ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" червня 2020 р. Справа№ 911/2298/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Калатай Н.Ф.

Дідиченко М.А.

при секретарі судового засідання Бовсуновській Ю.В.,

за участю представників:

від позивача - Трегубова А.В., довіреність №1-2256 від 23.01.2020;

від відповідачів - не прибули;

від третьої особи - Пронюк В.Я., адвокат, довіреність №14-190 від 17.05.2019,

розглянувши апеляційні скарги Акціонерного товариства «Укртрансгаз» та Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Київської області від 28.02.2020 у справі №911/2298/19 (суддя Горбасенко П.В., повний текст складено - 04.03.2020) за позовом Акціонерного товариства «Укртрансгаз» до Первинної профспілкової організації комунального підприємства «Виробниче управління житлово-комунального господарства - 1», комунального підприємства «Виробниче управління житлово-комунального господарства - 1», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні другого відповідача - Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про зобов`язання повернути майно та стягнення 1 233 195,93 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

Акціонерне товариство «Укртрансгаз» звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Первинної профспілкової організації комунального підприємства «Виробниче управління житлово-комунального господарства - 1» про зобов`язання відповідача повернути Акціонерному товариству «Укртрансгаз» в натурі безпідставно набуте майно - природний газ в обсязі 184,540 тис. куб. метрів та стягнення вартості безпідставно набутого майна у розмірі 1 233 195,93 грн.

Позов обґрунтований тим, що відповідач у березні 2017 року набув природний газ позивача без будь-якої правової підстави, у зв`язку з чим, відповідач зобов`язаний повернути газ або відшкодувати останньому його вартість.

В ході здійснення підготовчого провадження, ухвалою Господарського суду Київської області від 29.11.2019 було залучено до участі у справі співвідповідача - комунальне підприємство «Виробниче управління житлово-комунального господарства - 1».

Рішенням Господарського суду Київської області від 28.02.2020 у справі №911/2298/19 в задоволенні позову Акціонерного товариства «Укртрансгаз» до Первинної профспілкової організації комунального підприємства «Виробниче управління житлово-комунального господарства - 1» та Комунального підприємства «Виробниче управління житлово-комунального господарства - 1», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 2 - Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про зобов`язання повернути майно та стягнення 1 233 195, 93 грн. відмовлено повністю.

Відмовляючи в задоволенні позову суд виходив з того, що другим відповідачем не було перевищено об`єму споживання природного газу у березні 2017 року за договорами постачання природного газу №1674/1617-ТЕ-17 від 03.10.2016, №1867/1617-КП-17 та №1853/1617-БО-17 від 28.10.2016, оскільки даними договорами постачання природного газу передбачено споживання природного газу у березні 2017 року у кількості 233 тис. куб.м., а фактично спожито відповідачем у березні 2017 року 184,54 тис. куб.м. природного газу. Крім того, суд зазначив, що відсутність виділення третьою особою номінацій (підтвердженого обсягу газу на березень 2017 року для другого відповідача) свідчить про особливість господарських операцій між сторонами з приводу постачання природного газу у спірний період, в той час як існування договірних відносин між другим відповідачем та третьою особою щодо постачання природного газу та між позивачем та другим відповідачем щодо транспортування спірного природного газу свідчить про існування у другого відповідача правових підстав для отримання у березні 2017 року спірного газу. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову Акціонерного товариства «Укртрансгаз».

Не погодившись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство «Укртрансгаз» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 28.02.2020 та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апелянт посилається на безпідставність висновків суду першої інстанції про отримання другим відповідачем від АТ «НАК «Нафтогаз України» природного газу за спірний період на підставі договору транспортування №/ВОУ/2016/1.1344 від 01.04.2016. Крім того, за доводами скаржника, висновки суду першої інстанції стосовно відбору природного газу другим відповідачем на підставі договорів постачання природного газу не відповідають дійсним обставинам справи та не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами. На переконання апелянта, здійснений відповідачем відбір природного газу в обсязі 184,540 тис.куб.м. з ресурсу позивача за відсутності у відповідача договірних відносин з позивачем вказує на наявність умов, що є підставою для застосування ст. 1212 ЦК України.

