ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" червня 2020 р.м. ХарківСправа № 922/727/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Погорелової О.В

при секретарі судового засідання Федоровій К.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів", м. Нікополь
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Інвест Сістемс", смт. Дворічна
про стягнення 574554,42 грн.
за участю представників учасників справи:

позивача - Ковтуненко Р.О.

відповідача - Гармаш В.В.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Акціонерне товариство "Нікопольський завод феросплавів", звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Інвест Сістемс", в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь штрафні санкції у розмірі 574554,42 грн. Позовні вимоги обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки №1806706 від 24.10.2018 щодо своєчасної поставки товару. Судові витрати позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 12.03.2020 позовна заява була прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Рух справи висвітлено у відповідних ухвалах суду.

31.03.2020 до суду відповідачем був поданий відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечує та просить суд відмовити в його задоволенні. Також, 02.06.2020 та 09.06.2020 відповідачем були подані до суду письмові пояснення у справі. У поданих відзиві та поясненнях, відповідач в обґрунтування заперечень проти позову, вказує, зокрема, на те, що відповідачем не було порушено строків поставки товару, оскільки зі змісту положень укладеної 02.04.2019 Специфікації №2/1901968 до договору поставки №1806706 від 24.10.2018, вбачається, що термін поставки товару за вказаною Специфікацією визначений наступним чином: "протягом квітня-листопада 2019 року за попереднім замовленням АТ НЗФ" (колонка №5 таблиці Специфікації); зі змісту заявки №2019.08.01/41-4043 вбачається, що вона не містить графіку поставки товару, як це передбачено п.3.4. договору, що відповідно свідчить про неналежність її оформлення та про неузгодженість графіку і термінів здійснення поставки окремої партії товару; доводи позивача щодо можливості віднесення доданих ним видаткових накладних та інших документів до поставки однієї партії товару є необґрунтованими та документально не підтвердженими, що унеможливлює застосування штрафних санкцій. Вказує на те, що оскільки основне зобов`язання (поставка товару) було виконане постачальником у повному обсязі, що підтверджує і позивач, а також те, що за текстом позовної заяви, відповіді на відзив, позивач взагалі не зазначає про настання для нього негативних наслідків (та відповідно документально не підтверджує настання таких наслідків) через "начебто" прострочення постачальника, що в свою чергу не підтверджено належними та допустимими доказами, відповідач вважає, що підстави для застосування неустойки відсутні.

09.04.2020 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача, в якій позивач виклав свої заперечення проти доводів відповідача.

У судовому засіданні 09.06.2020 представник позивача підтримав позов у повному обсязі та просив суд його задовольнити.

Присутній у судовому засіданні 09.06.2020 представник відповідача проти позову заперечував та просив суд відмовити в його задоволенні.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками справи докази, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, суд встановив наступне.

24.10.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Глобал Інвест Сістемс" (постачальник) та Акціонерним товариством "Нікопольський завод феросплавів" (покупець) був укладений договір поставки №1806706, за умовами якого постачальник зобов`язується передати у власність покупцеві товар (повне найменування, а також марка, вид, сорт, номенклатура, асортимент, кількісні та якісні характеристики, код УКТ ЗЕД за державним класифікатором продукції і послуг), ціна та інше якого вказується у специфікації (додатку) до цього договору (далі - товар), що є його невід`ємною частиною, а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар та оплатити його вартість в порядку і за умовами, передбаченими цим договором.

Згідно п. 3.1 договору, постачальник зобов`язується поставити покупцеві товар у спосіб та на умовах, зазначених у специфікації (додатка) до цього договору. Умови поставки регламентуються відповідними базисами, що передбачені Міжнародними правилами тлумачення торгових термінів Інкотермс у редакції 2010 року, яка є погодженою сторонами (далі - правила Інкотермс).

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, між покупцем та постачальником була підписана специфікація №2/1901968 від 02.04.2019 в якій сторони обумовили товар, що поставляється, строки поставки та порядок розрахунків.

Так, відповідно до п. 1 специфікації, ціна на товар, що зазначений у даній специфікації, включає в себе вартість маркування, транспортні та інші витрати, пов`язані з поставкою товару з урахуванням положень Інкотермс.

