ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2020 року Справа № 924/190/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Мельник О.В.

суддя Грязнов В.В.

суддя Філіпова Т.Л.

при секретарі судового засідання Панасюк О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу українсько-німецького сільськогосподарського підприємства з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Мульті-Аграр Дніпро" на рішення господарського суду Хмельницької області від 03.02.2020 р. у справі №924/190/19 (колегія суддів у складі: головуючого судді Смаровоза М.В., суддів Кочергіної В.О. та Крамара С.І., повний текст рішення складено 13.02.2020 р.)

за позовом квартирно-експлуатаційного відділу міста Хмельницький

до українсько-німецького сільськогосподарського підприємства з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Мульті-Аграр Дніпро"

за участю військової прокуратури Хмельницького гарнізону

про стягнення 599705,69 грн. пені, 250884,86 грн. інфляційних втрат, 61124,55 грн. 3% річних

за участю представників:

позивача - не з`явився,

відповідача - Архіпова О.Ю.,

прокуратури - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 03.02.2020 р. у справі №924/190/19 за позовом квартирно-експлуатаційного відділу міста Хмельницький до українсько-німецького сільськогосподарського підприємства з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Мульті-Аграр Дніпро" за участю військової прокуратури Хмельницького гарнізону про стягнення 599705,69 грн. пені, 250884,86 грн. інфляційних втрат, 61124,55 грн. 3% річних задоволено частково. Стягнуто з українсько-німецького сільськогосподарського підприємства з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Мульті-Аграр Дніпро" на користь квартирно-експлуатаційного відділу міста Хмельницький 221486,59 грн. пені, 242291,44 грн. інфляційних втрат, 60061,42 грн. 3% річних, 7857,59 грн. відшкодування судового збору. В решті позову відмовлено.

В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції зазначив, що з матеріалів справи вбачається, що відповідач здійснював розрахунки з порушенням п. 2.1.4 та п. 2.1.5. договору №243 від 11.11.2016 р., що призвело до несвоєчасного перерахування грошових коштів за надані послуги та компенсації земельного податку згідно договору.

Стосовно тверджень відповідача про те, що порушення строків розрахунків за договором сталося через волевиявлення позивача, що підтверджується листом № 4798 від 21.12.2016р., на виконання вимог якого розрахунки між сторонами здійснювались відповідачем за попереднім погодженням в усному порядку із фінансово-економічним відділом КЕВ м. Хмельницький, суд зазначив наступне. Зокрема, відповідно до п. 7.10. договору, якщо інше прямо не передбачено цим договором або актами чинного законодавства, зміни до цього договору можуть бути внесені тільки за домовленістю сторін, яка оформлюється письмовою додатковою угодою до цього договору. Крім того, умовами договору передбачено, що зміни до цього договору набирають чинності з моменту належного оформлення сторонами відповідної додаткової угоди до цього договору, якщо інше не встановлено у самій додатковій угоді, цьому договорі або актах чинного законодавства (п. 7.11.).

З огляду на те, що додаткова угода про зміну строків оплати, визначених п.2.1.4. та п.2.1.5. договору №243 від 11.11.2016 р. не укладалась, умови розрахунку між сторонами залишились незмінними, а отже у відповідності до п.5.1., 5.2., 5.4. договору наявні підстави для нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних.

Разом з тим, перевіривши подані позивачем розрахунки, зважаючи на необхідність застосування до спірних правовідносин (щодо стягнення пені) положень ст. 258 ЦК України, а також зважаючи на помилковість розрахунку заявлених до стягнення сум, господарський суд Хмельницької області прийшов до висновку про часткове задоволення позову.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив оскаржуване рішення скасувати в частині задоволених позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову квартирно-експлуатаційного відділу міста Хмельницький - відмовити. В іншій частині рішення господарського суду Хмельницької області від 03.02.2020 р. у справі №924/190/19 залишити без змін. Судові витрати покласти на позивача.