Також, не погодившись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане судове рішення в частині відмови у стягненні вартості природного газу та прийняти нове рішення про задоволення позову в цій частині.

Апелянт зазначає, що у зв`язку з порушенням другим відповідачем умов п. 17 Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженого постановою КМУ від 01.10.2015 №758, АТ «НАК «Нафтогаз України» не здійснювалось постачання природного газу відповідачу у спірний період. Окрім того, за доводами апелянта, суд здійснивши висновки про споживання відповідачем природного газу з ресурсу НАК «Нафтогаз України», вийшов за межі доказування у даній справі. При цьому, посилаючись на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 20.12.2018 у справі №920/169/18, апелянт вказує, що сама лише наявність укладеного між сторонами договору не є достатньою підставою для віднесення до договірних будь-яких правовідносин; укладення договору свідчить про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне вчинення. Тому, за відсутності у газотранспортній системі природного газу, виділеного відповідачу постачальником, комунальним підприємством «Виробниче управління житлово-комунального господарства - 1» фактично спожито газ із обсягів, що належать позивачу.

Представники апелянтів - позивача та третьої особи в судовому засіданні надали пояснення, якими підтримали кожен свою апеляційну скаргу.

Відповідачі правом на участь своїх представників у даному судовому засіданні не скористалися, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, копію ухвали Північного апеляційного господарського суду від 01.06.2020 про призначення справи до розгляду на 22.06.2020 ними отримано - 04.06.2020, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Слід зазначити, що явка представників учасників справи не визнавалася обов`язковою, певних пояснень суд не витребував.

Враховуючи, що неявка відповідачів в судове засідання не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, остання розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 01.01.2016 комунальним підприємством «Виробниче управління житлово-комунального господарства - 1» було підписано заяву - приєднання №09420Z2GOQAT016 до умов договору розподілу природного газу Оператора ГРМ ПАТ «Київоблгаз».

Між публічним акціонерним товариством «Укртрансгаз» (Газотранспортне підприємство) в особі начальника Боярського ЛВУМГ філії УМГ «Київтрансгаз» та комунальним підприємством «Виробниче управління житлово-комунального господарства - 1» (замовник) 01.04.2016 укладено договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/ВОУ/2016/1.1344, за умовами п. 1.1 якого, газотранспортне підприємство зобов`язується надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій (далі - ГРС), а замовник зобов`язується внести плату за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами в розмірі, у строки та порядку, передбачені умовами договору.

Додатковою угодою №1 від 17.11.2016 про уточнення річних планових обсягів транспортування природного газу магістральними трубопроводами на 2017 рік згідно договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 01.04.2016 №/ВОУ/2016/1.1344 сторони доповнили п. 1.2 договору, встановивши річний плановий обсяг транспортування природного газу замовника протягом 2017 року у розмірі 1 580 тис. куб.м., у тому числі за березень 2017 року - 240 тис. куб.м.

Між публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (постачальник) та комунальним підприємством «Виробниче управління житлово-комунального господарства - 1» (споживач) 03.10.2016 було укладено договір постачання природного газу №1674/1617-ТЕ-17, за умовами п. 1.1 якого, постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач - оплатити його на умовах договору.

З преамбули наведеного договору вбачається, що ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та комунальне підприємство «Виробниче управління житлово-комунального господарства - 1» при підписанні даного договору керувались Законом України «Про ринок природного газу» та постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 №758 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)».

Пунктом 2.1 договору визначено, що ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» зобов`язується передати споживачу з 01.10.2016 по 31.03.2017 природний газ обсягом до 1 220 тис.куб.метрів, з яких у березні 2017 року - 180 тис.куб.метрів.

Крім того, 28.10.2016 між публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (постачальник) та комунальним підприємством «Виробниче управління житлово-комунального господарства - 1» (споживач) було укладено договір постачання природного газу №1853/1617-БО-17, за умовами п. 1.1 якого, постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач - оплатити його на умовах договору.

З преамбули наведеного договору вбачається, що ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та комунальне підприємство «Виробниче управління житлово-комунального господарства - 1» при підписанні даного договору керувались Законом України «Про ринок природного газу» та постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 №758 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)».

