РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.06.2020Справа №910/2882/20

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС"
доАкціонерного товариства "Страхова компанія "Країна"
простягнення 22 499,76 грн.
Суддя Бойко Р.В. секретар судового засідання Кучерява О.М.
Представники сторін:
від позивача:Лаврентій А.О.
від відповідача:Панков Д.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У лютому 2020 року Приватне акціонерне товариство "Страхова група "ТАС" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна" про стягнення 22 499,76 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем неналежним чином було виконано взяті на себе зобов`язання за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/8240368 з виплати страхового відшкодування внаслідок завдання з вини водія забезпеченого транспортного засобу - автомобіля DAF XF 105.410, державний номер НОМЕР_1 , при дорожньо-транспортній пригоді шкоди власнику автомобіля MAN, державний номер НОМЕР_2 , право вимоги отримання якого набуто позивачем за наслідками виконання взятого на себе згідно договору №FO-00274902 від 18.12.2018 зобов`язання з виплати страхового відшкодування власнику пошкодженого транспортного засобу, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 17 987,85 грн. Крім того, позивачем заявлено до стягнення пеню у розмірі 4 099,50 грн., інфляційні втрати у розмір 16,41 грн. та 3% річних у розмірі 396,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.02.2020 відкрито провадження у справі №910/2882/20; вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; визначено учасникам справи строки для подання заяв по суті спору; судове засідання призначено на 31.03.2020.

27.03.2020 через відділ діловодства суду від Акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна" надійшов відзив на позов з доказами його направлення позивачу, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог оскільки обидва автомобілі, внаслідок зіткнення яких відбулась спірна дорожньо-транспортна пригода, належать одній особі. Тому, на думку відповідача, у даному випадку кредитор і боржник поєднуються в одній особі та у потерпілої особи не виникає права вимоги до страхувальника за полісом.

З метою попередження виникнення та запобігання поширення гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом COVID-19, на виконання розпорядження Голови Вищої ради правосуддя від 13.03.2020 №11/0/2-20 "Про додаткові заходи із попередження респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом COVID-19", ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.03.2020 проведення судового засідання у справі №910/2882/20 призначено на 28.04.2020.

07.04.2020 через відділ діловодства суду від Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" надійшла відповідь на відзив, в якій позивач вказує, що відмова відповідача у виплаті страхового відшкодування є неправомірною та необґрунтованою з огляду на те, що позивач є новим кредитором у зобов`язанні, а відтак поєднання в одній особі боржника та кредитора не відбулось. Крім того, позивач вважає, що матеріали справи містять належні докази на підтвердження розміру матеріального збитку, який був завданий автомобілю MAN, державний номер НОМЕР_2 , внаслідок спірної дорожньо-транспортної пригоди.

09.04.2020 через відділ діловодства суду від Акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна" надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач зазначає, що спірна дорожньо-транспортна пригода не є страховим випадком, оскільки цивільно-правові відповідальність винуватця даної пригоди не настає в силу ст. 606 Цивільного кодексу України. Відповідно Акціонерне товариство "Страхова компанія "Країна" стверджує, що право вимоги не могло перейти від первісного кредитора (ТОВ "Автокар-777") до нового кредитора (Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС"), оскільки такі права навіть не виникнули, так як боржник та первісний кредитор є однією і тією ж особою. Щодо підтвердження вартості відновлюваного ремонту автомобіля MAN, державний номер НОМЕР_2 , то Акціонерне товариство "Страхова компанія "Країна" вказує, що позивачем було перераховано кошти на рахунок страхувальника, а не на рахунок товариства (СТО), яке здійснювало відновлювальний ремонт.

Протокольною ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.04.2020 постановлено вирішити питання щодо відкладення судового засідання в порядку письмового провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.06.2020 відкладено судове засідання на 16.06.2020.

В судове засідання, призначене на 16.06.2020, представники сторін з`явились, надали свої пояснення по суті спору, за змістом яких представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі, а представник відповідача проти позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні.

В судовому засіданні 16.06.2020 судом завершено розгляд справи №910/2882/20 по суті, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У засіданнях здійснювалася фіксація судового процесу технічним засобами у відповідності до статті 222 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

18.12.2018 між Приватним акціонерним товариством "Страхова група "ТАС" (страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Автокар-777" (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту ПК/21 (надалі - Договір), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортними засобами, зокрема, транспортним засобом MAN, державний номер НОМЕР_2 , згідно п. 12 Додатку №1 до Договору.

