ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2020 року Справа № 915/2029/19

м.Миколаїв

За позовом: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Дев`ятий квартал»

(55002, Миколаївська обл., м.Южноукраїнськ, вул. Дружби Народів, 52, ).

до відповідача: Фізична особа-підприємець Архіпов Олександр Вікторович

( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ),

третя особа без самостійних позовних

вимог на стороні відповідача - Южноукраїнська міська рада

(55002, Миколаївська обл., м. Южноукраїнськ, вул. Дружби Народів, 48).

Суддя О.В. Ткаченко

Секретар судового засідання Сулейманова С.М.

Представники:

від позивача: Гайдаржи А.В., за ордером, Кривенко Н.С. - голова правління.

від відповідача: представник не з`явився.

від ІІІ особи: представник не з`явився.

СУТЬ СПОРУ: припинення договору оренди нерухомого майна, усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення, стягнення 23937,98 грн., -

20.09.2019р. ОСББ «Дев`ятий квартал» звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою б/н, в якій просить суд: ухвалити рішення, яким вважати договір оренди №7 нерухомого майна від 01.09.2015р. припиненим та усунути перешкоди в користування приміщенням загальною площею 66,9 кв.м по вул. Дружби народів, 56 в м.Южноукраїнську шляхом звільнення ФОП Архіпова Олександра Вікторовича з цього приміщення; стягнути з ФОП Архіпова О.В. суму боргу з орендної плати згідно договору оренди №70 в розмірі 3420,99 грн., пеню - 747,58 грн., 3% річних - 102,63 грн.; інфляційні нарахування - 382,05 грн.; неустойку у розмірі подвійної плати за користування об`єктом за весь час прострочення в сумі 17523,0 грн.; стягнути з ФОП Архіпова О.В. заборгованість по відшкодуванню витрат на утримання нежитлового приміщення в розмірі 1582,45 грн., пеню в розмірі 139,17 грн., 3% річних - 24,63 грн., інфляційні нарахування - 15,48 грн.

Ухвалою суду від 26.09.2019р. позовну заяву було залишено без руху, надано позивачу строк на усунення встановлених судом недоліків - 10 днів з дня отримання ухвали.

07.10.2019р. до суду від позивача надійшло клопотання про усунення недоліків на виконання вимог ухвали суду від 26.09.2019р.

Ухвалою суду від 18.10.2019р. було відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 21.11.2019р.

31.10.2019р. від відповідача до суду надійшов відзив на позов, в якому він позовні вимоги не визнає в повному обсязі, мотивуючи це тим, що позивач не є власником орендованих відповідачем приміщень, а належним орендодавцем за спірним договором оренди є КП «Житлово-експлуатаційне об`єднання», яке є підзвітним та підконтрольним Южноукраїнській міській раді і розпоряджається всім нерухомим майном територіальної громади на праві господарського відання. Відповідач зазначає, що йому в оренду було передано майно територіальної громади м.Южноукраїнська, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 11.04.2008р., видане виконавчим комітетом Миколаївської міської ради, яке є дійсним та право власності на це майно не змінено. Відповідач, як орендар, не отримував від належного орендодавця (власника майна) повідомлень про припинення дії договору оренди, а тому він в силу приписів ст. 284 Господарського кодексу України та ст. 764 Цивільного кодексу України є продовженим на той самий строк та на тих самих умовах. Та з огляду на неповідомлення відповідача позивачем про наявність акту про списання багатоквартирного будинку з балансу №238 від 14.06.2016р. та наявність дійсних свідоцтв про право власності Южноукраїнської міської ради на спірні нежитлові приміщення, надану позивачем додаткову угоду №3 від 22.08.2016р., якою було замінено сторону у договорі оренди, відповідач розцінює як вчинену під впливом омани та вважає нікчемною.

07.11.2019р. від Южноукраїнської міської ради Миколаївської області до суду надійшло клопотання про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №915/1096/18.

