ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

24 червня 2020 року м. ТернопільСправа № 921/416/20
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Стопника С.Г.

розглянувши заяву Приватного підприємства "Анастасія", вул. І.Гонти, 81, м.Житомир, Житомирська область (вх.№475 від 23.06.2020) про видачу судового наказу щодо стягнення з боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Агробізнес", с.Токи, Підволочиський район, Тернопільська область, 201905,50 грн заборгованості за поставлений товар (за Договором купівлі-продажу №63/17 від 01.02.2017),

ВСТАНОВИВ:

23.06.2020 до Господарського суду Тернопільської області надійшла заява Приватного підприємства "Анастасія", вул. І.Гонти, 81, м.Житомир, Житомирська область (вх.№475 від 23.06.2020) про видачу судового наказу щодо стягнення з боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Агробізнес", с.Токи, Підволочиський район, Тернопільська область, 201905,50 грн заборгованості.

Розглянувши заяву та подані заявником докази, суд дійшов висновку про необхідність відмови у видачі судового наказу з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст.147 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст.148 цього Кодексу. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими законом для виконання судових рішень.

За змістом ст.148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним в письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Суд розглядає заяву про видачу судового наказу протягом п`яти днів з дня її надходження. Розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника. За результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу. (ч.ч. 1, 2 ст.154 ГПК України).

Статтею 150 ГПК України передбачено вимоги щодо форми і змісту заяви про видачу судового наказу. Так, зокрема, у заяві повинно бути зазначено: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника; 3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання; 4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; 5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

До заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, - якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Згідно з п.п. 1, 2, 8 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, зокрема, якщо: заяву подано з порушенням вимог статті 150 цього Кодексу; заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу; із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

В даному випадку, в обґрунтування поданої заяви заявник посилається на те, що 01 лютого 2017 року між ТОВ "Агробізнес" (як Покупцем) та Приватним підприємством "Анастасія" (як Продавцем) укладено Договір купівлі-продажу №63/17, пунктом 3.2 якого передбачено, що термін оплати за поставлений товар становить не більше 14 календарних днів з дня одержання товару, згідно накладних, податкових накладних, товаротранспортних накладних. Сторони не заявляли про розірвання вказаного Договору, а продовжили його дію.

Як вказує заявник, на виконання умов зазначеного Договору Продавець відпустив, а Продавець прийняв (з відповідними відмітками) товар на загальну суму 201 905,50 грн, а саме згідно видаткових накладних: №РН-0001111 від 15.11.2019 на суму 71 022,00 грн; №РН-0001235 від 12.12.2019 на суму 55 368,00 грн, №РН-0001245 від 17.12.2019 на суму 22960,00 грн, №РН-0000003 від 03.01.2020 на суму 51675,50 грн, №РН-0000036 від 15.01.2020 на суму 880,00 грн.

Із змісту вищеперелічених видаткових накладних, копії яких долучено до заяви, вбачається, що останні видані на саме виконання Договору №63/17 від 01.02.2017.

Поряд з цим, до заяви долучено копію підписаного сторонами Договору купівлі-продажу №08/15 від 05 січня 2015 року.

Частиною 1 ст.76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Наведене свідчить про те, що заявником не додано належних доказів, які підтверджують обставини, на яких грунтуються заявлені вимоги - зокрема, щодо укладення Договору купівлі-продажу №63/17 від 01.02.2017, на виконання якого відбувалася поставка продукції на суму 201905,50 грн; не додано копії договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості, що вказує про недотримання заявником вимог ст.150 ГПК України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу.

Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу (ч.2 ст.152 ГПК України).

Враховуючи вищенаведене, у видачі судового наказу Приватному підприємству "Анастасія" (вул. І.Гонти, 81, м.Житомир, Житомирська область), щодо стягнення з боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Агробізнес", с.Токи, Підволочиський район, Тернопільська область, 201 905,50 грн заборгованості - слід відмовити на підставі п.1 ч.1 ст.152 ГПК України.

Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків (ч.1 ст.153 ГПК України).

Відповідно до ч.2 ст.151 ГПК України у разі відмови у видачі судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.147, 150-153, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Приватному підприємству "Анастасія" (вул. І.Гонти, 81, м.Житомир, Житомирська область) у видачі судового наказу щодо стягнення з боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Агробізнес" (с.Токи, Підволочиський район, Тернопільська область) 201 905,50 грн заборгованості .

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання (24.06.2020) та може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені ст.ст.255-256 ГПК України.

Суддя С.Г. Стопник