ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" червня 2020 р. Справа № 916/1457/20

Господарський суд Одеської області у складі:

судді Малярчук І.А.,

розглянувши у спрощеному провадженні без виклику сторін справу №916/1457/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Коельнер-Україна" (79035, м. Львів, вул.Півколо, 14; поштова адреса: 79060, м. Львів, а/с 2623) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Технофайнд" (65007, м. Одеса, вул. Мечникова, 102; поштова адреса: 04112, м. Київ, вул. Оранжерейна, 3-Є) про стягнення 31341грн., із яких 30666грн. попередньої оплати, 552грн. інфляційних втрат, 123грн. три проценти річних,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача, заяв, клопотань, процесуальні дії суду:

Позивач у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог зазначає, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Технофайнд" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Коельнер-Україна" (покупець) було досягнуто домовленості щодо продажу Моноблоку HP EliteOne 800 G5 23.8 FHD (7АВ90ЕА) за ціною - 30666грн. На виконання досягнутої домовленості 18.10.2019р. відповідачем було позивачу виставлено рахунок-фактуру №ТФ-625757 на суму 30666грн., відповідно до умов якого товар відпускається після зарахування коштів на розрахунковий рахунок товариства. За платіжним дорученням №2484 від 21.10.2019р. позивач перерахував на рахунок відповідача грошові кошти в сумі 30666грн. Проте, станом на момент подачі цієї позовної заяви (19.05.2020р.) відповідачем зобов`язання щодо поставки позивачу товару - «Моноблок HP EliteOne 800 G5 23.8 FHD (7АВ90ЕА)», виконано не було. З цих підстав позивач вважає наявним у себе права вимагати від відповідача повернення коштів попередньої оплати та стягнення трьох процентів річних, втрат від інфляції.

Відповідач правом на подання заперечення щодо розгляду справи в спрощеному провадженні без виклику сторін, відзиву на позов не скористався. За таких обставин, суд розглядає дану справу за наявними в ній матеріалами з врахуванням положень ч.2 ст.178, якими передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. При цьому, суд враховує, що ухвалу суду від 27.05.2020р. судом було надіслано за адресою державної реєстрації відповідача: 65007, м. Одеса, вул.Мечныкова, 102, що не була вручена відповідачу поштою з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою, яка також зазначена у Витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 26.05.2020р. Так, у відповідності до п.4 ч.6 ст.242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Отже, за таких умов, в силу положень п.4 ч.6 ст.242 ГПК України, ухвала суду від 27.05.2020р. є врученою.

При цьому, суд враховує, що у виписаному відповідачем позивачу рахунку відповідач зазначив, що його поштовою адресою для листування є: 04112, м. Київ, вул. Оранжерейна, 3-Е. Втім, надіслану позивачем відповідачу за адресою 04112, м. Київ, вул. Оранжерейна, 3-Е, претензію №КУ-2002-57 від 26.02.2020р. також не вручено відповідачу з поміткою пошти проте, що адресат вибув.

За таких обставин, суд використав всі можливі засоби надсилання відповідачу ухвали про розгляд справи №916/1457/20 за його участю в якості відповідача, зважаючи ще й на те, що матеріали справи не містять зазначення електронної пошти відповідача.

Таким чином, недобросовісна поведінка відповідача щодо неповідомлення ним свого контрагента про адресу фактичного місцезнаходження вплинула на можливість суду сповістити відповідача про розгляд даної справи.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020р. №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID-19» через спалах у світі коронавірусу з 12.03.2020р. в Україні введено карантин.

Постановою КМУ №392 від 20.05.2020р. «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 22 травня 2020 р. до 22 червня 2020 р. на території Автономної Республіки Крим, Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Кіровоградської, Київської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, м. Києва, м.Севастополя (далі - регіони) із урахуванням епідемічної ситуації в регіоні карантин, продовжено на всій території України дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

Згідно листа Ради Суддів України №9рс-186/20 від 16.03.2020р. з метою убезпечити населення України від поширення гострих респіраторних захворювань та коронавірусу СОVID-19, який віднесено до особливо небезпечних інфекційних хвороб, рекомендовано, на період з 16.03.2020р. до 03.04.2020р., встановити особливий режим роботи судів України, зокрема: роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами та можливість розгляду справ в режимі відеоконференції; зменшити кількість судових засідань, що призначаються для розгляду протягом робочого дня; по можливості здійснювати судовий розгляд справ без участі сторін, в порядку письмового провадження. Крім того, Рада суддів України рекомендувала громадянам та іншим особам: всі необхідні документи (позовні заяви, заяви, скарги, відзиви, пояснення, клопотання тощо) надавати суду в електронному вигляді на електронну адресу суду, через особистий кабінет в системі «Електронний суд», поштою, факсом або дистанційні засоби зв`язку; учасникам судових засідань подавати до суду заяви про розгляд справ у їхній відсутності за наявними в справі матеріалами; утриматися від відвідування приміщення суду, особливо за наявності захворювання (слабість, кашель, задуха, утруднення дихання, тощо).