Пунктом 2.1 договору визначено, що ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» зобов`язується передати споживачу з 01.10.2016 по 31.03.2017 природний газ обсягом до 300 тис.куб.метрів, з яких у березні 2017 року - 50 тис.куб.метрів.

Також, 28.10.2016 між публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (постачальник) та комунальним підприємством «Виробниче управління житлово-комунального господарства - 1» (споживач) було укладено договір постачання природного газу №1867/1617-КП-17, за умовами п. 1.1 якого, постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач - оплатити його на умовах договору.

Пунктами 2.1 договорів визначено планові обсяги постачання природного газу у березні 2017 року у загальних обсягах: 233 тис. куб. метрів, з яких: 50 тис. куб. метрів для потреб бюджетних установ, 180 тис. куб. метрів для потреб населення та 3 тис. куб. метрів для потреб підприємств, організацій та інших споживачів.

Відповідно до п. 3.2 договорів, споживач до 15 числа місяця, що передує місяцю постачання природного газу, подає постачальнику належним чином оформлену заявку на планові обсяги використання природного газу на наступний місяць, підписану уповноваженою особою. Обсяги поставки підтверджуються постачальником шляхом подання оператору газотранспортної системи номінацій на відповідний місяць постачання (розрахунковий період) у встановленому законодавством порядку.

Згідно п. 7.3 договорів постачання природного газу постачальник має право припинити або обмежити постачання природного газу споживачу у разі, зокрема, несанкціонованого відбору газу.

Відповідно до п. 12.1 договорів постачання природного газу в частині реалізації природного газу договори діють до 31 березня 2017 року (включно).

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до умов договорів постачання природного газу, комунальним підприємством «Виробниче управління житлово-комунального господарства - 1» було складено акти приймання-передачі природного газу від 31.03.2017, згідно яких постачальником було передано споживачу у березні 2017 року природний газ загалом у обсязі 184,54 тис.куб.м.

Однак, вказані акти приймання-передачі природного газу було повернуто ПАТ «НАК «Нафтогаз України» без підписання листом від 13.04.2017 №26-3437/1.2-17, з посиланням на порушення комунальним підприємством п. 17 Положення, затвердженого постановою КМУ від 01.10.2015 №758.

Між публічним акціонерним товариством «Укртрансгаз» (покупець) та публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (продавець) 31.01.2017 було укладено договір про закупівлю природного газу №-ВТВ, за умовами п.п. 1.1, 2.1 якого, продавець зобов`язується передати у власність покупцеві у січні - квітні 2017 року газ природний, скраплений або в газоподібному стані (природний газ для забезпечення виробничо-технологічних потреб та власних потреб, природний газ для забезпечення балансування) (далі - газ) в загальному обсязі 1 600 000 тис.куб.м., а покупець зобов`язується прийняти та оплатити газ на умовах договору.

Відповідно до п. 3.2 договору №-ВТВ, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Згідно п. 11.1 договору №-ВТВ, цей договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині поставки газу до 30.04.2017 включно, а в частині розрахунку - до їх повного здійснення.

На виконання умов договору №-ВТВ від 31.01.2017 між ПАТ «Укртрансгаз» та ПАТ «НАК «Нафтогаз України» підписано акт приймання-передачі природного газу від 31.03.2017 у обсязі 143 355,000 тис. куб. м., вартість якого складає 1 353 156 516,00 грн.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, що на думку позивача, відповідачем було безпідставно відібрано природний газ у обсязі 184,540 тис.куб.м. за відсутності постачальника природного газу та за відсутності будь-яких договірних відносин із позивачем.

Вказане стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

В свою чергу, комунальне підприємство «Виробниче управління житлово-комунального господарства - 1» стверджує про правомірність отримання ним газу у березні 2017 року обсягом 184,540 тис.куб.м. у відповідності до умов договорів постачання природного газу, складених актів від 31.03.2017 та Розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 №742-р «Про деякі питання опалювального сезону 2016/17 року».

Як вже зазначалось, судом першої інстанції відмовлено у позові.

Колегія суддів погоджується з позицією місцевого суду, з огляду на нижченаведене.