Мотивуючи апеляційну скаргу скаржник вказує, що місцевим господарським судом залишено поза увагою, що порушення строків розрахунків за договором сталося через волевиявлення позивача, що підтверджується листом №4798 від 21.12.2016 р.. На виконання вимог позивача розрахунки між сторонами здійснювались відповідачем виключно за попереднім погодженням в усному порядку із фінансово-економічним відділом позивача, з огляду на що у діях відповідача відсутня вина для притягнення до майнової відповідальності, а відтак, підстави для стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних збитків - відсутні.

Скаржник, повідомляє, що судом було здійснено невірний розрахунок нарахувань, що підлягають стягненню, оскільки загальна сума вимог позивача не може перевищувати 428 422,68 грн. (з урахуванням строків позовної давності за вимогами щодо стягнення пені, дат здійснення платежів та правильного розрахунку інфляційних втрат). Детальний розрахунок пені, 3% річних та інфляційних збитків відповідачем було додано до відзиву на позовну заяву від 09.04.2019 р..

Також відповідач звертає увагу апеляційного суду на порушення юрисдикції вирішення спору та вказує, зокрема, що позов пред`явлено до господарського суду Хмельницької області на підставі ч.5 ст.29 ГПК України. Однак на думку апелянта, зважаючи на те, що спірним договором не визначено місця його виконання, а спір не стосується виконання договору у м. Хмельницькому або Хмельницькій області, а також оскільки спір стосується обставин належного виконання або не виконання договору виключно стосовно обов`язків відповідача, який, як і його розрахункові рахунки, з яких здійснюється таке виконання, знаходиться у м. Дніпро, то за загальним правилом даний спір територіально підсудний господарському суду Дніпропетровської області (за місцезнаходженням відповідача) відповідно до ч.1 ст. 27 ГПК України.

21.04.2020 р. позивач, квартирно-експлуатаційний відділ міста Хмельницький, подав відзив на апеляційну скаргу (т.2, а.с. 149-154), у якому просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.06.2020 р. задоволено клопотання квартирно-експлуатаційного відділу міста Хмельницький про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №924/190/19, доручено забезпечення проведення відеоконференції господарському суду Хмельницької області.

Однак представник позивача та прокуратури в судове засідання, що відбулося 22.06.2020 р., не з`явились ні до господарському суду Хмельницької області, ні безпосередньо до Північно-західного апеляційного господарського суду, про причини неявки суд не повідомили.

Згідно повідомлення представника господарського суду Хмельницької області, який забезпечував проведення відеоконференції, представник позивача не дочекавшись початку судового засідання залишив приміщення суду.

Колегія суддів зазначає, що за змістом ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи наведене, а також те, що явка представників учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалася, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скаргу за відсутності представника відповідача та прокуратури.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

11.11.2016 р. між квартирно-експлуатаційним відділом м. Хмельницький (сторона-1) та товариством з обмеженою відповідальністю українсько-німецьке сільськогосподарське підприємство з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Мульті-Аграр Дніпро" (сторона-2) укладено договір № 243 (т.1, а.с. 15-22), відповідно до якого з метою залучення додаткових джерел фінансування для підтримання на належному рівні бойової та мобілізаційної готовності і життєдіяльності військових частин, що перебувають на квартирно-експлуатаційному забезпеченні в квартирно-експлуатаційному відділі м. Хмельницький, наповнення спеціального фонду Міністерства оборони України, сторони дійшли згоди про те, що цей договір є змішаним у розумінні ст.ст. 6, 626, 627, 628 Цивільного кодексу України в порядку та на умовах, визначених цим договором. Сторона-1 зобов`язується за умови сприяння та підтримки сторони-2 протягом визначеного в договорі строку, надавати за плату послуги з вирощування сільськогосподарської продукції (визначеної згідно Переліку видів сільськогосподарської діяльності, здійснення якої дозволяється військовим частинам, установам Збройних Сил України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.07.2000р. № 1171 (зі змінами) на земельних ділянках, що є власністю держави в особі Міністерства оборони України та належить стороні 1 - квартирно-експлуатаційному відділу м. Хмельницький на підставі державного акту на право постійного користування землею серії Б № 041646 від 1979 року та серії Б № 041659 від 1979 року, а сторона-2 зобов`язується вчасно оплачувати надані послуги згідно умов цього договору (п. 1.1. договору).