З врахуванням викладеного, судом розглянуто дану справу без участі сторін.

Так, положення ч.1 ст.248 ГПК України визначають, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до п.3) ч.11 розділу 1 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-2019)", який набрав законної сили 02.04.2020р., розділ Х "Прикінцеві положення" доповнено новою частиною 4 такого змісту: "4. Під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на запобігання поширення коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву, продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов?язаного із запобіганням поширення коронавірусної хвороби (COVID-19).".

Наразі, положення п.3) ч.11 розділу 1 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-2019)" не змінюють строк розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, оскільки про це прямо в Законі не зазначено.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, враховуючи, вжиті судом заходи із забезпечення повідомлення відповідача про розгляд судом справи №916/1457/20 засобами поштового зв`язку, суд, зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, дійшов висновку в контексті гарантій ст.6 ратифікованої Україною Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року щодо розумного строку розгляду справи, про необхідність розгляду справи по суті за наявними матеріалами.

Ухвалою суду від 27.05.2020р. відкрито провадження у справі №916/1457/20, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Зміст спірних правовідносин, фактичні обставини справи та докази, на підставі яких судом встановлені обставини справи:

Відповідачем було виставлено позивачу рахунок №ТФ-625757 від 18.10.2010р. на суму 30666грн. за поставку товару Моноблоку HP EliteOne 800 G5 23.8 FHD (7АВ90ЕА). Рахунок містить наступні зазначення: вартість доставки замовлення до служби перевезення по Україні включено до вартості товару; рахунок-фактура дійсна протягом одного банківського дня, враховуючи день виписки; якщо, в указаний термін кошти, в повній сумі не будуть перераховані на р/р постачальника, то рахунок анулюється; товар відпускається після зарахування коштів на розрахунковий рахунок; умови отримання товару: оригінал довіреності, завіреної печаткою підприємства або наявність мокрої печатки підприємства, документ, що засвідчує особу, згідно з даними вказаними в довіреності (паспорт або водійське посвідчення особи яка отримує замовлення).

Позивачем вказаний рахунок оплачено повністю, що підтверджує наявне у справі платіжне доручення №2484 від 21.10.2019р. Тобто, рахунок оплачено на наступний банківський день від дня його виписки.

Матеріали справи не містять відомостей стосовно того чи відмовився відповідач постачати товар через оплату його позивачем з простроченням строку, зазначеного в самому рахунку, як і не містять доказів повернення відповідачем позивачу фактично сплачених ним коштів по такому рахунку.

Як вбачається із поштового повідомлення та конверту 02.03.2020р. позивач на адресу, вказану відповідачем у рахунку в якості адреси для листування, надіслав відповідачу претензію від 26.02.2020р. №КУ-2002-57 про повернення суми попередньої оплати, яка вручена не була із поміткою пошти про те, що адресат вибув. У зв`язку з чим таке надсилання претензії суд вважає належним.

03.04.2020р. позивач повторно на юридичну адресу засобами «Укрпошта експресс» надіслав відповідачу претензію №КУ-2003-91 від 30.03.2020р. з вимогою повернути попередню оплату, яке теж не було вручено без зазначення причин такого.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши пояснення позивача, його мотивовану оцінку кожного аргументу щодо наявності підстав для задоволення позову, проаналізувавши нижченаведені норми чинного законодавства, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч.ч.1, 2 ст.640 ЦК України).

Положеннями ч.1 ст.181 ГКУ господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного Кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом 1 ст.691 Цивільного Кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Положеннями ч.ч.1, 2 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Як передбачено ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч.1, 2 ст.73, ч.ч.ч.1, 3 ст.74 ГПК України).

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.2 ст.76, ч.1 ст.77, ч.ч.1, 2 ст.79 ГПК України).

