ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

м. Суми

15.06.2020 Справа № 920/1092/19

Господарський суд Сумської області у складі судді Жерьобкіної Є.А.,

за участю секретаря судового засідання Гребенюк С.В.,

розглянувши скаргу Сумського обласного центру зайнятості в особі Шосткинської міськрайонної філії Сумського обласного центру зайнятості на неправомірні дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) по справі № 920/1092/19

за позовом Сумського обласного центру зайнятості в особі Шосткинської міськрайонної філії Сумського обласного центру зайнятості (вул. Січнева, буд. 7, м. Шостка, Сумська область, 41100),

до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Пушкіна, буд. 1, м. Суми, 40030),

про стягнення 7 080 грн. 58 коп. шкоди,

представники учасників справи:

від позивача не з`явився;

від відповідача Бундюк Т.Ю. (довіреність № 9/08.2-15 від 01.09.2020, наказ № 17-ос від 07.03.2019, наказ № 59-ос від 03.09.2018, витяг з посадової інструкції державного службовця, витяг із положення про юридичне управління Головного управління ПФУ в Сумській області);

від органу ДВС не з`явився;

УСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Сумської області від 13.12.2019 у справі № 920/1092/19, яке набрало законної сили 17.02.2020, позов задоволено повністю, стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Пушкіна, буд. 1, м. Суми, 40030, ) на користь Сумського обласного центру зайнятості (майдан Незалежності, буд. 3-1, м. Суми, 40030, ) в особі Шосткинської міськрайонної філії Сумського обласного центру зайнятості (вул. Січнева, буд. 7, м. Шостка, Сумська область, 41100, ) 7 080 грн. 58 коп. шкоди, 1921 грн 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

06.03.2020 на виконання рішення суду видано відповідний наказ.

27.05.2020 позивач звернувся до суду зі скаргою на неправомірні дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) по справі № 920/1092/19, в якій просить визнати неправомірними дії головного державного виконавця Ричкаль С.П. з повернення стягувачу без прийняття до виконання наказу Господарського суду Сумської області від 06.03.2020 у справі № 920/1092/19; зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) повідомити Господарський суд Сумської області та Шосткинську міськрайонну філію Сумського обласного центру зайнятості про виконання ухвали, постановленої за скаргою стягувача.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 29.05.2020 прийнято скаргу та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 04.06.2020, 10:30. Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) запропоновано подати письмові пояснення в обґрунтування своєї позиції щодо поданої скарги.

03.06.2020 Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області подало відзив на скаргу (вх. № 4342/20 від 03.06.2020), в якому просить суд відмовити у задоволенні скарги.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 04.06.2020 відкладено розгляд скарги на 15.06.2020, 12:45; відповідачу запропоновано подати письмові пояснення в обґрунтування своєї позиції щодо поданої скарги до 15.06.2020.

15.06.2020 відповідач подав пояснення щодо скарги (вх. №4783 від 15.06.2020), в якому вважає органом виконання рішення суду у справі № 920/1092/19 Казначейство, з урахуванням пп. 1 п. 9 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, ч. 2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 3 Порядку № 845.

Відповідно до ст.ст. 339-343 Господарського процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду. Скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

В обґрунтування поданої скарги позивач вказує на те, що і боржник, і стягувач є державними органами. Боржник не має відкритих рахунків за своїм місцезнаходженням в органах Казначейства Сумської області, що унеможливлює безспірне списання органами Казначейства коштів з таких рахунків через їх відсутність. Заборона поширення дії Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень за участі стягувача державного органу унеможливлює стягнення коштів органами Казначейства за рахунок окремої бюджетної програми, визначеної цим Законом (частина 2 ст. 2 Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень). Жоден інший нормативно-правовий документ, зокрема Закон України Про виконавче провадження, не передбачає повноважень та інструментів органів Казначейства здійснювати примусове виконання рішення суду у інші способи, ніж визначені Законом України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень та Порядком № 845. Чинним законодавством не передбачено повноважень органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, здійснювати списання коштів з рахунків боржника в комерційних банках. Натомість, такі права мають органи Державної виконавчої служби відповідно до положень Закону України Про виконавче провадження.