Згідно із п. 2.1.3. договору грошова сума, яку сторона-2 перераховує стороні-1 за надані послуги складає 7369600 грн. на рік, із розрахунку 3200 гривень за 1 га площі земель на яких надаються послуги. Загальна сума підлягає уточненню з урахуванням даних технічної документації із землеустрою, щодо фактичної площі земельних ділянок, на яких будуть надаватися послуги. Грошова сума, яка підлягає оплаті не залежить від розміру доходу сторони-2 від реалізації сільськогосподарської продукції, отриманого за результатами послуг, наданих за цим договором.

Як передбачено п.2.1.4. договору, оплата проводиться у наступному порядку: щомісячно (до 10 числа місяця, що передує розрахунковому) рівними частинами (із розрахунку 1/12 суми договірних зобов`язань) у розмірі 614133,33 грн. на рахунок сторони-1, незалежно від виставленого рахунку.

Відповідно до п. 2.1.5. договору cторона-2 сплачує (компенсує) cтороні-1 земельний податок шляхом щомісячного (до 10 числа поточного місяця) перерахування грошових коштів у розмірі, що зазначений у звітній декларації про сплату земельного податку та уточнюючій декларації (у разі її подання) у поточному році. Компенсація земельного податку не є базою для нарахування ПДВ. У разі несвоєчасної сплати (компенсації) земельного податку з вини cторони-2, cторона-2 сплачує (компенсує) cтороні-1 усі пов`язані із несвоєчасною сплатою (компенсацією) земельного податку пеню, інші обов`язкові платежі, передбачені законодавством України.

Згідно із п. 3.1. договору сторона-1 має право, зокрема: отримувати за надані послуги оплату в розмірах і строки, передбачені пунктами 2.1.3. - 2.1.5. цього договору (п.п. 3.2.2.).

Як передбачено п. 4.1. договору, сторона-2 зобов`язана, зокрема: своєчасно здійснювати оплату за надані стороною-1 послуги в порядку та на умовах визначених договором; своєчасно компенсувати стороні витрати понесені по сплаті земельного податку в порядку та на умовах визначених договором (п.п. 4.1.5., 4.1.6).

Розділом 5 договору встановлена відповідальність сторін та розв`язання спору, де в п.п.5.1, 5.2 вказано, що у випадку порушення зобов`язання, що виникає з цього договору, винна сторона несе відповідальність, визначену цим договором та (або) законодавчими та іншими нормативно-правовими актами України. Порушенням договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього договору.

Договір набуває чинності з дня його укладання, та діє до збору урожаю у 2021 р. з обов`язковим підписанням сторонами актів наданих послуг, що підтверджують виконання зобов`язань за договором (п. 7.2.).

Відповідно до п. 7.6. договору закінчення строку цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору та виконання зобов`язань.

Згідно із п. 7.7. договору кожна сторона має право достроково розірвати договір письмово повідомивши про це іншу сторону за 30 календарних днів до запланованої дати розірвання, що оформляється додатковою угодою до цього договору. Протягом цього періоду сторони проводять звірку взаєморозрахунків, підписують акти наданих послуг та зобов`язуються здійснити відповідні розрахунки за договором.