Стосовно заявлених позовних вимог до першого відповідача, слід зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги було пред`явлено до Первинної профспілкової організації комунального підприємства «Виробниче управління житлово-комунального господарства - 1».

В ході здійснення підготовчого провадження, від Первинної профспілкової організації комунального підприємства «Виробниче управління житлово-комунального господарства - 1» до суду першої інстанції надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що Первинна профспілкова організація не має жодних господарських відносин з позивачем та не має перед ним ніяких фінансових зобов`язань, у зв`язку з чим просить відмовити у позові за необґрунтованістю.

Крім того, відповідач посилався на те, що є бюджетною неприбутковою організацією, яка не маючи власних джерел теплопостачання закуповує теплову енергію за бюджетні кошти у комунального підприємства «Виробниче управління житлово-комунального господарства - 1», котре є єдиним джерелом постачання теплової енергії.

Згодом, позивач звернувся до суду з клопотанням про залучення до участі у справі співвідповідача, обґрунтоване тим, що згідно реєстрів та звітів АТ «Київоблгаз», відбір природного газу з ГТС позивача здійснювало саме комунальне підприємство «Виробниче управління житлово-комунального господарства - 1». Про вказану обставину він дізнався лише після отримання відзиву від профспілкової організації, а тому керуючись ст.ст. 42, 48 ГПК України, просив суд залучити комунальне підприємство «Виробниче управління житлово-комунального господарства - 1» до участі у справі в якості співвідповідача.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 29.11.2019 вказане клопотання позивача було задоволено та залучено до участі у справі співвідповідача - комунальне підприємство «Виробниче управління житлово-комунального господарства - 1».

Нормою ч. 3 ст. 45 Господарського процесуального кодексу України регламентовано, що відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

В свою чергу, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача (вказане узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.11.2018 у справі №127/93/17-ц).

Згідно п. 1.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» №18 від 26.12.2011 якщо у розгляді справи господарським судом буде з`ясовано, що іншим або належним відповідачем у ній мала б бути особа, яка згідно з процесуальним законом не може бути учасником судового процесу в господарському суді, а позивач наполягає на розгляді відповідної справи саме господарським судом, останній не вправі ні залучати відповідну особу до участі у справі, ані припиняти провадження в ній, а повинен розглянути справу стосовно того відповідача, якому пред`явлено позовну вимогу, та прийняти рішення по суті справи (в тому числі про відмову в позові, якщо відповідач є неналежним).

Апеляційним судом встановлено, що Первинна профспілкова організація комунального підприємства «Виробниче управління житлово-комунального господарства - 1» (перший відповідач) не є належним відповідачем у даній справі, оскільки як вбачається з документів, на які посилається позивач в обґрунтування позову, позовні вимоги пред`явлено не до тієї особи, яка повинна відповідати за заявленими вимогами.

Отже, виходячи з викладеного, в частині вимог заявлених до Первинної профспілкової організації комунального підприємства «Виробниче управління житлово-комунального господарства - 1», як неналежного відповідача у справі, слід відмовити.

Водночас, як вже зазначалося, ухвалою Господарського суду Київської області від 29.11.2019, за клопотанням позивача, було залучено до участі у справі співвідповідача - комунальне підприємство «Виробниче управління житлово-комунального господарства - 1».

Щодо розгляду спору в частині вимог, заявлених до комунального підприємства «Виробниче управління житлово-комунального господарства - 1» (другий відповідач у справі), суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відносини, які виникають між газопостачальними, газорозподільними, газотранспортними підприємствами та споживачами природного газу (крім населення), а також взаємовідносини між суб`єктами господарювання під час передачі з газорозподільних мереж споживачу природного газу, у тому числі видобутого з газових і газоконденсатних родовищ, та нафтового газу, отриманого з нафтових родовищ, регламентовані Законом України «Про ринок природного газу», Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП №2496 від 30.09.2015, Кодексом газорозподільних систем, затвердженим НКРЕКП №2494 від 30.09.2015, Правилами обліку природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, постачання та споживання, затвердженими Наказом міністерства палива та енергетики України від 27.12.2005 року №618.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Отже, вказане зобов`язання виникає за наявності таких умов: 1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

