовий лізинг від 18.08.1998 та договір від 25.04.2006; колишній керівник малого підприємства "Сніжинка" Шморгун П.А. не підписував ні договору фінансового лізингу, ні акту від 18.08.1998; водночас колишній керівник банку підписував додаткову угоду до договору фінансового лізингу від 28.05.2003 та графік лізингових платежів.

При винесенні постанови колегія суддів керувалася таким.

Предметом розгляду даної справи є заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами в частині позовної вимоги про закриття провадження у справі №914/194/17.

Колегія суддів звертає увагу на те, що передбачений главою 3 Розділу ІV ГПК України перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами є окремою формою судового процесу, що має свої особливості.

На відміну від перегляду судового рішення в порядку апеляційного та касаційного оскарження, підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права тощо), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники розгляду справи не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї. Тобто, перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд вже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.

При перегляді судового рішення за нововиявленими обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Порядок перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами урегульовано статтею 320 ГПК України, відповідно до якої рішення, постанови та ухвали господарського суду, Вищого суду з питань інтелектуальної власності, якими закінчено розгляд справи, а також ухвали у справах про банкрутство (неплатоспроможність), які підлягають оскарженню у випадках, передбачених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

До нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, що мають значення для правильного вирішення спору.

Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність таких трьох умов: по-перше, їх існування на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не були відомі та не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами.

Господарський суд вправі змінити або скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Одним із аспектів принципу верховенства права є принцип правової певності, який, окрім іншого, передбачає, що якщо суд ухвалив остаточне рішення по суті спору, таке рішення не може бути піддане перегляду (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» від 28.10.1999). Цей принцип встановлює, що жодна сторона не вправі ставити питання про перегляд остаточного судового рішення, яке набрало чинності, лише задля нового судового розгляду і нового рішення по суті. Перегляд судового рішення не повинен бути замаскованою апеляційною процедурою, а саме лише існування двох позицій щодо способу вирішення спору не є підставою для повторного судового розгляду. Відхилення від цього принципу допустимі лише за наявності виняткових обставин (п. п. 51 - 52 рішення Суду у справі «Рябих проти Росії» від 24.06.2003; ухвала суду щодо прийнятності заяви № 62608/00 «Агротехсервіс проти України»; п. п. 42-44 рішення суду у справі «Желтяков проти України» від 09.06.2011). Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні, а також те, що цей доказ є вирішальним (п. п. 27 - 34 рішення суду у справі «Праведная проти Росії» від 18.11.2004).

Як вбачається з матеріалів справи, рішення суду від 13.12.2018 в частині закриття провадження у справі мотивовано тим, що запис про державну реєстрацію від 19.05.2016 № 14570938 внесений державним реєстратором - приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дякович М.М., скасовано постановою Львівського окружного адміністративного суду від 15.03.2018 № 813/1844/17, яка набрала законної сили. Таке рішення ухвалено у зв`язку з відсутністю предмета спору, що передбачено п.2 ч.1 ст. 231 ГПК України.

Станом на час ухвалення судом рішення про закриття провадження у господарській справі в частині вимоги про скасування запису про державну реєстрацію права власності ні сторонам, ні суду не було відомо про майбутнє скасування постанови Львівського окружного адміністративного суду від 11.12.2017 та постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.03.2018; ці обставини існували станом на час ухвалення господарським судом рішення, проте, були підтверджені пізніше постановою Верховного Суду від 20.11.2019; ці обставини істотні, тобто, якби суд врахував ці обставини, то рішення у справі було б інше. Так, якби суд знав про наявність підстав для скасування судових рішень адміністративних судів у справі №813/1844/17, він би не закривав провадження у справі, а розглянув відповідну позовну вимогу по суті.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 320 ГПК України підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Ураховуючи зазначені норми процесуального законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість вимоги заявника щодо перегляду рішення в частині закриття провадження у справі за нововиявленими обставинами, оскільки підставою для закриття провадження у справі була обставина набрання законної сили судовим рішенням у справі №813/1844/17, на підставі якого скасовано право власності (запис в Державному реєстрі) МП "Сніжинка", та яке згодом було скасовано.

За результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення (п. 2 ч. 3 ст. 325 ГПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, основною позовною вимогою ТзОВ НДВП «Джерело» було визнання недійсним договору, а похідною - скасування запису про державну реєстрацію права власності.