Як передбачено п. 7.8. договору, одностороннє дострокове розірвання договору можливе за ініціативи сторони-1, зокрема у разі: невнесення стороною-2 плати, передбаченої п.2.1.3-2.1.5 договору протягом 3 місяців поспіль. У разі, коли на момент розірвання договору на землях будуть засіяні сільськогосподарські культури, грошові зобов`язанні сторони-2 діють до моменту збору урожаю, що підтверджуватиметься підписанням сторонами актів звірки взаєморозрахунків та актів наданих послуг. При цьому, одностороннє розірвання договору здійснюється в позасудовому порядку без підписання сторонами додаткової угоди. У цьому випадку договір є розірваним через 30 календарних днів з дати відправлення стороною-1 повідомлення про розірвання договору на адресу сторони-2.

Згідно зі ст.509 ЦК України зобов`язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Відповідно до ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно з приписами ст.525, 526, 629 ЦК України та ст.193 ГК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, правовідносини сторін виникли на підставі договору №243 від 11.11.2016 р., який за своєю правовою природою є змішаним договором та є підставою для виникнення у сторін господарських зобов`язань відповідно до положень ст.173, 174 ГК України та ст. 11, 202, 509 ЦК України.

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язання згідно договору №243 від 11.11.2016р. квартирно-експлуатаційний відділ м. Хмельницький звернувся до українсько-німецького сільськогосподарського підприємства з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Мульті-Аграр Дніпро" із претензією №3355 від 17.09.2018 р. (т.1, а.с.23-24), в якій просить перерахувати суму пені, інфляційних нарахувань та 3% річних у розмірі 911715 грн. 10 коп. на рахунок квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький.

Через відсутність відповіді українсько-німецького сільськогосподарського підприємства з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Мульті-Аграр Дніпро" на претензію № 3355 від 17.09.2018 р., квартирно-експлуатаційний відділ м. Хмельницький повторно звернувся до відповідача з аналогічною претензією №3868 від 24.10.2018р. (т.1, а.с. 63-64), де також попереджав про можливість звернення з позовом до господарського суду.

На підтвердження надіслання претензії до суду позивачем надано копії опису вкладення кореспонденського відправлення від 02.11.2018 р., накладної №325 від 02.11.2018 р. та фіскального чеку № від 02.11.2018 р.

У свою чергу відповіді українсько-німецького сільськогосподарського підприємства з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Мульті-Аграр Дніпро" на вищевказані претензії матеріали справи не містять.

З огляду на викладене, квартирно-експлуатаційний відділ м. Хмельницький звернувся із позовом до суду про стягнення з українсько-німецького сільськогосподарського підприємства з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Мульті-Аграр Дніпро" пені, інфляційних нарахувань та 3% річних у розмірі 911715,10 грн..

Дослідивши копії виписок з казначейства про здійснення відповідачем оплат згідно договору №243 від 11.11.2016 р. долучених позивачем до позовної заяви (т.1, а.с. 42-61), а також копії банківських виписок по рахунках ТОВ "Мульті-Аграр Дніпро" в АТ "Раффайзен Банк Аваль" за період з 01.01.2018 р. по 28.12.2018 р. (т.1, а.с. 99-101) та в АТ КБ "ПриватБанк" за період з 01.10.2016 р. по 30.06.2018 р. (т.1, а.с. 102-103) долучених відповідачем до відзиву на позовну заяву, колегією суддів встановлено, що відповідач свої зобов`язання з оплати за договором №243 від 11.11.2016 р. дійсно здійснював не своєчасно з простроченням виконання грошового зобов`язання.

У свою чергу в суді першої та апеляційної інстанції відповідач не заперечував факту порушення строків розрахунків за договором. Однак, останній звертає увагу апеляційного суду на те, що порушення строків розрахунків за договором сталося через волевиявлення позивача, що підтверджується листом №4798 від 21.12.2016 р. (т.1, а.с.104), зокрема про те, що розрахунки між сторонами здійснювались відповідачем виключно за попереднім погодженням в усному порядку із фінансово-економічним відділом позивача.