Строк дії Договору з 19.12.2018 по 31.01.2019 (п. 5.1 Договору).

24.12.2018 близько 02:20 год. на 40км+700м автомобільної дороги Одеса-Південний водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем DAF XF 105.410, державний номер НОМЕР_1 , причіп MEGA MNW НОМЕР_3 , під час руху заднім ходом не впевнився, що це буде безпечно, не звернувся за допомогою до інших осіб, в наслідок чого допустив зіткнення з автомобілем MAN, державний номер НОМЕР_2 , що призвело до механічних пошкоджень обох транспортних засобів.

Факт скоєння ДТП підтверджується довідкою №195496 про дорожньо-транспортну пригоду, якою зафіксоване місце, час вчинення та суть адміністративного правопорушення.

ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_1 п. 10.9 Правил дорожнього руху України, що підтверджується постановою Баришівського районного суду Київської області від 04.02.2019 у справі №355/1/19 (набрала законної сили 15.02.2019), відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У зв`язку із зверненням страхувальника за Договором із заявою про настання події від 29.12.2018, на підставі страхового акту №6298В/01/2019 від 21.02.2019, розрахунку суми страхового відшкодування на суму 69 985,57 грн. та ремонтної калькуляції №20891_01 від 11.01.2019, заяви №02-18/451 від 14.01.2019, позивач, виконуючи свої зобов`язання за Договором здійснив відшкодування завданої шкоди внаслідок спірної ДТП шляхом виплати коштів страхувальнику у сумі 69 985,57 грн., що підтверджується платіжним дорученням №9742 від 22.02.2019.

Тобто, фактично позивачем сплачено страхувальнику страхове відшкодування у розмірі 69 985,57 грн., у зв`язку з чим Приватне акціонерне товариство "Страхова група "ТАС" вважає, що набуло право вимоги до Акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна", як страховика за полісом №АК/8240368 цивільно-правової відповідальності власника автомобіля DAF XF 105.410, державний номер НОМЕР_1 .

У даній справі обидва транспортні засобі, які є учасниками спірної дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП), належать одній особі.

Спір у справі стосується наявності підстав для виникнення у страхової компанії, яка застрахувала відповідальність власника наземного транспортного засобу, обов`язку здійснення страхового відшкодування у випадку заподіяння шкоди транспортним засобом, який належить тій самій особі, що і забезпечений транспортний засіб.

Згідно з положеннями статті 11 Цивільного кодексу України заподіяння внаслідок ДТП шкоди зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обов`язком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу) ОСЦПВВНТЗ, яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов`язок покладається також і на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов`язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків.

У такому випадку потерпілий виступає кредитором стосовно винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, які зі свого боку є боржниками у відповідному зобов`язанні згідно з визначеними законодавством межами їх відповідальності.

При цьому, порядок здійснення страхового відшкодування встановлено у Розділі ІІІ Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Тобто, право кредитора (потерпілого) на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань не є безумовним.

Зокрема, відповідно до п. 32.1 статті 32 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відповідно до цього Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону.

Вирішуючи питання щодо виникнення та існування зобов`язання (цивільно-правової відповідальності) внаслідок делікту, спричиненого ДТП двох транспортних засобів, які належать одній особі, суд виходить із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків (цивільно-правової відповідальності) врегульовані статтею 11 Цивільного кодексу України, згідно пункту 3 частини 2 якої підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Поняття "інша особа" в цивільному законодавстві зустрічається в ч. 4 ст. 12, ч. 3 ст. 13, ч. 4 ст. 72, ч. 1 ст. 100, ч. 3 ст. 127, ч. 2 ст. 137, ст. 240, ч. 3 ст. 244, ч. 2 ст. 308, ст.ст. 343, 362, 401, 411, 413, 427, 490, 512, 590, 586, 592, 722, 735, 752, 754, 774, 802, 804, 810, 834, 943, 944, 979 тощо.

