ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2020 року м.Дніпро Справа № 904/3550/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Білецької Л.М. (доповідач)

суддів: Вечірка І.О., Верхогляд Т.А.,

секретар судового засідання: Вітко Г.С.,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2019 (суддя Петренко І.В.) у справі № 904/3550/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Влада 2009"

до відповідача-2: Приватного підприємства "Михаил"

за участю третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці відповідачів ОСОБА_1

за участю третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці відповідачів ОСОБА_2

про звернення стягнення на предмет іпотеки

ВСТАНОВИВ:

1.Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Влада 2009" (далі - відповідача-1) та до Приватного підприємства "Михаил" (далі - відповідач-2) в якій просив суд в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитними договорами №CNL-300/3028/2006 від 26.10.2006 та №CNL-300/3049/2006 від 10.11.2006, укладеними з Акціонерним комерційним банком "Райффайзенбанк Україна", у сумі 4 682 000,00 грн., складові частини заборгованості: 1) по кредитному договору від 26.10.2006 №CNL-300/3028/2006 заборгованість по кредиту у розмірі 81 290,69 доларів США, що за курсом НБУ 7.9785грн. складає 648 577,77 грн.; заборгованість по відсотках у розмірі 18 709,17 доларів США, що за курсом НБУ 7.9785 грн. складає 149 271,11грн.; заборгованість по штрафним санкціям у розмірі 186 999,74 доларів США, що за курсом НБУ 7.9785 грн. складає 1 491 977,43 грн.; 2) по кредитному договору від 10.11.2006 №CNL-300/3049/2006 заборгованість по кредиту у розмірі 165 853,59 доларів США, що за курсом НБУ 7.9785 грн. складає 1 323 262,87 грн.; заборгованість по відсотках у розмірі 38 636,31 доларів США, що за курсом НБУ 7.9785 грн. складає 308 259,80 грн.; заборгованість по штрафним санкціям у розмірі 382396,11 доларів США, що за курсом НБУ 7.9785 грн. складає 3 050 947,36 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки - домоволодіння, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл., м. Дніпропетровськ (нова назва м. Дніпро), вул. Ласточкіна (нова назва Гнатюка Миколи), буд.2 за договором іпотеки від 10.11.2006 №3930, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шевченко І.Б., шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, визначеною за процедурою, яка передбачена Законом України "Про виконавче провадження", на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеної на підставі оцінки майна, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Позов обґрунтований тим, що до позивача перейшли всі права банку щодо права вимоги до третьої особи-1 та до третьої особи-2 за кредитними договорами №CNL-300/3028/2006 та №CNL-300/3049/2006 і договором іпотеки. Отже, останній має право задовольнити свої грошові вимоги у повному обсязі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2019 у справі № 904/3550/19 провадження у справі №904/3550/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Влада 2009" до відповідача-2: Приватного підприємства "Михаил" за участі третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці відповідачів ОСОБА_1 та третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці відповідачів за участю третьої особи-2: ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки закрито.

Ухвала обґрунтована тим, що оскільки предметом спору у цій справі є звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором, укладеним для забезпечення зобов`язання за кредитними договорами, сторонами якого є юридична особа-кредитодавець і фізична особа-позичальник, такий спір має розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Беручи до уваги встановлені обставини, господарський суд констатував наявність обставин задля закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

2.Короткі узагальнені доводи апеляційної скарги.

Не погодившись з ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2019 у справі № 904/3550/19, до Центрального апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2019 у справі № 904/3550/19 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 04.09.2018 року у справі № 823/2042/16 зазначила, що у випадку, коли спір має цивільний, приватноправовий характер, та за умови, що сторонами спору є юридичні особи - суб`єкти приватного права, то такий спір має вирішуватися за правилами господарського судочинства.

Суд першої інстанції не врахував той факт, що з огляду на положення ч. 2 ст. 23 Закону України «Про іпотеку», відповідачі набували статусу іпотекодавця і мають всі його права і несуть всі його обов`язки за іпотечним договором.

Тому скаржник вважає, що суд порушив порядок визначення юрисдикції господарського суду щодо цієї справи.

На думку скаржника, неправомірно закривши провадження у даній справі, суд першої інстанції фактично позбавив ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права на доступ до правосудця.

Таким чином, судом першої інстанції було порушено положення ч. 1, 2 ст. 2, ч. 4. ст.11, п. 1 ч. 1 ст. 20, п. 1-5 ст. 236 ГПК України.

3.Узагальнені доводи інших учасників справи.