У листі №4798 від 21.12.2016 р., адресованому українсько-німецькому сільськогосподарському підприємству з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Мульті-Аграр Дніпро", квартирно-експлуатаційний відділ м. Хмельницький повідомляє про те, що у зв`язку із змінами у податковому законодавстві, неможливості швидкого врегулювання даного питання на законодавчому рівні, неможливості передбачити наступне блокування рахунків та раптове (автоматичне) списання коштів з рахунків КЕВ м. Хмельницький, які надходять від виконання укладеного між нами договору №243 від 11.11.2016р. в рахунок сплати земельного податку, квартирно-експлуатаційний відділ м. Хмельницький просить здійснювати всі розрахунки за даним договором, попередньо погодивши строки та терміни оплати із КЕВ м. Хмельницький.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги в цій частині колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 654 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

У свою чергу пунктами 7.10., 7.11. договору №243 від 11.11.2016 р. сторонами узгоджено, що якщо інше прямо не передбачено цим договором або актами чинного законодавства, зміни до цього договору можуть бути внесені тільки за домовленістю сторін, яка оформлюється письмовою додатковою угодою до цього договору. Зміни до цього договору набирають чинності з моменту належного оформлення сторонами відповідної додаткової угоди до цього договору, якщо інше не встановлено у самій додатковій угоді, цьому договорі або актах чинного законодавства.

Отже, з огляду на те, що матеріали справи не містять письмової додаткової угоди, якою б сторони змінили порядок і строк оплати за договором визначених пунктами 2.1.4. та 2.1.5 договору, колегія суддів вважає, що господарський суд Хмельницької області дійшов до обґрунтованого висновку про те, що умови розрахунку між сторонами залишились незмінними та відповідно наявні правові підстави для нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Також у своїй апеляційній скарзі відповідач оспорює арифметичну правильність нарахування інфляційних втрат, 3% відсотків річних та пені.

Як унормовано положеннями частини 2 статті 193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Статтями 546, 549 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 статті 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з положеннями частини 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до ч. 2 ст. 343 ГК України, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань").

У п. 5.4 договору сторони погодили, що у разі порушення строку розрахунку зі стороною-1 (квартирно-експлуатаційний відділ міста Хмельницький), сторона-2 (українсько-німецьке сільськогосподарське підприємство з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Мульті-Аграр Дніпро") зобов`язана сплатити на користь сторони-1 пеню у розмірі подвійної ставки НБУ за кожен день прострочення платежу.

Також п.1 ч.2 ст.258 ЦК України визначено, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік.

Судом взято до уваги положення чинного законодавства, що регулюють порядок застосування забезпечення виконання зобов`язання, а також відповідальності за порушення грошового зобов`язання та перевіривши контррозрахунки пені за порушення вимог п.2.1.4, п.2.1.5 договору (т.1, а.с. 105-106) колегією суддів було встановлено, що апелянтом було помилково визначено 04.03.2018 р. початком періодів нарахування пені. Так відповідач зазначає, що розрахунок здійснено в межах одного року з моменту звернення позивача до суду 04.03.2019 р..

Однак з матеріалів справи вбачається, що позивачем позовна заява була здана на пошту 26.02.2019 р., що підтверджується відповідною відміткою підприємства поштового зв`язку на поштовому конверті (т.1, а.с. 79).

Згідно ч.7 ст. 116 ГПК України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Керуючись ч.7 ст.116 ГПК України, саме 26.02.2019 р. є днем звернення позивача до суду та саме від цієї дати необхідно розраховувати межі строку позовної давності.

Також колегією суддів було враховано, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що подані відповідачем контррозрахунки пені є помилковими. Відтак, перевіривши розрахунки, колегія суддів вважає, що обґрунтованою є пеня у сумі 146500,24 грн. за порушення умов п.2.1.4 договору та 75583,91 грн. за порушення умов п.2.1.5 договору. Загальна сума пені за порушення пунктів 2.1.4. та 2.1.5 становить 222084,15 грн..

