ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2020 Справа №914/930/20

За позовом:Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ
до відповідача:Підприємства теплових мереж «Самбіртеплокомуненерго», м. Самбір, Львівська обл.
про:стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат за договором постачання природного газу №5219/1617-ТЕ-21 від 20.10.2016р.
Суддя - Крупник Р.В.

Представники сторін не викликалися

Розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження

ІСТОРІЯ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ.

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява АТ «НАК «Нафтогаз України» до Підприємства теплових мереж «Самбіртеплокомуненерго» про стягнення 2418,62 грн. пені, 11471,43 грн. 3% річних та 30113,03 грн. інфляційних втрат за договором постачання природного газу №5219/1617-ТЕ-21 від 20.10.2016р.

Ухвалою від 22.04.2020р. суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі, ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та без виклику сторін.

ЗАЯВИ СТОРІН.

На адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву з додатками.

Від позивача - заява про зменшення розміру позовних вимог з додатками, відповідно до якої АТ «НАК «Нафтогаз України» просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 2418,62 грн. пені, 345,53 грн. 3% річних та 13,81 грн. інфляційних втрат. Подання вказаної заяви зумовлене зменшенням позивачем нарахувань 3% річних та інфляційних втрат на суми заборгованості, які були оплачені відповідно до постанови КМУ від 11.01.2005р. №20.

Згідно ч. 2 ст. 46 ГПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Частиною 3 ст. 252 ГПК України передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Провадження у справі відкрите 22.04.2020р., про що судоми було винесено відповідну ухвалу.

За змістом положень п. 4 Розділу Х ГПК «Прикінцеві положення», під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, зокрема, ст. 46 ГПК України щодо зменшення розміру позовних вимог, продовжуються на строк дії такого карантину.

На підставі постанови КМУ «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» від 11.03.2020р. №211 (зі змінами, внесеними постановою КМУ від 25.03.2020р. №239, від 22.04.2020р. №291, від 04.05.2020р. №343 та від 17.06.2020р. №500), з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 12 березня до 31 липня 2020р. на усій території України запроваджено карантин.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що заява про зменшення розміру позовних вимог у справі подана позивачем у межах встановлених строків, а тому суд приймає цю заяву до розгляду.

АРГУМЕНТИ СТОРІН.

Аргументи позивача.

Поданий позов обґрунтований тим, що 20.10.2016р. між позивачем та відповідачем укладено договір постачання природного газу №5219/1617-ТЕ-21, на виконання якого відповідачу протягом жовтня 2016р. - січня 2017р. та березня 2017р. було поставлено природний газ на загальну суму 3197191,31 грн. За умовами договору покупець зобов`язувався остаточний розрахунок за поставлений газ здійснити до 25 числа (включно) місяця, наступного за місцем поставки. Оскільки поставлений природний газ був оплачений споживачем з порушенням строку, встановленого у договорі, позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з Підприємства теплових мереж «Самбіртеплокомуненерго» 2418,62 пені, 11471,43 грн. 3% річних та 30113,03 грн. інфляційних втрат.

Аргументи відповідача.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що за спірний період заборгованості були підписані спільні протокольні рішення:№3164 від 15.12.2016р., згідно якого оплачено 32466,66 грн. за природний газ за листопад 2016р.; №159 від 17.01.2017р., згідно якого оплачено 756250 грн. за природний газ за листопад і частково за грудень 2016р. (в розрахунку позивача дана сума відображена як 661633,28 та 94616,72 грн., що разом складає 756250 грн.); №1027 від 16.02.2017р., згідно якого оплачено 712445,49 грн. та 133621,51 грн. за природний газ за грудень 2016р. та частково за січень 2017р.; №1588 від 15.03.2017р., згідно якого оплачено 883730 грн. за січень 2017р.; №2306 від 20.04.2017р., згідно якого оплачено 453900 грн. за березень 2017р.