За змістом статті 1213 Цивільного кодексу України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України, яка регулює зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави, застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Конструкція статті 1212 Цивільного кодексу України, як і загалом норм глави 83 Цивільного кодексу України, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Майно не можна вважати набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо в момент його набуття (збереження) це відбулося хоча і не в прямо передбачений, але в усякому випадку - в не заборонений цивільним законодавством спосіб, із метою досягнення учасниками відповідних правовідносин певного правового результату в майбутньому, якщо в подальшому цей результат настав.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу», постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України «Про ринок природного газу», споживач зобов`язаний, зокрема: 1) укласти договір про постачання природного газу; 2) забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів; 3) не допускати несанкціонованого відбору природного газу; 4) забезпечувати безперешкодний доступ уповноважених представників оператора газотранспортної системи, оператора газорозподільної системи до вузлів обліку природного газу та з метою встановлення вузлів обліку газу; 5) припиняти (обмежувати) споживання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договорів.

Згідно з частиною 1 статті 32 та частиною 2 статті 35 Закону України «Про ринок природного газу» транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами. За договором транспортування природного газу оператор газотранспортної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газотранспортної системи встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу. Розмір плати за небаланси замовників визначається виходячи із обґрунтованих та реальних витрат оператора газотранспортної системи, пов`язаних із здійсненням балансування.

Оператор газотранспортної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників) (пункт 19 частини 1 статті 1 Закону України «Про ринок природного газу»).

Відповідно до пункту 1 Глави 3 Розділу І Кодексу газотранспортної системи оператор газотранспортної системи на підставі договору транспортування природного газу та згідно з умовами, визначеними в цьому Кодексі, надає суб`єктам ринку природного газу: право користування газотранспортною системою на використання газотранспортної системи в межах розподілу потужностей на точках входу та виходу; послуги транспортування природного газу газотранспортною системою через газотранспортну систему в межах договірних потужностей та підтверджених номінацій; послуги балансування обсягів природного газу, які подаються до газотранспортної системи і відбираються з неї.

Згідно з пунктом 1 глави 1 розділу ХІ Кодексу газотранспортної системи, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, для отримання послуг із транспортування (фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою) замовник послуг транспортування подає оператору газотранспортної системи номінації та/або місячну номінацію по точках входу та точках виходу в установленому цим розділом порядку.

Номінація повинна визначати обсяг природного газу по кожній точці входу та виходу (що може бути як фізичною, так і віртуальною), які замовляються замовником послуг транспортування. При цьому, якщо замовником послуг транспортування є постачальник, подана номінація повинна містити планові (замовлені) обсяги постачання природного газу у розрізі його споживачів та їх точок комерційного обліку (за необхідності) з визначенням їх EIC-кодів. Для побутових споживачів допускається визначення в номінації загального обсягу постачання газу, але із зазначенням їх EIC-кодів (пункт 2 глави 1 розділу ХІ Кодексу газотранспортної системи, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Номінація - заявка замовника послуг транспортування, надана оператору газотранспортної системи стосовно обсягів природного газу, які будуть подані замовником послуг транспортування протягом доби до газотранспортної системи в точках входу та відібрані з газотранспортної системи в точках виходу, у тому числі, у розрізі контрагентів (споживачів) замовника та їх точок комерційного обліку (за необхідності) (абзац 44 пункту 5 глави 1 розділу І Кодексу газотранспортної системи, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Підтверджена номінація - підтверджений оператором газотранспортної системи обсяг природного газу замовника послуг транспортування, який буде прийнятий від замовника в точках входу до газотранспортної системи та переданий замовнику в точках виходу з газотранспортної системи у відповідний період, у тому числі, у розрізі контрагентів (споживачів) замовника та їх точок комерційного обліку (за необхідності) (абзац 49 пункту 5 глави 1 розділу І Кодексу газотранспортної системи, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Отже, за відсутності у споживача підтвердженого обсягу газу - номінації, фактичний відбір останнім обсягу газу, може вважатися несанкціонованим відбором природного газу.

Відповідно до п. 10 гл. 3 р. XII Кодексу ГТС у разі несанкціонованого відбору газу споживачем весь відповідний обсяг вноситься в алокацію на відповідного оператора газорозподільної системи.