Державний виконавець в обґрунтування своїх заперечень проти скарги вказує на те, що відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України Про виконавче провадження, пп. 1 п. 9 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України та п. 3 Порядку № 845, виключно Казначейство, а не державна виконавча служба, виконує рішення про стягнення коштів з державних органів. За приписами п. 9 ч. 4 ст. 4 Закону України Про виконавче провадження виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем.

З матеріалів справи вбачається, що 11.03.2020 позивач звернувся до Головного управління казначейської служби України в Сумській області із заявою про виконання рішення господарського суду Сумської області від 13.12.2019 у справі № 920/1092/19.

Листом від 17.03.2020 ГУДКСУ у Сумській області повернуло виконавчий документ без виконання відповідно до пп. 3 п. 9 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (далі Порядок № 845). Повернення наказу обґрунтовано тим, що боржник не обслуговується за видатками в органах казначейства Сумської області, а стягувачем є державний орган.

24.03.2020 позивач звернувся до Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою про виконання рішення господарського суду Сумської області від 13.12.2019 у справі № 920/1092/19.

Стягувачем отримане повідомлення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання на підставі п. 9 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, а повинен виконуватись органом казначейства за місцезнаходженням боржника відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 р. № 845.

За приписами ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Закон України Про виконавче провадження визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до положень статті 1 цього Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України від 02 червня 2016 року N 1403-VIII "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (частина перша статті 5 Закону України "Про виконавче провадження").

За приписами п. 9 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган, що визначено у ст. 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», який встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження", та особливості їх виконання..

Статтею 3 цього Закону передбачено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року N 215 (далі - Положення), Казначейство є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Згідно із пунктом 3 Положення, основними завданнями Казначейства є: реалізація державної політики у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів; внесення на розгляд міністра фінансів пропозицій щодо забезпечення формування державної політики у зазначених сферах.

Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду. Для виконання покладених на нього завдань Казначейство має право в установленому порядку під час здійснення безспірного списання коштів вимагати від боржників вжиття ними заходів до виконання виконавчих документів та за результатами їх виконання (п.п. 4,6 Положення).

Пунктом 9 Положення передбачено, що Казначейство здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Підпункт 1 п. 9 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України передбачає, що до законодавчого врегулювання безспірного списання коштів бюджету та відшкодування збитків, завданих бюджету: рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання. Безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - Порядок), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року N 845 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 січня 2013 року N 45).

Пунктом 2 Порядку № 845 визначено, що безспірне списання - операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами (далі - органи Казначейства) рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів; боржники - визначені в рішенні про стягнення коштів державні органи, розпорядники бюджетних коштів (бюджетні установи), а також одержувачі бюджетних коштів в частині здійснення передбачених бюджетною програмою заходів, на які їх уповноважено, які мають відкриті рахунки в органах Казначейства, крім рахунків із спеціальним режимом використання; стягувачі - фізичні та юридичні особи, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів, державні органи (посадові особи) за рішеннями про стягнення коштів в дохід держави.

За правилами пункту 3 цього Порядку, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

За приписами пп. 3 п. 9 Порядку, орган Казначейства повертає виконавчий документ стягувачеві у разі, коли боржник не має відкритих рахунків в органі Казначейства або в органі Казначейства відкрито боржнику лише рахунок із спеціальним режимом використання, крім випадків виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за яким є державний орган згідно із Законом України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень.

Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є:

державний орган;

державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство);

юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Відповідно до п. 1, 7 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 № 280, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, що здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області є територіальним органом Пенсійного фонду України, за інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, є органом державної влади.

Законом України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень не передбачено такого винятку щодо поширення його дії на виконання судового рішення про стягнення грошових коштів, боржником за яким є державний орган, як відсутність відкритих в органі казначейства відповідних рахунків боржника.