Учасники справи не скористалися своїм правом надати відзив на апеляційну скаргу, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

4. Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 24.01.2019 року, у складі колегії суддів головуючого судді Білецької Л.М. (доповідач), суддів Верхогляд Т.А., Вечірка І.О. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2019 у справі № 904/3550/19 та призначено розгляд справи на 24.02.2020 року.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 24.02.2020 року розгляд апеляційної скарги відкладено на 24.03.2020 року.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 23.03.2020 року розгляд апеляційної скарги відкладено на 19.05.2020 року, у зв`язку із запровадженням карантинних заходів на всій території України.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 19.05.2020 року розгляд апеляційної скарги відкладено на 23.06.2020 року.

Від скаржника надійшло клопотання, в якому він просить розглядати справу за його відсутності.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися.

Колегія суддів зазначає, що справа у апеляційному суді перебуває з січня 2019 року, і судом вжито вичерпних заходів щодо повідомлення відповідачів та третіх осіб, а саме, судом тричі відкладався розгляд апеляційної скарги, однак повідомлення про вручення поштового відправлення разом з ухвалами поверталися на адресу Центрального апеляційного господарського суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Беручи до уваги, що неявка учасників справи не перешкоджає перегляду справи по суті, матеріали справи є достатніми для її розгляду у судовому засіданні, справа переглядалася без участі представників сторін за наявними у справі матеріалами

23.06.2020 року оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши представника скаржника, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті ним рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2019 у справі № 904/3550/19 слід залишити без змін з огляду на наступне.

5. Встановлені та неоспорені судом обставини справи і відповідні їм правовідносини.

26.10.2006 між Акціонерним комерційним банком "Райффайзенбанк Україна", правонаступником якого відповідно до Статуту є Акціонерне товариство "ОТП Банк", який відступив право вимоги ТОВ "ОТП Факторинг Україна" (далі - позивач), та ОСОБА_1 (далі - третя особа-1, постачальник) укладено кредитний договір №CNL-300/3028/2006 (далі - кредитний договір №CNL-300/3028/2006).

Позивач стверджує, що позичальник отримав кредитні кошти за договором у розмірі 200000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення до 26.10.2021.

10.11.2006 між Акціонерним комерційним банком "Райффайзенбанк Україна" правонаступником якого відповідно до Статуту є Акціонерне товариство "ОТП Банк", який відступив право вимоги ТОВ "ОТП Факторинг Україна" (далі - позивач), та ОСОБА_1 (далі - третя особа-1, постачальник) укладено кредитний договір №CNL-300/3049/2006 (далі - кредитний договір №CNL-300/3049/2006).

Позивач стверджує, що позичальник отримав кредитні кошти за договором у розмірі 100000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення до 10.11.2016.

10.11.2006 з метою забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобов`язань за вищевказаними кредитними договорами, між Акціонерним комерційним банком "Райффайзенбанк Україна" правонаступником якого відповідно до Статуту є Акціонерне товариство "ОТП Банк", який відступив право вимоги ТОВ "ОТП Факторинг Україна" (далі - позивач), та ОСОБА_2 (далі - третя особа-2, іпотекодавець) укладено договір іпотеки №PCL-300/2065/2006 (майнова порука) (далі - договір іпотеки). Предметом іпотеки є домоволодіння, яке знаходиться за адресою Дніпропетровська область, місто Дніпропетровськ (нова назва - місто Дніпро), вулиця Ласточкіна, будинок 2 (далі - предмет іпотеки) та належало іпотекодавцю на праві власності. Витягом про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек від 10.11.2006 №9950423 підтверджується факт державної реєстрації іпотеки. Витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 10.11.2006 №9950918 підтверджується факт заборони на предмет іпотеки.

12.11.2010 між ПАТ "ОТП Банк" (далі - банк) та позивачем укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, згідно умов якого банк відступив, а позивач прийняв право вимоги за кредитними договорами №CNL-300/3028/2006 та №CNL-300/3049/2006.

12.11.2010 між ПАТ "ОТП Банк" (далі - банк) та позивачем укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого до позивача перейшли всі права та обов`язки за договором іпотеки.

Позивач інформував суд, що стягнення заборгованості за кредитними договорами №CNL-300/3028/2006 та №CNL-300/3049/2006 відбулося на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.11.2013 по справі №412/2701/2012. Вказане рішення, за твердженням позивача, не виконано.

07.11.2014 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловим Олегом Анатолійовичем зареєстровано право власності на предмет іпотеки за відповідачем-2.