12.11.2019р. від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій він зазначає, що наразі існує спір у справі №915/1096/18 за позовом ОСББ «Дев`ятий квартал» до територіальної громади міста Южноукраїнськ в особі Южноукраїнської міської ради про визнання частково недійсними свідоцтв про право власності на нерухоме майно. Позовні вимоги у вказаній справі обґрунтовані незаконністю набуття територіальною громадою міста Южноукраїнська в особі Южноукраїнської міської ради права комунальної власності на нежитлові приміщення загальною площею 237,7 кв.м, розташовані у житловому будинку №52 по вул. Дружби Народів у м.Южноукраїнську та нежитлові приміщення загальною площею 186 кв.м, що знаходяться за адресою м.Южноукраїнськ, вул. Дружби Народів, буд. 56, оскільки вказані приміщення є допоміжними приміщеннями багатоквартирних будинків, які призначені для забезпечення експлуатації будинків і побутового обслуговування їх мешканців та належать на праві спільної сумісної власності співвласникам квартир та нежитлових приміщень у зазначених будинках. Позивачем у даній справі було повідомлено відповідача про наявність спору у справі №915/1096/18 листом від 25.09.2018р., а також про наявність акту за №238 від 14.06.2016р. про списання багатоквартирного будинку з балансу. Також позивач у даній справі вчасно повідомив господарський суд про наявність спору у справі №915/1096/18. При цьому позивач зазначає, що акт про списання будинку з балансу був погоджений рішенням Южноукраїнської міської ради №257 від 27.07.2016р., на підставі якого між позивачем та відповідачем і була укладена додаткова угода №3 від 22.08.2016р. З огляду на викладене, позивач зазначає, що є належним власником та утримувачем багатоквартирного будинку, належною стороною за договором оренди, повідомив орендаря про припинення дії договору, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

05.12.2019р. від Южноукраїнської міської ради до суду надійшла заява про залучення до участі у справі комунального підприємства «Житлово-експлуатаційне об`єднання» в якості третьої особи без самостійних позовних вимог, оскільки саме це підприємство є належним орендодавцем за спірним договором.

16.12.2019р. від відповідача до суду надійшло доповнення до відзиву, в якому він зазначає, що додаткова угода №3 від 22.08.2019р. до спірного договору оренди є нікчемною з огляду на те, що ОСББ «Дев`ятий квартал» незаконно прийняв як власник права та обов`язки орендодавця, що на думку відповідача свідчить про незаконне заволодіння комунальним майном.

Ухвалою від 17.12.2019р. суд продовжив строк підготовчого провадження, відклав підготовче засідання на 29.01.2020р.

26.12.2019р. від позивача до суду надійшла відповідь на доповнення до відзиву, в якій позивач зазначає на наявність законних підстав для прийняття у власність нерухомого майна, та, відповідно, законних підстав для заміни сторони (орендодавця) у договорі оренди. Проведення процедури списання багатоквартирних будинків здійснено у законний спосіб відповідно до приписів постанови Кабінету Міністрів України від 20.04.2016р. №301 «Порядок списання з балансу багатоквартирних будинків».

10.01.2020р. від Южноукраїнської міської ради Миколаївської області до суду надійшло клопотання про залучення додаткових документів згідно з ухвалою суду від 17.12.2019р., в т.ч. технічна документація на нежитлове приміщення №104 загальною площею 66,1 кв.м в будинку №56 по вул. Дружби Народів в місті Южноукраїнську.

21.01.2020р. від позивача до суду надійшли: додаткові документи щодо укладання договору про надання правничої допомоги, та заява про зміну розміру позовних вимог, в якій позивач просить суд збільшити розмір позовних вимог в частині стягнення заборгованості зі сплати неустойки за неповернення орендованого майна за період з 30.09.2019р. по 20.01.2020р. в сумі 24532,2 грн. та зменшити розмір позовної вимоги щодо стягнення внесків за утримання будинку та прибудинкової території та з урахуванням такого часткового погашення боргу та донарахування неустойки просить суд прийняти заявлені позовні вимоги у новій редакції.

В судовому засіданні 29.01.2020р. судом з`ясовані підстави зміни розміру позовних вимог, прийнято вказану заяву та в подальшому розгляд справи здійснювався з урахуванням такої зміни.

Ухвалою суду від 29.01.2020р. суд відмовив у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі та у залученні до участі у справі КП «ЖЕО».

Підготовче засідання неодноразово відкладалось.

07.02.2020р. від позивача до суду надійшло клопотання про приєднання документів до матеріалів справи, а саме рішення виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради №619 від 12.12.2007р. «Про зміну статусу будинків 52,56 по вулиці Дружби Народів».

Ухвалою суду від 11.02.2020р. було закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті на 10.03.2020р.

02.03.2020р. від позивача до суду надійшло клопотання про зупинення провадження у даній справі до винесення Господарським судом Миколаївської області рішення у справі №915/47/20 та до винесення постанови Верховним Судом у складі Касаційного господарського суду у справі №915/1096/18.