Таке поняття однозначно використовується для визнання особи, яка є відмінною, не тотожною особи, про яку йде мова в відповідній нормі. Аналогічне тлумачення має застосовуватися до словосполучення "друга сторона", застосованого в ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України.

Таким чином, зобов`язання щодо відшкодування майнової шкоди внаслідок делікту (спричинення шкоди) наступає виключно у тому випадку, якщо відповідальною особою за відшкодування такої шкоди є особа, відмінна, від особи, яка має право на таке відшкодування.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 Цивільного кодексу України).

Правом на одержання відшкодування шкоди, спричиненої пошкодженням ТЗ в ДТП, за загальним правилом має особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право) володіє транспортним засобом.

Оскільки судом встановлено, що транспортні засоби - учасники ДТП належали одній особі, то цивільно-правова відповідальність внаслідок такого ДТП не виникає, а п. 3 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України виключає виникнення в такому випадку зобов`язання, через відсутність "іншої особи", якій спричинено шкоду.

В розумінні ст.ст. 11, 1166, 1187 Цивільного кодексу України ситуація з якої виник спір підпадає під юридичне визначення коли майно пошкоджено, проте цивільно-правова відповідальність не виникає.

Таким чином, відповідно до п. 32.1 статті 32 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" в даному випадку шкода, спричинена майну потерпілого, не підлягає відшкодуванню страховиком за полісом, оскільки така шкода заподіяна ТЗ, який належить потерпілому.

Суд не виключає, що можуть існувати виключення із загального правила, коли відшкодування шкоди може бути покладене на іншу особи, ніж власник джерела підвищеної небезпеки, наприклад у випадку протиправного заволодіння ТЗ тощо.

Разом із цим, відповідно до п. 1.4 ст. 1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Учасниками спору не надано доказів неправомірності володіння забезпеченим транспортним засобом, що виключає можливість висновку про зворотнє.

Отже, шкода в даному випадку не відшкодовується страховиком за полісом ні потерпілому, ні позивачу, який на виконання договору добровільного страхування відшкодував вартість пошкоджень, спричинених застрахованому ним транспортному засобу.

Посилання відповідача на поєднання боржника і кредитора в одній особі згідно ст. 606 Цивільного кодексу України не є доречним для даного спору, оскільки інститут припинення цивільного зобов`язання може бути застосований до зобов`язання, яке виникло та існує. В той же час, суд дійшов висновку, що у даному спорі зобов`язання внаслідок делікту не виникало, а відтак і не може бути припинено.

Частинами 1 та 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України).

Аналогічні приписи закріплені у ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.

Щодо висновків Північного апеляційного господарського суду, викладених у постанові від 13.01.2020 у справі №910/10079/19, то суд звертає увагу, що в межах справи №910/10079/19 не досліджувались обставини виникнення чи не виникнення зобов`язання внаслідок ДТП між транспортними засобами, які належать одній особі, та відповідно учасниками процесу презюмувалось існування такого зобов`язання. Натомість, в межах даної справи судом встановлено, що внаслідок зіткнення автомобіля DAF XF 105.410, державний номер НОМЕР_1 , причіп MEGA MNW НОМЕР_3 , з автомобілем MAN, державний номер НОМЕР_2 , зобов`язання не виникло, а відтак правові висновки Північного апеляційного господарського суду, викладені у постанові від 13.01.2020 у справі №910/10079/19, судом не застосовуються.

У пункті 23 Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 (заява №63566/00) "Проніна проти України" зазначено, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Інші доводи сторін судом не досліджуються, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З огляду на наведене, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" до Акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна" про стягнення 22 499,76 грн. не підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються Приватне акціонерне товариство "Страхова група "ТАС".

Керуючись статтями 13, 74, 86, 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" (03062, м. Київ, просп. Перемоги, буд. 65; ідентифікаційний код 3115243) до Акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна" (04176, м. Київ, вул. Електриків, буд. 29А; ідентифікаційний код 20842474) про стягнення 22 499,76 грн. відмовити повністю.

2. Судові витрати, пов`язані із розглядом справи в частині сплаченого судового збору, покласти на Приватне акціонерне товариство "Страхова група "ТАС".

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п.17.5 ч.1 ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду або через Господарський суд міста Києва.

Повний текст рішення складено 25.06.2020.

Суддя Р.В. Бойко