Як зазначалося вище, касаційна інстанція, скасовуючи судові рішення попередніх інстанції та приймаючи рішення про відмову в задоволені позову в частині визнання недійсним (нікчемним) договору, вказала, що приписи ст. 220 ЦК України, на які посилається позивач як на підставу визнання договору від 25.04.2006 недійсним (нікчемним), не застосовуються, оскільки момент вчинення такого правочину, відповідно до статей 210 та 640 ЦК України, пов`язаний з його державною реєстрацією. З наведеного вбачається, що у разі наявності вимоги про обов`язкове нотаріальне посвідчення та державну реєстрацію договору, договір не міг бути зареєстрованим без виконання вимоги щодо нотаріального посвідчення, а тому він неукладений, не має юридичної сили та не породжує для його сторін бажаного правового результату і відповідних прав та обов`язків. Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що договір від 25.04.2006 суперечить вимогам статті 203 ЦК України та є недійсним, оскільки відповідний договір не підписаний та не посвідчений нотаріально, а відтак є неукладеним.

Відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції станом на час вчинення реєстраційної дії) державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

В силу п. 1 ч. 1 ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.

Відтак, враховуючи неукладеність договору від 25.04.2006, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду щодо наявності правових підстав для скасування запису 14570938, внесеного 19.05.2016 державним реєстратором - приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дякович М.М., про державну реєстрацію за МП "Сніжинка" права власності на об`єкт нерухомого майна - будівлю арочного складу, загальною площею 475,9 м2, за адресою: Львівська область, м. Львів, вул. Городоцька, будинок 371.

Покликання скаржника на те, що суд не розглядав та не надавав оцінки обставині, чи можливо було б здійснити державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна за МП "Сніжинка" на підставі решти документів, які слугували підставою для державної реєстрації права власності, то колегія суддів зазначає таке.

Так, дійсно для державної реєстрації права власності заявник подав низку документів, одним з яких і був договір від 25.04.2006. Однак, за висновками суду, які не були спростовані ні в ході апеляційного, ні в ході касаційного перегляду справи № 914/194/17, МП "Сніжинка" не набуло права власності на будівлю складу, оскільки банком не було зареєстровано право власності за собою на будівлю складу, в матеріалах справи відсутні докази повного виконання умов договору фінансового лізингу з урахуванням додаткової угоди від 28.05.2003 та додатку № 1 до додаткової угоди "Графік лізингових платежів". Таким чином, на думку суду, реєстрація права власності на об`єкт нерухомості за МП "Сніжинка" вчинена без достатніх для цього правових підстав.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" відомості, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії.

Як установлено судом, скасування державної реєстрації права власності відбулося на підставі постанови Львівського окружного адміністративного суду № 813/1844/17 від 11.12.2017 за рішенням державного реєстратора № 40559299 від 10.04.2018. Таким чином, внесені відомості про скасування права власності не відповідають документам, на підставі яких вони були внесені.

Окрім того, слід зазначити, що в даному випадку суд здійснює перегляд рішення за нововиявленими обставинами в частині закриття провадження у справі. Оскільки провадження у справі суд закрив з огляду на відсутність предмета спору на підставі рішень судів, які в подальшому були скасовані, зазначене є безумовною підставою для перегляду такого рішення (про закриття провадження) за нововиявленими обставинами.

Оскільки, в основі перегляду рішення за нововиявленими обставинами не лежить судова помилка, то в такому випадку переглядається не просто саме по собі судове рішення, яке набрало законної сили, але і справа в цілому. Тобто, в ході перегляду рішення за нововиявленими обставинами суд дає оцінку встановленим обставинам справи з урахуванням нововиявленої обставини. Така обставина спричиняє ухвалення іншого процесуального рішення, яке не співпадає з уже ухваленим судом рішенням.

Що стосується твердження скаржника про необхідність закриття провадження у справі з огляду на відсутність запису про державну реєстрацію права власності, то в даному випадку суд зосереджується не на дослідженні того, що рішення адміністративних судів було виконане та запис про державну реєстрацію права власності скасовано, а на тому, що така обставина є нововиявленою та вона впливає на вирішення спору в цій справі.

Таким чином, матеріали справи свідчать про те, що, приймаючи рішення про задоволення заяви про перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, місцевий господарський суд всебічно, повно і об`єктивно дослідив матеріали справи в їх сукупності, дав вірну юридичну оцінку обставинам справи та прийняв рішення, яке відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, не знайшло свого підтвердження, в зв`язку з чим підстави для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення відсутні.

Приписами ст. 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Дана норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Згідно зі ст. ст. 73,74,77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 1 ст. 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безсторонньому дослідженні наявних у справі доказів.

Однак, апелянтом всупереч вищенаведеним нормам права, не подано доказів, які б спростували факти, викладені в заяві, а доводи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Оскільки, апеляційна скарга до задоволення не підлягає, то відповідно понесені судові витрати на сплату судового збору за подання апеляційної скарги залишається за скаржником.

Керуючись, ст.ст. 269, 276, 282, 284, 320, 325 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 25.02.2020 у справі № 914/194/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги залишити за скаржником.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбаченні ст.288 ГПК України.

4. Справу повернути до Господарського суду Львівської області.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Головуючий суддя Н.М. Кравчук

судді Л.С. Данко

Б.Д. Плотніцький