Також 20.03.2020р. позивач надав суду копії актів №213 від 14.06.2016р. та №238 від 14.06.2016р. про списання багатоквартирного будинку з балансу.

Ухвалою суду від 10.03.2020р. розгляд справи був відкладений на 27.03.2020р.

17.03.2020р. від Южноукраїнської міської ради до суду надійшли заперечення на клопотання про зупинення провадження у справі.

У зв`язку із вжиттям карантинних заходів та перебуванням суддів Господарського суду Миколаївської області, в т.ч. судді Ткаченко О.В., у період з 17.03.2020 по 27.03.2020 у відпустках підготовче засідання, призначене на 27.03.2020 не відбулось.

27.03.2020р. від відповідача до суду надійшло клопотання про розгляд справи у письмовому провадженні та заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення з ОСББ «Дев`ятий квартал» судових витрат, понесених відповідачем на правову допомогу.

27.04.2020р. від позивача до суду надійшло клопотання про приєднання документів до матеріалів справи, до якого додано копії рішень Господарського суду Миколаївської області від 14.02.2019р., додаткове рішення від 14.03.2019р. та постанову Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 08.04.2020р. у справі №915/1096/18. У цьому ж клопотанні позивач просив залишити без розгляду раніше подане 28.02.2020р. клопотання про зупинення провадження у справі.

З огляду на впровадження постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020р. №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (в редакції постанови від 04.05.2020р. №343) на період з 12.03.2020р. по 22.05.2020р. на всій території України карантину, а також на запровадження з 16.03.2020р. на території адміністративної будівлі Миколаївської обласної ради обмежувальних та профілактичних заходів (розпорядження голови Миколаївської обласної ради «Про заходи щодо недопущення поширення випадків захворювань, спричинених новим коронавірусом» № 35-р від 13.03.2020р.), з 16.03.2020р. було обмежено доступ громадян та учасників судового процесу до Господарського суду Миколаївської області.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» від 04 травня 2020 року № 343, внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», зокрема уряд продовжив карантин до 22 травня 2020 року на усій території України та послабив деякі карантинні обмеження.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» від 20 травня 2020 року № 392 з 22 травня 2020 р. до 22 червня 2020 р. продовжено на всій території України дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», а також постановлено запровадження послаблення протиепідемічних заходів на території регіонів із сприятливою епідемічною ситуацією.

У зв`язку з цим, ухвалою суду від 22.05.2020р. був призначений розгляд справи по суті в судовому засіданні на 11.06.2020р.

Представники відповідача та Южноукраїнської міської ради в судове засідання не з`явились.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач та третя особа були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, однак не скористались своїм процесуальним правом участі в судовому засіданні.

Присутні в судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги в повному обсязі з урахуванням уточнень.

Головою ОСББ «Дев`ятий квартал» зазначено, що при формулюванні позовних вимог, викладені у п.2 заяви про зміну розміру позовних вимог було допущено неточність, та просить суд вважати вказану вимогу наступною: «Зобов`язати фізичну особу-підприємця Архіпова Олександра Вікторовича звільнити приміщення загальною площею 66,9 кв.м. по АДРЕСА_2 ».

Суд приймає вказане уточнення та здійснює розгляд справи з урахуванням такого уточнення.

В судовому засіданні судом оголошено вихід до нарадчої кімнати до 11.06.2020р.

Після виходу з нарадчої кімнати судом 11.06.2020р. проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд, -

встановив:

01 вересня 2015 року за №70 між комунальним підприємством «Житлово-експлуатаційне об`єднання», як орендодавцем, та фізичною особою-підприємцем Архіповим Олександром Вікторовичем, як орендарем, був укладений договір оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності, відповідно до умов якого орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування комунальне майно, розміщене за адресою: м.Южноукраїнськ, вул. Дружби Народів, 56, приміщення №104 площею 66,1 кв.м, вартістю 51470,0 грн. (п.1.1 договору).

Умовами п.2.1 договору визначено, що орендар користується майном за актом прийому-передачі, який є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до умов п. 2.5 договору у разі припинення цього договору орендар повинен повернути орендодавцеві орендоване майно в 15-денний термін з дня отримання повідомлення або з дати закінчення строку договору за актом приймання-передачі майна, включаючи день здачі.

Відповідно до умов п. 2.6 договору, у разі затримки повернення об`єкту оренди, орендар повинен сплатити неустойку у розмірі подвійної плати, враховуючи день передачі, на рахунок орендодавця, за користування об`єктом оренди за весь час прострочення.