СПР укладались на загальну суму, у склад якої входила і сума заборгованості відповідача перед позивачем, визначена зведеними реєстрами, які є додатком до кожного протокольного рішення. Позивач, підписавши спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків, у такий спосіб виявив своє бажання здійснити розрахунки відповідно до Порядку і тим самим погодився із зміною порядку та строків проведення розрахунків за спожитий природний газ за листопад 2016р - березень 2017р. згідно Договору постачання природного газу №5219/1617-ТЕ-21 від 20.10.2016р. Відтак, здійснивши контр-розрахунок заявлених до стягнення нарахувань, відповідач зазначає, що ним визнаються позовні вимоги у частині стягнення 2418,62 грн. пені, 1725,35 грн. 3% річних та 31,01 грн. інфляційних втрат, нарахованих на суми боргу, які сплачувалися власними коштами підприємства.

Разом з тим, у відзиві на позовну заяву відповідачем заявлено клопотання про зменшення на 50% розміру штрафних санкцій (пені, 3% річних та інфляційних втрат) у зв`язку з відсутністю вини відповідача у допущеному простроченні оплати та скрутним фінансовим становищем підприємства.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

20.10.2016р. між позивачем (постачальником) та відповідачем (споживачем) укладено Договір постачання природного газу №5219/1617-ТЕ-21 (надалі - Договір), відповідно п. 1.1., 1.2. якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору. Природний газ, що поставляється за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

23.01.2017р. між сторонами укладено додаткову угоду №1до Договору, а також 31.03.2017р. укладено додаткову угоду №2 до Договору.

Згідно п. 3.4. Договору, приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

Як встановлено судом, на виконання зобов`язань за Договором, позивачем протягом жовтня 2016р. - січня 2017р. та березня 2017р. поставлено, а відповідачем прийнято природний газ, загальною вартістю 3197191,31 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи Актами приймання-передачі природного газу за вказаний період.

В пункті 6.1. Договору сторонами погоджено, зокрема, що остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Також, як встановлено судом, з метою організації проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до постанови КМУ від 11.01.2005р. №20, між ГУ ДКС України у Львівській області, Департаментом фінансів ЛОДА, Підприємством теплових мереж «Самбіртеплокомуненерго» та ПАТ НАК «Нафтогаз України» були підписані наступні спільні протокольні рішення: №3164 від 15.12.2016р. на суму 638200,00 грн., №159 від 17.01.2017р. на суму 756250,00 грн., №1027 від 16.02.2017р. на суму 846067,00 грн., №1588 від 15.03.2017р. на суму 883730,00 грн., №2306 від 20.04.2017р. на суму 453900,00 грн.

На підставі перерахованих згідно спільних протокольних рішень грошових коштів, відповідачем повністю сплачено заборгованість за листопад-грудень 2016р. та частково оплачено заборгованість за січень 2017р., березень 2017р. Натомість за спожитий природний газ у жовтні 2016р. (на суму 185164,88 грн.), у січні 2017р. (на суму 38550,28 грн.), у березні 2017р. (на суму 1062,49 грн.) відповідач розрахувався власними коштами.

Підставою позову являється прострочення відповідачем оплати за газ, яка здійснювалася виключно власними коштами. Спір щодо строків оплати газу коштами, які перераховувалися на підставі спільних протокольних рішень між сторонами відсутній.

ОЦІНКА СУДУ.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 174 ГК України передбачено, що однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ч. 1-2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Факт поставки позивачем природного газу відповідачеві за Договором підтверджується наявними в матеріалах справи Актами приймання-передачі природного газу.

За приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями ч. 1 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За змістом п. 6.1. Договору, остаточний розрахунок за переданий природний газ мав відбутися до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У відповідності із ст. 193 ГК України, положення якої є аналогічні до положень ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Так, нормами ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи визначений п. 6.1. Договору строк розрахунків та здійснені відповідачем у спірному періоді оплати за рахунок власних коштів, судом встановлено, що Підприємством теплових мереж «Самбіртеплокомуненерго» було допущено прострочення внесення платежів за жовтень 2016р. (185164,88 грн.), за січень 2017р. (38550,28 грн.) та за березень 2017р. (1062,49 грн.).

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З рахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, позивач просить суд стягнути з відповідача 345,53 грн. 3% річних та 13,81 грн. інфляційних втрат.