Згідно з розділом 2 Правил постачання природного газу (затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2496 від 30.09.2015) підставою для постачання природного газу споживачу є наявність у споживача укладеного з постачальником договору постачання природного газу та дотримання його умов; постачальник зобов`язаний забезпечувати постачання природного газу на умовах та в обсягах, визначених договором на постачання природного газу, за умови дотримання споживачем дисципліни відбору природного газу та розрахунків за нього; споживач має право на отримання природного газу в обсягах, визначених договором постачання природного газу, за умови дотримання його умов.

Позивач обґрунтовуючи свої вимоги зазначив, що відповідач незважаючи на відсутність у нього постачальника та без оформлення будь-яких договірних відносин з позивачем, здійснив у березні 2017 року несанкціонований відбір природного газу в обсязі 184,540 тис.куб.м. з газотранспортної системи АТ «Укртрансгаз», оператором якої є ПАТ «Київоблгаз». За доводами позивача, у разі відсутності постачальника відповідних обсягів природного газу відповідач не мав підстав здійснювати відбір природного газу та повинен був самостійно припинити власне газоспоживання, як це передбачено абз. 2 п. 3 гл. 5 розділу VI Кодексу газотранспортної системи.

На підтвердження своїх доводів, позивач в якості доказу споживання відповідачем у березні 2017 року природного газу надав до матеріалів справи довідку начальника управління комерційного обліку та транспортування природного газу філії ОГТС України «Інформація про надходження на точках виходу, та розподіл по точках виходу обсягів природного газу віднесених на Операторів газорозподільчих мереж, з зазначенням обсягів небалансу за 2017 рік», за змістом якої за замовником послуг транспортування - ПАТ «Київоблгаз» у березні 2017 року рахується обсяг небалансу (в т.ч. без підтверджених номінацій) - 184,540 тис.куб.м. по контрагенту - комунальне підприємство «Виробниче управління житлово-комунального господарства - 1».

Окрім того, позивачем додано Алокацію (звіт) про поділ фактичного обсягу (об`єму) природного газу, з якого вбачається, що АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» був постачальником природного газу у березні 2017 року та мав підтверджені обсяги номінацій. При цьому, з наданої АТ «Укртрансгаз» довідки, підписаної головним бухгалтером вбачається, що АТ «Укртрансгаз» у березні 2017 року здійснювало списання природного газу на балансування.

АТ «НАК «Нафтогаз України» вказує, що ним не постачався природний газ відповідачу у березні 2017 року; листом від 13.04.2017 №26-3437/1.2-17 він повернув акти приймання-передачі природного газу за березень 2017 та повідомив відповідача про недотримання ним умов пункту 17 постанови Кабінету Міністрів України від 01.01.2015 №758, у зв`язку з чим відповідачу не було підтверджено планових обсягів (номінацій) природного газу на березень 2017.

Стосовно наведеного слід зазначити наступне.

Відповідно до пункту 1 Розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 №742-р «Про деякі питання опалювального сезону 2016/17 року» для забезпечення безперебійного постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії для бюджетних установ, релігійних та інших організацій, надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню публічному акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та постачальників природного газу до початку опалювального сезону 2016/17 року (далі - опалювальний сезон) зобов`язано видати номінації теплогенеруючим і теплопостачальним організаціям відповідно до договорів, які укладені з ними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2016 року №357 «Про затвердження Примірного договору про постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії» (Офіційний вісник України, 2016 р., № 46, ст. 1666), та з дотриманням принципу недискримінації.

Отже, на підставі вказаного розпорядження, яке є обов`язковим до виконання, на публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та постачальників природного газу покладено обов`язок видати номінації теплогенеруючим і теплопостачальним організаціям ще на початку опалювального сезону.

Відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.06.2018 у справі №904/5621/17, від 21.03.2018 у справі №911/656/17, від 14.05.2018 у справі №926/680/17, від 12.03.2019 у справі №917/325/18, від 05.03.2019 у справі №923/351/18.