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення у їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14.01.2020 р. у справі №924/532/19.

Перевіривши подані контррозрахунки та періоди нарахування інфляційних втрат за порушення п.2.1.4. та 2.1.5 договору (т.1, а.с.107-108) судом встановлено, що відповідні розрахунки здійснено скаржником з порушенням порядку та періодів нарахування.

Так відповідачем при здійсненні контррозрахунків інфляційних втрат за порушення п.2.1.4. договору не було враховано вищевказану правову позицію та не були здійснені інфляційні нарахування на заборгованості за вересень 2017 року. Також колегією суддів, було встановлено, що позивачем не було враховано періоди часу, зокрема за липень 2018 року та серпень 2018 року, в яких мала місце дефляція.

Що стосується контррозрахунків інфляційних втрат за порушення п.2.1.5. договору, то відповідачем безпідставно не було здійснено розрахунок інфляційних втрат за серпень 2017 року та не враховано періоди за червень 2018 року та липень 2018 року в яких мала місце дефляція. Також позивач визначив 11.01.2017 р. початком періоду нарахування інфляційних втрат за січень 2017 року, в той час як позивач у своїх позовних вимогах визначив початком 24.01.2017 р., тим самим апелянт у своїх розрахунках вийшов за межі позовних вимог квартирно-експлуатаційного відділу міста Хмельницький.

З огляду на вищевикладене, здійснивши перерахунок інфляційних втрат, колегія суддів апеляційної інстанції, дійшла висновку, що за порушення п.2.1.4. договору стягненню підлягають інфляційні втрати у розмірі 162844,85 грн. та за порушення п.2.1.5. договору стягненню підлягають інфляційні втрати у розмірі 64387,17 грн. на загальну суму 227232,02 грн..

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

До вимог про стягнення сум процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність (стаття 257 ЦК України).

Разом з тим, перевіривши подані відповідачем контррозрахунки трьох процентів річних апеляційним судом було встановлено, що в розрахунках 3% річних за порушення виконання п.2.1.4 останнім було не вірно вказано 22.09.2017 р. початком періоду нарахування 3% річних за жовтень 2017 року, а при розрахунку 3% річних за порушення п.2.1.5 договору апелянтом не вірно визначено суму заборгованості за лютий 2017 року. Так скаржником було вказано суму, що підлягала сплаті у розмірі 314415,15 грн., в той час як в дійсності сума боргу становила 309378,78 грн., про що було вказано позивачем у своїх розрахунках.

Відтак, враховуючи вищевикладені недоліки в контрозрахунках відповідача 3% річних, апеляційний суд вважає, що за порушення вимог п.2.1.4 договору підлягають стягненню 3% річних у розмірі 41289,97 грн. та за порушення вимог п.2.1.5 договору 3% річних становлять - 18333,75 грн.. Загальна сума 3% річних складає 59623,72 грн..

Таким чином зважаючи на недостатню обґрунтованість господарським судом Хмельницької області у своєму рішенні розрахунків сум частково задоволених позовних вимог, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду, приходить до висновку, що арифметично правильними та такими, що підлягають стягненню з відповідача є суми пені, інфляційних втрат та 3% річних у розмірах, що були визначені судом в ході апеляційного перегляду такого рішення.

У своїй апеляційній скарзі відповідач також звертає увагу суду на порушення юрисдикції вирішення даного спору господарським судом Хмельницької області та пояснює, що, за загальним правилом, встановленим ч.1 ст.27 ГПК України даний спір територіально підсудний господарському суду Дніпропетровської області, за місцем знаходження відповідача.