Здійснивши перерахунок 3% річних та інфляційних втрат за допомогою КП «Ліга Закон» (Підприємство 9.5.3.), суд зазначає, що такі розраховані правильно.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Так, п. 8.2. Договору визначено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно п. 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. №20.

Перевіривши розрахунок пені за допомогою КП «Ліга Закон» (Підприємство 9.5.3.), суд зазначає, що такий проведений позивачем правильно.

З огляду на викладені обставини, суд прийшов до висновку, що зменшені позовні вимоги є обґрунтовані та підтверджені належними та допустимими доказами, відповідачем не спростовані, а тому підлягають до задоволення.

Розглянувши клопотання відповідача про зменшення на 50% заявленої до стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду. В чинному законодавстві України відсутній перелік таких виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. Судом при цьому враховуються фактичні обставини справи та надається оцінка наявним доказам, якими заявник обґрунтовує свої заперечення.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013р. №7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій обґрунтоване відсутністю вини відповідача щодо несвоєчасного перерахування коштів за поставлений природний газ (оскільки єдиним джерелом оплати природного газу є кошти, отримані в якості оплати за спожиту теплову енергію) та скрутним фінансовим становищем, спричиненим значним розміром дебіторської заборгованості.

На підтвердження скрутного фінансового становища підприємства відповідачем подано наступні докази:

- довідку ПАТ «Ощадбанк» про залишок на рахунку ПТМ «Самбіртеплокомуненерго» станом на 25.02.2020р. - 39263,20 грн.;

- довідку АТ «Райффайзен Банк Аваль» про залишок на рахунку ПТМ «Самбіртеплокомуненерго» станом на 25.02.2020р. - 31487,64 грн.;

- довідку ПТМ «Самбіртеплокомуненерго» про розмір дебіторської заборгованості, станом на 01.01.2020р. на суму 1757,5 тис. грн.;

- довідку ПТМ «Самбіртеплокомуненерго» про розмір кредиторської заборгованості, станом на 01.01.2020р. на суму 3922,4 тис. грн.;

- баланс (звіт про фінансовий стан) на 30.09.2019р.;

- баланс (звіт про фінансовий стан) на 31.12.2019р.;

- звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 9 місяців 2019р.;

- звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 2019 рік.;

- інформацію щодо претензійно-позовної діяльності по фізичних особах боржниках за 2017-2019рр., станом на 31.12.2019р.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Так, ч. 1 ст. 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Здійснивши оцінку долучених відповідачем доказів на підтвердження тяжкого фінансового становища підприємства, яке позбавляє відповідача можливості сплатити належні до стягнення штрафні санкції, суд зазначає, що представлені відповідачем докази тяжкого фінансового становища не є належними доказами в розумінні ст. 76 ГПК України, оскільки долучені баланси та звіти підтверджують скрутне фінансове становище підприємства станом на вересень 2019р. та грудень 2019р., а довідки банку - залишок коштів відповідача на рахунках, станом на 25.02.2020р.

Враховуючи те, що докази, які б підтверджували тяжке фінансове становище відповідача на день подання відзиву та/або прийняття рішення, в матеріалах справи відсутні, а розмір пені, 3% річних та інфляційних втрат є незначним (0,09% від суми поставленого за Договором газу), відповідно стягнення таких безпосередньо не може спричинити фінансової неспроможності відповідача як юридичної особи, суд доходить висновку про необґрунтованість клопотання про зменшення штрафних санкцій та відмовляє в його задоволенні.

З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку, що зменшені позовні вимоги є обґрунтовані та підтверджені належними та допустимими доказами, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню повністю.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

Відповідно до ч. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 2102,00 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 42, 123, 129, 222, 233, 236, 238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Зменшені позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Підприємства теплових мереж «Самбіртеплокомуненерго» (81400, Львівська обл., м. Самбір, вул. С. Крушельницької, буд. 9; ) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6; ) 2418,62 грн. пені, 345,53 грн. 3% річних, 13,81 грн. інфляційних втрат та 2102,00 грн. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст. 327 ГПК України.

4. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Рішення ухвалено 30.06.2020р. в нарадчій кімнаті.

Суддя Крупник Р.В.