За приписами ч. 2 ст. 2 Закону, дія цього Закону не поширюється на рішення суду, стягувачем за якими є державний орган, державне підприємство, орган місцевого самоврядування, підприємство, установа, організація, що належать до комунальної власності.

Серед юридичних осіб, які належать до державної власності у ч. 2 ст. 2 Закону зазначені лише державний орган та державне підприємство, у той час як до юридичних осіб, які належать до комунальної власності, віднесені орган місцевого самоврядування, підприємство, установа, організація, що належать до комунальної власності.

Норма Закону (ч. 2 ст. 2) не передбачає серед вказаних осіб державну організацію (установу, заклад), поняття та правовий статус якої (яких) не є тотожним правовому статусу державного органу.

За інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Сумський обласний центр зайнятості не є державним органом, а є державною організацією.

З огляду на викладене та приймаючи до уваги те, що боржник є державним органом, виконання рішень суду про стягнення коштів, повинно здійснюватися центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку про правомірність дій державного виконавця з повернення виконавчого документу без прийняття до виконання на підставі п. 9 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, а повинен виконуватись органом казначейства за місцезнаходженням боржника відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 р. № 845.

Відсутність нормативної регламентації порядку виконання судового рішення за фактичних обставин, що склалися між учасниками спору, зумовлює необхідність встановлення та вжиття заходів, необхідних для виконання судового рішення саме компетентним органом, адже ефективна і законодавчо, і практично організація системи виконання рішень є позитивним обов`язком держави.

Посилання скаржника на неможливість виконання наказу є необґрунтованими, оскільки невиконання органом Казначейства обов`язку з реалізації судового наказу не може бути підставою для його виконання органом виконавчої служби, до компетенції якого такий обов`язок не відноситься, що, в свою чергу, суперечитиме принципу верховенства права.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 03.07.2018 у справі №910/13057/16.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до п.п.4, 5, 12 Порядку № 845 органи Казначейства вживають заходів до виконання виконавчих документів.

Під час виконання виконавчих документів органи Казначейства мають право: 1) повідомляти органу, який видав виконавчий документ, про наявність обставин, що ускладнюють чи унеможливлюють його виконання, у спосіб і порядку, які визначені таким документом, крім випадків виконання рішень про стягнення коштів за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів; 2) звертатися у передбачених законом випадках до органу (посадової особи), який видав виконавчий документ, із заявою про роз`яснення рішення про стягнення коштів, порушувати клопотання про встановлення чи зміну порядку і способу виконання такого рішення, а також відстрочку та/або розстрочку його виконання; 3) безоплатно отримувати необхідні для виконання виконавчих документів судові рішення, пояснення, довідки, іншу інформацію; 4) вимагати від боржників вжиття ними заходів до виконання виконавчих документів; 5) застосовувати заходи впливу до боржників відповідно до Бюджетного кодексу України та у разі виявлення фактів порушення бюджетного законодавства у процесі або за результатами виконання виконавчих документів, повідомляти про такі порушення органам Держаудитслужби; 6) відкладати, зупиняти безспірне списання коштів і їх перерахування стягувачам у випадках, передбачених законом та цим Порядком; 7) вживати інших заходів до виконання виконавчих документів.

За вказаних обставин, суд відмовляє у задоволенні скарги Сумського обласного центру зайнятості в особі Шосткинської міськрайонної філії Сумського обласного центру зайнятості на неправомірні дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) по справі № 920/1092/19 за її необґрунтованістю.

Керуючись ст. ст. 234, 235, 339-343 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у задоволенні скарги Сумського обласного центру зайнятості в особі Шосткинської міськрайонної філії Сумського обласного центру зайнятості на неправомірні дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) по справі № 920/1092/19.

2. Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 255-257 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням ч. 4 розділу Х (Прикінцеві положення) та пп. 17.5. п. 17 Розділу XI (Перехідні положення) Кодексу.

Повний текст ухвали складено 18.06.2020.

Суддя Є.А. Жерьобкіна