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, наявні у справі докази, а саме, рахунок №ТФ-625757 від 18.10.2010р., платіжне доручення №2484 від 21.10.2019р., свідчать про укладення між сторонами спору у спрощений спосіб договору про купівлю-продаж Моноблоку HP EliteOne 800 G5 23.8 FHD (7АВ90ЕА). При цьому, справа не містить доказів досягнення сторонами домовленості стосовно строку поставки відповідачем позивачу товару, а зазначення в рахунку-фактурі від 18.10.2019р. №ТФ-625757 щодо відпуску товару після зарахування коштів на розрахунковий рахунок ТОВ «Технофайнд» та при дотриманні заявлених у ньому умов отримання товару не є конкретним встановленням строку (терміну) виконання зобов`язання щодо поставки відповідачем товару, визначеного вказівкою на подію, яка неминуче має настати, в розумінні ч.1 ст.530 ЦК України, оскільки наведена в рахунку-фактурі така подія як «після зарахування коштів» не обумовлена числовим показником та відповідно не є визначеною. Водночас, подане позивачем до справи, як доказ оплати вартості товару згідно до рахунку- фактури, платіжне доручення №2484 від 21.10.2019р. на суму 30666грн. містить штамп банку платника - Приватбанку щодо проведення такого платіжного доручення банком 21.10.2019р. о 10:19:00 та не вказує на зарахування коштів безпосередньо на розрахунковий рахунок ТОВ «Технофайнд».

Між тим, як на підставу заявлення позовної вимоги про стягнення попередньої оплати позивач посилається на положення ст.693 ЦК України, яка передбачає, що, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Таким чином, за правилами ч.2 ст.530 ЦК України, позивач має право вимагати від відповідача поставку у будь-який час, але у відповідача виникає обов`язок здійснити поставку у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги.

Матеріали справи не місять доказів того, що позивач звертався до відповідача із вимогою саме про здійснення поставки товару та останнім йому було відмовлено. Натомість позивач двічі надсилав відповідачу претензії щодо повернення попередньої оплати. Отже, дії позивача не вказують на бажання у встановлений законодавчо спосіб вимагати виконання відповідачем зобов`язань по поставці товару та відсутність інтереса до такої поставки.

Звідси, за встановлених судом обставин, в силу вимог ч.2 ст.530 ЦК України прострочення відповідача з поставки товару не настало, так як позивач не висунув до нього вимогу про виконання ним обов`язку, обумовленого договором поставки, а саме передання товару. Тобто, у такий спосіб позивач фактично намагається в односторонньому порядку відмовитись від укладеного із відповідачем у спрощений спосіб договору та повернути виконане за ним, стягнути три проценти річних та втрати від інфляції.

За положеннями ч.2 ст.526 ЦК України виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.214 ЦК України особи, які вчинили дво- або багатосторонній правочин, мають право за взаємною згодою сторін, а також у випадках, передбачених законом, відмовитися від нього, навіть і в тому разі, якщо його умови повністю ними виконані. Відмова від правочину вчиняється у такій самій формі, в якій було вчинено правочин.

До справи позивачем не подано доказів досягнення між сторонами згоди стосовно відмови від договору. Отже, одностороння відмова позивача від договору є неприпустимою та такою, що суперечить чинному законодавству.

Звідси, є передчасним звернення позивача до суду із позовом про стягнення із відповідача попередньої оплати, у зв`язку з чим суд відмовляє позивачу у задоволенні позову про стягнення з відповідача 30666грн. попередньої оплати у повному обсязі.

Враховуючи встановлення судом відсутності у позивача права вимагати від відповідача повернення попередньої оплати за підставами даного позову, суд не вбачає доведеним позивачем прострочення відповідачем виконання зобов`язання щодо їх повернення, позаяк і підстав для стягнення трьох процентів річних, втрат від інфляції, у зв`язку з чим відмовляє позивачу у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 552грн. інфляційних втрат, 123грн. три проценти річних у повному обсязі.

Згідно ч.1, ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Положення п.2 ч.1 ст.129 ГПК України передбачають, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За розгляд даного позову судом позивач поніс витрати на оплату судового збору в сумі 2102грн., у зв`язку з чим, внаслідок повної відмови у задоволенні позову витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 2102 грн. відносяться за рахунок платника.

Керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити повністю у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Коельнер-Україна" (79035, м. Львів, вул. Півколо, 14; поштова адреса: 79060, м. Львів, а/с 2623) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Технофайнд" (65007, м. Одеса, вул. Мечникова, 102; поштова адреса: 04112, м. Київ, вул. Оранжерейна, 3-Є) про стягнення 31341грн.

2. Понесені Товариством з обмеженою відповідальністю "Коельнер-Україна" (79035, м. Львів, вул. Півколо, 14; поштова адреса: 79060, м. Львів, а/с 2623) витрати на оплату судового збору в сумі 2102грн. покласти на платника.

Рішення господарського суду набирає законної сили згідно зі ст.241 ГПК України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до п.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 19 червня 2020 р.

Суддя І.А. Малярчук