13.01.2015 ухвалою Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська по цивільній справі №200/23141/14-ц за позовом відповідача-1 до відповідача-2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та зобов`язання вчинити певні дії визнано мирову угоду, за умовами якої відповідач-2 зобов`язався передати у власність відповідачу-1 в рахунок погашення боргу фактично предмет іпотеки.

31.08.2015 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Яромолюк Маргаритою Миколаївною винесено рішення №109987171 про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за відповідачем-1. Дане рішення державного реєстратора постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.11.2016 по справі №804/7027/16 скасовано. Станом на 03.07.2019 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно власником іпотечного майна значиться відповідач-1, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №158630817 від 06.03.2019.

6. Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина 1 статті 509 Цивільного кодексу України).

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (стаття 548 Цивільного кодексу України).

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання (стаття 546 Цивільного кодексу України).

Отже, для забезпечення виконання основного зобов`язання сторони можуть передбачати як визначені у статті 546 види забезпечення зобов`язань, так й інші, встановлені договором або законом.

Законодавство України не проводить різниці у видах забезпечення основного зобов`язання для визначення юрисдикції суду для розгляду спорів щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина 1 статті 575 Цивільного кодексу України).

Тобто, іпотека - це різновид такого виду забезпечення зобов`язання як застава. Іпотека регулюється, зокрема, Цивільним кодексом України та Законом України "Про заставу".

Для цілей застосування Закону України "Про іпотеку" основне зобов`язання - це зобов`язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов`язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою.

Іпотекодавцем може бути боржник за основним зобов`язанням або майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов`язання іншої особи-боржника (абзаци 7 і 8 статті 1 Закону України "Про іпотеку").

Відповідно до частини 1 статті 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем) (пункт 3 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України). У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов`язанням (частина друга статті 11 Закону України "Про іпотеку").

Тобто, за загальним правилом саме позичальник як боржник у зобов`язанні за кредитним договором має виконати свій обов`язок перед кредитодавцем. Втім, якщо таке зобов`язання майновий поручитель забезпечив іпотекою, він може виконати обов`язок боржника, однак у межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки правовідносини з боржником за основним зобов`язанням не припиняються, оскільки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов`язанням.

Частиною 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, з цивільних правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала на те, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства; а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа (пункт 33 постанови від 01.03.2018 по справі №461/12052/15-ц, пункт 34 постанови від 06.06.2018 по справі №727/8505/15-ц, постанову від 23.01.2019 по справі №210/2104/16-ц).

Тобто, за певних умов обидві сторони у цивільному процесі можуть і не бути фізичними особами, якщо тільки такий спір не належить до юрисдикції іншого суду, зокрема господарського.

Відповідно до частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України у редакції Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

З огляду на вказаний припис учасниками господарського процесу можуть бути не лише юридичні особи та держава, але й фізичні особи у спорах, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності, а також в інших спорах, вирішення яких прямо віднесене до юрисдикції господарського суду.

Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 чітко розмежував юрисдикцію судів за правилами цивільного та господарського судочинства щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, встановивши у пункті 1 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України, що критерієм розмежування юрисдикції у таких спорах є суб`єктний склад основного зобов`язання.

Так, згідно із пунктом 1 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною 2 цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

З дати набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 спір щодо правочину, укладеного для забезпечення виконання основного зобов`язання, належить до юрисдикції господарського суду лише тоді, якщо сторонами основного зобов`язання є тільки юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Натомість, за правилами цивільного судочинства повинні розглядатися спори стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо хоча б однією стороною цього основного зобов`язання є фізична особа, яка, вступаючи у це зобов`язання, не діяла як фізична особа-підприємець. Тому для визначення юрисдикції суду щодо розгляду відповідної справи суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, значення не має. Вид судочинства (цивільне чи господарське) визначається, враховуючи суб`єктний склад сторін основного зобов`язання (пункти 52-53 постанови від 31.10.2018 у справі № 753/12916/15-ц).

З огляду на вказане, до юрисдикції господарського суду не належить, зокрема, спір щодо виконання договору, укладеного для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо хоча б однією стороною основного зобов`язання є фізична особа, яка не є підприємцем.

Колегія суддів констатує, що стороною основного зобов`язання, а саме кредитних договорів №CNL-300/3028/2006 від 26.10.2006 та №CNL-300/3049/2006 від 10.11.2006 є фізична особа ОСОБА_1 .