У п. 2 специфікації сторони погодили наступний порядок розрахунків: покупець здійснює попередню оплату у розмірі 30% від вартості партії товару за даною специфікацією на поточний рахунок постачальника за умови надання рахунка-фактури та при наявності у покупця на день оплати оригіналу даного договору та специфікації покупець здійснює оплату решти 70% від вартості партії товару за фактом поставки протягом 5 робочих днів та за умови прийнятності і якості товару на підставі рахунків-фактур, податкових накладних зареєстрованих у Єдиному реєстрі податкових накладних та акту приймання-передачі за якістю та кількістю з обов`язковим виконанням п. 3.5 цього договору. Датою (моментом) оплати вважається дата списання коштів з поточного рахунка покупця. Термін поставки після отримання передплати 14 календарних днів.

Відповідно до п. 4 специфікації, датою переходу права власності до покупця на товар (продукцію) є дата складання акта прийому-передачі про отримання товару (продукції), а у разі його відсутності - дата складання видаткової накладної, підписаного(ної) обома сторонами.

Відповідно до п. 3.4 договору, поставка товару здійснюється постачальником відповідно до п. 3.1 договору лише після отримання письмового підтвердження (належним чином оформленої заявки) покупця, що має бути направленою постачальнику одним із таких способів: поштовим відправленням на юридичну адресу постачальника або факсимільним зв`язком за телефоном, що вказаний у цьому договорі, або в електронному виді через сервіс (наприклад, Paperless), або на електронну адресу (е-mail) постачальника. У письмовому підтвердженні (заявці) покупець вказує графік поставки, зазначає обсяги та терміни поставки товару в межах періоду поставки, який сторони вказують у специфікації (додатку) до цього договору.

30.07.2019 позивачем відповідачу було перераховано 847260,00 грн. в якості передплати за товар у розмірі 30%.

01.08.2019 на адресу постачальника покупцем було направлено заявку №2019.08.01/41-4043, в якій покупець зазначив, що згідно специфікації №2/1901968 від 02.04.2019 до договору №1806706 від 24.10.2018 покупцем було здійснено передплату у розмірі 30% за 15000 кг тканини поліпропіленової щільністю 220г/м2 на суму 319410,00 грн. з ПДВ; 15000 кг тканини поліпропіленової ламінованої щільністю 65+25г/м" на суму 326970,00 грн. з ПДВ; 10000 кг тканини поліпропіленової щільністю 200г/м2 на суму 200880,00 грн. з ПДВ. Зважаючи на викладене, покупець просив постачальника до 12.08.2019 здійснити поставку. Відповідь просив відправити не пізніше 05.08.2019 по факсу або на електронну адресу.

Враховуючи те, що передплата за товар була здійснена покупцем 30.07.2019 та приймаючи до уваги п.2 специфікації №2/1901968 від 02.04.2019, товар мав бути поставлений до 13.08.2019.

За видатковими накладними №505 від 18.08.2019, №513 від 22.08.2019, №514 від 22.08.2019, №527 від 30.08.2019, №528 від 30.08.2019, №537 від 05.09.2019, №538 від 05.09.2019, №570 від 15.09.2019, №571 від 15.09.2019, №578 від 22.09.2019, №579 від 22.09.2019, №600 від 30.09.2019, №601 від 30.09.2019 постачальник здійснив поставку товару покупцю.

10.09.2019 покупцем на адресу постачальника була направлена претензія №36-7578/4016, в якій покупець вказав на порушення постачальником строків поставки товару та запропонував у добровільному порядку сплатити неустойку у розмірі 403996,94 грн., нараховану за прострочення поставки товару за специфікацією №2/1901968 від 02.04.2019.

Вказану претензію відповідач отримав 13.09.2019, проте, відповіді не надав та неустойку не сплатив.

Предметом судового розгляду є спір про стягнення з відповідача (постачальник) на користь позивача (покупець) 574554,42 грн. штрафних санкцій за порушення термінів поставки товару.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України (ГК України), майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України (ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до положень ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Аналогічний припис містить ГК України, частинами 1, 7 ст. 193 якого встановлено, що суб`єкти господарювання та ін. учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору (ч. 1). ... Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом (ч. 7).