Умовами п. 4.1 договору його учасники узгодили, що орендар бере участь у витратах орендодавця, пов`язаних з експлуатацією, ремонтом і утриманням будинку та прибудинкової території - сплачує експлуатаційні витрати пропорційно займаній ним площі.

Розділом 6 договору сторони передбачили обов`язки орендаря, зокрема після закінчення строку дії договору або в випадку дострокового розірвання орендоване майно має бути звільнено орендарем і передано орендодавцю за актом протягом 15 днів в тому технічному стані і комплектації, в якому воно було передано згідно з актом приймання-передачі, з урахуванням фізичного зносу. Якщо орендар допустив погіршення стану об`єкта оренди або його загибель, він повинен відшкодувати орендодавцеві збитки, розраховані шляхом незалежної оцінки. Проведення незалежної оцінки збитків здійснюється орендодавцем за рахунок орендаря.

Умовами п.7.2 договору встановлено, що орендар, який має намір скористатись переважним правом на укладення договору оренди на новий строк, повинен письмово повідомити про це орендодавця не пізніше ніж за місяць до закінчення терміну дії цього договору.

Розділом 11 договору його учасники узгодили строк його чинності, умови зміни та припинення договору, а саме, встановили, що цей договір укладено строком до трьох років, набирає чинності і діє з 01 вересня 2015 року до 31 серпня 2018 року включно, відповідно до доповнення до протоколу від 31.07.2015р. №6 засідання конкурсної комісії по наданню в оренду майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Южноукраїнськ (п.11.1).

Відповідно до умов п.11.3 договору, зміни до його умов або його розірвання допускаються за взаємної згоди сторін. Зміни, що пропонуються внести, розглядаються сторонами протягом 20 днів з дати їх подання до розгляду іншою стороною.

Реорганізація орендодавця або перехід права власності на орендоване майно третім особам не є підставою для зміни або припинення чинності цього договору і він зберігає свою чинність для нового власника орендованого майна (його правонаступників), за винятком випадку приватизації орендованого майна орендарем (п. 11.4 договору).

Згідно з п.11.5 договору, його чинність припиняється внаслідок: закінчення строку, на який його було укладено; викупу (приватизації) об`єкта оренди (за участю Орендаря); загибелі (знищення) орендованого майна; достроково за згодою сторін або за рішенням господарського суду; достроково на вимогу орендодавця у випадках передбачених цим договором та чинним законодавством; ліквідації орендаря-юридичної особи або орендодавця; банкрутства орендаря або орендодавця; в інших випадках, передбачених чинним законодавством України.

У разі припинення або розірвання цього договору майно протягом 15 робочих днів повертається орендарем орендодавцю (п.11.7 договору).

Додатком №1 до договору сторони узгодили розрахунок орендної плати за базовий місяць оренди.

Додатками №№2, 2а сторони узгодили вартість та види експлуатаційних витрат на утримання орендованого майна.

Нерухоме майно було передано фізичній особі-підприємцю Архіпову А.В., про що свідчить копія акту приймання-передачі приміщення (а.с.24-25 т.1).

30.05.2016р. зареєстровано Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Дев`ятий квартал» у складі співвласників житлових будинків №52, №56 по вул. Дружби народів у м. Южноукраїнську.

22 серпня 2016 року за №3 між об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Дев`ятий квартал», як орендодавцем, та фізичною особою-підприємцем Архіповим О.В., як орендарем, була підписана додаткова угода до договору оренди, відповідно до умов якої сторони дійшли згоди про наступне: ОСББ «Дев`ятий квартал» на підставі рішення Южноукраїнської міської ради №257 від 28.07.2016р. «Про надання згоди на списання з балансу комунального підприємства ЖЕО багатоквартирних будинків №№52, 56, розташованих на вулиці Дружби народів у місті Южноукраїнську», Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирних будинків», рішення загальних зборів співвласників, статуту, п.11.4 договору оренди №70 повністю приймає на себе як власник свої права та обов`язки орендодавця по договору, а фізична особа-підприємець Архіпов О.В. на підставі власної згоди приймає всі права та обов`язки орендаря діючого по договору, зобов`язуючись перед орендодавцем в повному обсязі та вчасно виконувати всі вимоги договору. Вказана додаткова угода вступила в силу з 10.08.2016р. та є невід`ємною частиною до договору.