В обґрунтування таких доводів апелянт зазначає, що позов пред`явлено до господарського суду Хмельницької області на підставі ч.5 ст.29 ГПК України, в якій визначено, що позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтись також за місцем виконання цих договорів. Разом з тим вказує, що спірним договором не визначено, місця його виконання, а спір не стосується виконання договору у м. Хмельницький або Хмельницькій області, оскільки стосується обставин належного виконання або не виконання договору виключно стосовно обов`язків відповідача, який як і його розрахункові рахунки з яких здійснюється таке виконання знаходиться у м. Дніпро.

Оцінюючи доводи апелянта в цій частині, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне

Частиною 1 статті 27 ГПК України визначено, що позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Згідно ч.1 та ч.5 ст. 29 ГПК України право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу. Позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Відтак, нормами процесуального законодавства позивачу надано право за певних обставин обирати між господарськими судами, яким підсудна справа.

Відповідно до ст. 279 ГПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності). Справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв`язку з порушеннями правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.

З огляду на те, що предметом спору в даній справі є стягнення заборгованості за договором, колегія суддів вважає неправильним застосування судом першої інстанції положень ч.5 ст. 29 ГПК України, замість вірного застосування ч.1 ст. 27 ГПК України. Однак, враховуючи те, що під час розгляду справи в суді першої інстанції ніхто з учасників спору не заявляв клопотань про порушення територіальної юрисдикції (підсудності), керуючись ч.2 ст.279 ГПК України, колегія суддів не вбачає підстав для скасування спірного рішення та направлення справи на новий розгляд.

Відповідно до п. 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява №4909/04) від 10.02.2010 р. у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Пунктом 2 частини 1 статті 275 ГПК України встановлено, що за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 277 ГПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат з відповідача за неналежне виконання умов договору щодо оплати, однак під час проведення розрахунків, допустив арифметичні помилки щодо їх розміру, що призвело до стягнення необґрунтованих сум штрафних санкцій, з огляду на що рішення суду першої інстанції у вказаній частині підлягає зміні відповідно до ст.277 ГПК України.

За приписами ст. 129 ГПК України, колегією суддів, з підстав зміни судового рішення та часткового задоволення апеляційної скарги, здійснено перерозподіл судових втрат зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу українсько-німецького сільськогосподарського підприємства з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Мульті-Аграр Дніпро" на рішення господарського суду Хмельницької області від 03.02.2020 р. у справі №924/190/19 задоволити частково.

2. Рішення господарського суду Хмельницької області від 03.02.2020 р. у справі №924/190/19 змінити та викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

"Позов квартирно-експлуатаційного відділу міста Хмельницький до українсько-німецького сільськогосподарського підприємства з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Мульті-Аграр Дніпро" (за участю військової прокуратури Хмельницького гарнізону) про стягнення 599705,69 грн. пені, 250884,86 грн. інфляційних втрат, 61124,55 грн. 3% річних задоволити частково.

Стягнути з українсько-німецького сільськогосподарського підприємства з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Мульті-Аграр Дніпро" (52350, Дніпропетровська обл., Криничанський район, с. Кудашівка, вул. Кірова, буд. 7, ) на користь квартирно-експлуатаційного відділу міста Хмельницький (29006, Хмельницька обл., м. Хмельницький, вул. Героїв АТО, буд. 3/1, ) 222084,15 грн. пені, 227232,02 грн. інфляційних втрат, 59623,72 грн. 3% річних, 7634,10 грн. судового збору.

У решті позову відмовити".

3. Стягнути з квартирно-експлуатаційного відділу міста Хмельницький (29006, Хмельницька обл., м. Хмельницький, вул. Героїв АТО, буд. 3/1, ) на користь українсько-німецького сільськогосподарського підприємства з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Мульті-Аграр Дніпро" (52350, Дніпропетровська обл., Криничанський район, с. Кудашівка, вул. Кірова, буд. 7, ) 335,24 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

4. Господарському суду Хмельницької області видати судові накази.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "26" червня 2020 р.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Грязнов В.В.

Суддя Філіпова Т.Л.