При цьому, хоча у вказаному розпорядженні міститься вказівка на обов`язок надати номінації до початку опалювального сезону, але це не свідчить про обмеження його періодом, який закінчується із початком опалювального сезону, оскільки встановлений обов`язок полягає у забезпеченні належної підготовки до опалювального сезону та забезпечення природним газом протягом усього сезону. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 10.10.2019 у справі №925/358/18.

Відтак, з огляду на існування обов`язку постачальника видати номінації на постачання газу у спірному періоді та наявність укладених між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та комунальним підприємством «Виробниче управління житлово-комунального господарства - 1» договорів постачання природного газу, споживання відповідачем газу у березні 2017 року не свідчить про безпідставність набуття ним спірних обсягів природного газу з газотранспортної системи позивача та не може бути кваліфіковано як несанкціонований відбір.

При цьому, всупереч твердженням позивача, постачальником природного газу для комунального підприємства «Виробниче управління житлово-комунального господарства - 1» (споживач) є Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», про що свідчать укладені між ними договори постачання природного газу. Також зі змісту наданого позивачем звіту про поділ фактичного обсягу (об`єму) природного газу, відібраного з точки виходу ПАТ «Київоблгаз» між замовниками послуги транспортування (постачальниками) в розрізі їх контрагентів (споживачів) за березень 2017 року вбачається, що у графі напроти назви споживача (відповідача у справі) міститься інформація про постачальника - НАК «Нафтогаз України», чим також спростовуються наведені доводи позивача.

Крім того, планові обсяги постачання природного газу визначені сторонами у п. 2.1 договорів №1674/1617-ТЕ-17 від 03.10.2016, №1853/1617-БО-17 від 28.10.2016, №1867/1617-КП-17 від 28.10.2016, і такі обсяги постачання є узгодженими в силу умов вказаних договорів.

При цьому, як вірно зазначено судом першої інстанції, відповідачем не було перевищено обсягу споживання природного газу у березні 2017 року.

В свою чергу, надання позивачем складених ним документів обліку, у тому числі й у відношенні спірного обсягу природного газу, свідчить про наявність договірних відносин з Оператором газорозподільної системи, які регламентують відносини небалансу по такому газу, що є несумісним з твердженням позивача про відсутність жодних правових підстав відносно передачі такого спірного газу з газотранспортної системи позивача відповідачу.

Доказів повідомлення позивачем відповідача про надання послуг транспортування газу у березні 2017 року, як такого, що несанкціоновано відібраний з газотранспортної системи, позивачем суду не надано.

Таким чином, з огляду на положення договорів, укладених між позивачем та відповідачем, а також між відповідачем та третьою особою у справі, норми наведених законодавчих та підзаконних нормативних актів, зокрема, розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 №742-р «Про деякі питання опалювального сезону 2016/2017» та фактичне отримання природного газу відповідачем у березні 2017 року в обсязі 184,540 тис.куб.м. (тобто у меншому розмірі ніж обумовлено договорами), суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що обсяги споживання природного газу відповідачем не можуть бути кваліфіковані як несанкціонований відбір природного газу.

Доводи АТ «НАК «Нафтогаз України» стосовно відсутності підтвердженого обсягу природного газу (номінації) на постачання природного газу відповідачу на березень 2017 року та відсутності підписаних актів приймання-передачі природного газу за вказаний період, колегією суддів відхиляються, оскільки в силу розпорядження Кабінету Міністрів України №742-р «Деякі питання опалювального сезону 2016/17 року» від 05.10.2016 постачальників природного газу (в тому числі і АТ «НАК «Нафтогаз України») було зобов`язано до початку опалювального сезону 2016/17 року видати номінації теплогенеруючим і теплопостачальним організаціям відповідно до договорів, які укладені з ними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2016 року №357 «Про затвердження Примірного договору про постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії» та постачати природний газ виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії, що було обов`язком ПАТ «НАК «Нафтогаз України», а не його правом. Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідач у відповідності до укладених договорів постачання надсилав постачальнику акти за березень 2017 року, проте останній їх не підписав.

При цьому, згідно з п. 1 глави 1 розділу X Кодексу газотранспортної системи (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) оператор газотранспортної системи має право припинити транспортування природного газу в точці входу до газотранспортної системи або точці виходу з газотранспортної системи у випадках, зокрема, несанкціонованого відбору природного газу.