Пункт 1 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України виключив з-під юрисдикції господарського суду спори щодо всіх правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, сторонами якого не є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Тобто, з 15.12.2017, якщо хоча б однією зі сторін основного зобов`язання є фізична особа, яка не є підприємцем, спір щодо правочину, укладеного для забезпечення виконання основного зобов`язання, розглядається за правилами цивільного судочинства незалежно від того, чи заявляє позивач одночасно вимоги до фізичної особи-сторони основного зобов`язання та до сторони (сторін) акцесорного зобов`язання, зокрема незалежно від того, чи об`єднані позовні вимоги щодо виконання кредитного договору з вимогами щодо виконання договорів іпотеки, поруки тощо, укладених для забезпечення основного зобов`язання.

Оскільки предметом спору у цій справі є звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором, укладеним для забезпечення зобов`язання за кредитними договорами, сторонами якого є юридична особа-кредитодавець і фізична особа-позичальник, такий спір має розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Беручи до уваги встановлені обставини, господарський суд констатує наявність обставин задля закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

7. Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Колегія суддів зазначає, що поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Так, критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Посилання скаржника на постанову Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 року у справі № 823/2042/16, колегія суддів відхиляє з огляду на те, що у зазначеній справі предмет спору стосується визнання протиправним та скасування рішення та регулює зовсім інший вид правовідносин.

Колегією суддів встановлено, що 26.10.2006 між Акціонерним комерційним банком "Райффайзенбанк Україна" правонаступником якого відповідно до статуту є Акціонерне товариство "ОТП Банк", який відступив право вимоги ТОВ "ОТП Факторинг Україна" (далі - позивач) та ОСОБА_1 (далі - третя особа-1, постачальник) укладено кредитний договір №CNL-300/3028/2006 (далі - кредитний договір №CNL-300/3028/2006 від 26.10.2006).

Крім того, 10.11.2006 між Акціонерним комерційним банком "Райффайзенбанк Україна" правонаступником якого відповідно до статуту є Акціонерне товариство "ОТП Банк", який відступив право вимоги ТОВ "ОТП Факторинг Україна" (далі - позивач) та ОСОБА_1 (далі - третя особа-1, постачальник) укладено кредитний договір №CNL-300/3049/2006 (далі - кредитний договір №CNL-300/3049/2006 від 10.11.2006).

Таким чином, основним зобов`язанням є кредитний договір №CNL-300/3028/2006 від 26.10.2006 та кредитний договір №CNL-300/3049/2006 від 10.11.2006.

Колегія суддів зазначає, що боржником за основним зобов`язанням є фізична особа ОСОБА_1 .

Також колегією суддів встановлено, що 10.11.2006 з метою забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобов`язань за вищевказаними кредитними договорами, між Акціонерним комерційним банком "Райффайзенбанк Україна" правонаступником якого відповідно до статуту є Акціонерне товариство "ОТП Банк", який відступив право вимоги ТОВ "ОТП Факторинг Україна" (далі - позивач) та ОСОБА_2 (далі - третя особа-2, іпотекодавець) укладено договір іпотеки №PCL-300/2065/2006 (майнова порука) (далі - договір іпотеки).

Таким чином, іпотекодавцем за договором, укладеним для забезпечення виконання основного зобов`язання, є фізична особа ОСОБА_2 .

Колегія суддів бере до уваги, що позивачем у цій справі є юридична особа, до якої перейшли права вимоги за кредитними та іпотечним договорами і яка звернулася з позовом до юридичних осіб, в той час, як фізична особа-позичальник та фізична особа-іпотекодавець мають статус третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів.

Колегія суддів приходить до висновку, що до юрисдикції господарського суду не належить, зокрема, спір щодо виконання договору, укладеного для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо хоча б однією стороною основного зобов`язання є фізична особа, яка не є підприємцем.

Враховуючи, що стороною основного зобов`язання, а саме кредитних договорів №CNL-300/3028/2006 від 26.10.2006 та №CNL-300/3049/2006 від 10.11.2006 є фізична особа ОСОБА_1 , колегія суддів вважає, що ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2019 у справі № 904/3550/19 про закриття провадження про звернення стягнення на предмет іпотеки є правомірною та обґрунтованою.

Зазначена правова позиція узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 906/277/18.

8. Чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права і інтереси особи за захистом яких вона звернулась до суду.

Право скаржника не порушено, провадження закрито, оскільки такий спір має розглядатися за правилами цивільного судочинства.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2019 у справі № 904/3550/19 винесена з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

10. Судові витрати.

Відповідно до ст.129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275-280, 282 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2019 у справі № 904/3550/19 - залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2019 у справі № 904/3550/19 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст складено 30.06.2020 року.

Головуючий суддя Л.М. Білецька

Судді І.О. Вечірко

Т.А. Верхогляд