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або ін. подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошву суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Строки здійснення поставки узгоджено сторонами, про що зазначалось вище.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) стаття 610 ЦК України визначає, як порушення зобов`язання.

Як слідує із статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як зазначалося вище по тексту рішення, враховуючи те, що передплата за товар була здійснена покупцем 30.07.2019 та приймаючи до уваги п.2 специфікації №2/1901968 від 02.04.2019, товар мав бути поставлений до 13.08.2019. Проте, товар був поставлений постачальником за видатковими накладними №505 від 18.08.2019, №513 від 22.08.2019, №514 від 22.08.2019, №527 від 30.08.2019, №528 від 30.08.2019, №537 від 05.09.2019, №538 від 05.09.2019, №570 від 15.09.2019, №571 від 15.09.2019, №578 від 22.09.2019, №579 від 22.09.2019, №600 від 30.09.2019, №601 від 30.09.2019.

Отже, суд дійшов висновку, що відповідач свої зобов`язання щодо своєчасної поставки товару за Специфікацією №2/1901968 від 02.04.2019, всупереч умов договору та вимог закону, у визначений строк не виконав.

При цьому, суд відхиляє твердження відповідача про те, що відповідачем не було порушено строків поставки товару, оскільки зі змісту положень укладеної 02.04.2019 Специфікації №2/1901968 до договору поставки №1806706 від 24.10.2018, вбачається, що термін поставки товару за вказаною Специфікацією визначений наступним чином: "протягом квітня-листопада 2019 року за попереднім замовленням АТ НЗФ" (колонка №5 таблиці Специфікації), а зі змісту заявки №2019.08.01/41-4043 вбачається, що вона не містить графіку поставки товару, як це передбачено п.3.4. договору, що відповідно свідчить про неналежність її оформлення та про неузгодженість графіку і термінів здійснення поставки окремої партії товару, з огляду на наступне.

Дійсно у графі "5" специфікації №2/1901968 від 02.04.2019 "термін поставки" визначений період поставки товару - "протягом квітня-листопада 2019 року за попереднім замовленням АТ НЗФ".

Відповідно до п. 3.4 договору, поставка товару здійснюється постачальником відповідно до п. 3.1 договору лише після отримання письмового підтвердження (належним чином оформленої заявки) покупця, що має бути направленою постачальнику одним із таких способів: поштовим відправленням на юридичну адресу постачальника або факсимільним зв`язком за телефоном, що вказаний у цьому договорі, або в електронному виді через сервіс (наприклад, Paperless), або на електронну адресу (е-mail) постачальника. У письмовому підтвердженні (заявці) покупець вказує графік поставки, зазначає обсяги та терміни поставки товару в межах періоду поставки, який сторони вказують у специфікації (додатку) до цього договору.

Отже, вказаний у специфікації №2/1901968 від 02.04.2019 період "протягом квітня-листопада 2019 року за попереднім замовленням АТ НЗФ", є межами періоду поставки, в якій здійснюються поставки товару за заявками покупці, в яких, в свою чергу, вказуються графік, обсяги та терміни поставки.

Посилання відповідача на те, що заявка покупця від 01.08.2019 за своїм змістом не є заявкою, в розумінні п. 3.4 договору, судом також відхиляються, оскільки заявка містила у собі усі визначені договором вимоги (реквізити договору, номер специфікації, проведення передоплати, об`єм товару, який необхідно поставити та термін такої поставки в межах в межах періоду поставки, який сторони вказали у специфікації договору). Передплата була здійснена покупцем за рахунками, що були виставлені постачальником, а останнім, у свою чергу був поставлений товар. Крім того, договором поставки №1806706 від 24.10.2018 не передбачено будь-якого застереження чи зазначення строку, в який саме покупець зобов`язаний направити на адресу постачальника заявку на поставку товару. Натомість, специфікацією №2/1901968 від 02.04.2018 до договору зазначений чіткий термін поставки - протягом 14 календарних днів після отримання передплати.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо поставки товару останньому нарахована пеня у розмірі 374358,99 грн. та штраф у розмірі 200195,43 грн.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, одним з наслідків порушення зобов`язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов`язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання, зокрема у випадку прострочення виконання.

Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч. 2 ст. 551 ЦК України).

Аналогічні положення містяться в ст.ст. 216, 230, 231 Господарського кодексу України.

Частиною 1 ст. 216 ГК України закріплено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання (ч. 1 ст. 218 ГК України).

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (ч. 1 і ч. 2 ст. 217 ГК України).

Штрафними санкціями (ч. 1 ст. 230 ГК України) визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України, розмір штрафних санкцій встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено ч. 3 ст. 549 ЦК України, ч. 6 ст. 231 ГК України, ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та ч. 6 ст. 232 ГК України.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам ч. 4 ст. 231 ГК України.

Судом враховано, що для договірної практики та практики правозастосування сама лише назва тієї чи іншої санкції, вжита в тексті договору, практичного значення не має. У такому випадку слід виходити з мети встановлення у законі відповідальності за порушення зобов`язання у вигляді штрафної санкції - забезпечення належного виконання зобов`язання.

Вимоги про стягнення пені та штрафу заявлені позивачем на підставі п. 10.2. договору, у якому сторонами обумовлено, що у разі порушення строків поставки товару згідно з цим договором постачальник сплачує покупцю пеню у розмірі 0,5% від суми товару, що вказана у специфікації (додатку) до цього договору, за кожний день прострочення, із розрахунку з наступного дня від кінцевої дати поставки і до дня фактичної поставки включаючи останній день поставки). У разі продовження такого прострочення більше 10 календарних днів постачальник додатково сплачує покупцю штраф у розмірі 10 % від суми непоставленого (недопоставленого) товару.

Судом встановлено, що позивачем правомірно нараховані відповідачу пеня та штраф, оскільки це не суперечить п.10.2. договору та діючому законодавству.

Разом з тим, судом перевірений розрахунок пені, зроблений позивачем, та встановлено, що наданий розрахунок частково зроблений не вірно, оскільки за умовами договору, пеня нараховується за кожний день прострочення, із розрахунку з наступного дня від кінцевої дати поставки і до дня фактичної поставки включаючи останній день поставки). Проте, позивачем за накладними №№505 від 18.08.2019, 527 від 30.08.2019, 528 від 30.08.2019, 537 від 05.09.2019, 538 від 05.09.2019, 570 від 15.09.2019, 571 від 15.09.2019, 578 від 22.09.2019, 579 від 22.09.2019, 600 від 30.09.2019, 601 від 30.09.2019 період нарахування пені збільшений.

Судом зроблено власний розрахунок пені та суд дійшов висновку про правомірність нарахування пені у розмірі 354568,71 грн.

Відповідно до ст. ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України). Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 354568,71 грн. та штрафу у розмірі 200195,43 грн., оскільки позовні вимоги в цій частині підтверджені матеріалами справи, обґрунтовані та не спростовані відповідачем. В решті позовних вимог суд відмовляє.

Щодо інших аргументів сторін, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться в рішенні суду, позаяк не покладаються судом в основу цього судового рішення, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", рішення від 10.02.2010).

Відповідно до положень ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 525, 526, 530, 610 - 612, 712 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 73, 74, 76-79, 91, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Інвест Сістемс" (62702, Харківська область, Дворічанський район, смт. Дворічна, вул. 1 Кінна, 38, ) на користь Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" (53200, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Електрометалургів, 310, ) - 354568,71 грн. пені, 200195,43 грн. штрафу та 8321,47 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову - відмовити.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст.ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, з урахуванням приписів п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень ГПК України.

Позивач - Акціонерне товариство "Нікопольський завод феросплавів" (53200, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Електрометалургів, 310, ).

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Глобал Інвест Сістемс" (62702, Харківська область, Дворічанський район, смт. Дворічна, вул. 1 Кінна, 38, ).

Повне рішення підписано 18 червня 2020 року.

Суддя О.В. Погорелова