Згідно з п. 13 розділу II Правил постачання природного газу постачальник має право ініціювати/вживати заходів з припинення або обмеження в установленому порядку постачання природного газу споживачу, зокрема, в разі: проведення споживачем неповних або несвоєчасних розрахунків за договором; відмови від підписання акта приймання-передачі без відповідного письмового обґрунтування.

Відповідно до п. 14 розділу II Правил постачання природного газу за необхідності здійснення заходів з обмеження або припинення газопостачання споживачу постачальник надсилає споживачу не менше ніж за три доби (для підприємств металургійної та хімічної промисловості - не менше ніж за 5 діб) до дати такого припинення повідомлення (з позначкою про вручення) про необхідність самостійно обмежити чи припинити газоспоживання з певного періоду (день, година тощо) та у визначений зі споживачем час має право опломбувати запірні пристрої споживача, за допомогою яких споживач самостійно обмежив чи припинив подачу газу на власні об`єкти. Повідомлення має бути складено відповідно до форми повідомлення, встановленої наказом Міністерства палива та енергетики України від 03 липня 2009 року № 338, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28 липня 2009 року за № 703/16719, та містити підставу припинення, дату та час, коли споживачу необхідно самостійно обмежити чи припинити споживання природного газу. Постачальник має право здійснити заходи з обмеження чи припинення газопостачання споживачу через залучення до цих робіт Оператора ГРМ/ГТС.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази надіслання відповідачу постачальником чи оператором газотранспортної системи повідомлення про необхідність припинити газоспоживання за спірний період.

Відсутність в матеріалах справи вказаних доказів, як і доказів на підтвердження вжиття постачальником або Оператором ГРМ/ГТС на замовлення постачальника заходів щодо обмеження або припинення газопостачання споживача, свідчить про недоведеність споживання відповідачем природного газу у спірний період з порушенням вимог чинного законодавства, без достатньої правової підстави.

Отже, враховуючи наявність договірних правовідносин між комунальним підприємством «Виробниче управління житлово-комунального господарства - 1» та АК «НАК «Нафтогаз України», що виникли в силу укладених договорів постачання природного газу, за умовами яких сторонами було погоджено обсяги поставки природного газу у спірний період, приймаючи до уваги встановлення судом факту невжиття заходів щодо обмеження або припинення газопостачання споживача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність позивачем факту безпідставного споживання відповідачем природного газу у спірний період.

Вказане вище узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 25.02.2020 у справі №905/2248/18.

Доводи третьої особи про вихід місцевим господарським судом за межі доказування у даній справі, колегією суддів відхиляються, оскільки судом досліджувались усі обставини справи у сукупності, з урахуванням змісту нормативних актів та з урахуванням правових позицій Верховного Суду та встановлено, що в спірних правовідносинах позивачем не доведено несанкціонованого відбору відповідачем природного газу з газотранспортної системи.

Стосовно заявлених позивачем двох вимог щодо повернення безпідставно набутого майна та стягнення його вартості, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 1213 Цивільного кодексу України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

В той же час, положеннями цивільного законодавства не надано права особі, яка вважає себе власником майна, одночасно вимагати повернення майна та відшкодування його вартості, з огляду на неправомірне застосування подвійної відповідальності за одне порушення.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову про зобов`язання відповідача повернути Акціонерному товариству «Укртрансгаз» в натурі безпідставно набуте майно - природний газ в обсязі 184,540 тис.куб.м. та стягнення 1 233 195,93 грн., що є вартістю безпідставно набутого майна - природного газу в обсязі 184,540 тис.куб.м.

В свою чергу, апелянтами не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційних скарг.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийняте з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційних скарг відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційних скарг покладаються на їх заявників.

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Акціонерного товариства «Укртрансгаз» та Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 28.02.2020 у справі №911/2298/19 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційних скарг покласти на їх заявників.

3. Поновити дію рішення Господарського суду Київської області від 28.02.2020 у справі №911/2298/19.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 30.06.2020 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді Н.Ф. Калатай

М.А. Дідиченко