Вказаним рішенням Южноукраїнської міської ради №257 від 28.07.2016р., зокрема, було погоджено акт №238 від 14.06.2016р. про списання багатоквартирного будинку, що розміщений за адресою вул. Дружби Народів, 56 з балансу комунального підприємства «Житлово-експлуатаційне об`єднання», згідно з яким, зокрема, було списано 2 нежитлових приміщення у будинку комунальної форми власності площею 237,7 кв.м (а.с.251 т.2).

На підставі вказаного акту про списання, між КП «ЖЕО» та ОСББ «Дев`ятий квартал» був складений акт приймання-передачі технічної документації багатоповерхового будинку №56 по вул. Дружби Народів (а.с.43 т.1).

25 липня 2018 року позивач направив відповідачу листа-пропозицію (а.с.57 т.1), в якому повідомляв, що в силу умов п. 11.1 договору оренди №70 строк дії даного договору припиняється 31 серпня 2018 року, просив надати свою цінову пропозицію та укласти новий договір оренди, проект якого був доданий до цього листа.

Відповідач листом від 31.08.2019р. б/н (а.с.60 т.1) повідомив позивачу, що 23.08.2018р. Южноукраїнською міської радою наразі вирішується питання про закріплення на праві повного господарського відання нежитлових приміщень, які належать до комунальної власності територіальної громади міста Южноукраїнськ, зокрема, нежитлових приміщень у будинку №56 по вул. Дружби Народів, та з огляду на неоднозначність та невирішеність стосовно подальшого розпорядника орендованого відповідачем нежитлового приміщення, останній вважає недоцільним вирішення питання щодо укладання будь-яких нових договорів із зміною істотних умов. Окрім цього, відповідач запропонував за умови відсутності остаточного рішення щодо права повного господарського відання нежитлових приміщень, вважати існуючий договір пролонгованим на 1 рік.

Позивач листом б/н від 25.09.2018р. (а.с.58 т.1) у відповідь на лист відповідача зазначив про відмову у укладанні нового договору оренди, просив повернути надісланий проект договору та вважати його недійсним, стосовно пролонгації раніше укладеного договору оренди зазначив, що по-перше, відповідача заздалегідь листом від 25.07.2018р. було повідомлено про припинення дії договору оренди №70; по-друге, в силу порушення умов п.6.2 договору в частині повної та своєчасної сплати орендної плати орендар (відповідач) втратив своє переважне право на укладання нового договору оренди та по-третє, умовами п. 11.5 договору оренди, його чинність припиняється внаслідок закінчення строку, на який його було укладено та пролонгації умовами договору не передбачено. На підставі викладеного позивач висунув відповідачу вимогу негайного звільнення орендованого приміщення у зв`язку із закінченням строку дії договору оренди №70 від 01.09.2015р. та сплати існуючої заборгованості.

В подальшому, позивач 27.09.2018р. звернувся до відповідача з претензією про сплату заборгованості з орендної плати та платежів по обслуговуванню будинку та прибудинкової території за договором оренди, яка станом на 31.08.2018р. склала 3099,74 грн.

Відповідач листом від 15.11.2018р. (а.с.62 т.1) повідомив позивачу, що вимоги про звільнення орендованого майна вважає необґрунтованими з огляду на те, що вказане майно використовується ним відповідно до умов договору укладеного за №70 від 01.09.2015р., умовами п. 6.15 такого договору передбачено продовження його строку понад три роки, на момент закінчення строку дії договору та до виникнення питання наявності у ОСББ права на вчинення дій з нежитловими приміщеннями за №104 по вулю Дружби народів 56, ОСББ не було зазначено, що воно не має наміру переукладати договір оренди, натомість відповідачем було надано додаткову угоду щодо продовження строку дії договору оренди на 1 рік. На підставі викладеного відповідач зазначав, що за умови невизначеності остаточно чи має ОСББ «Дев`ятий квартал» право розпоряджатись, надавати в оренду чи вчиняти будь-які дії з нежитловими приміщеннями будинку по вул. Дружби народів, 56, він вважає вимоги ОСББ щодо звільнення орендованих нежитловий приміщень безпідставними.

Позивач листом від 28.12.2018р. повідомив відповідачу, що будинок №56 по вул. Дружби народів з 14.06.2016р. був переданий до ОСББ «Дев`ятий квартал» на обслуговування разом з усією документацією в т.ч. договором оренди №70 від 01.09.2015р. Також позивач зазначав, що ситуація, що склалась між ОСББ та Южноукраїнською міською радою щодо спірних нежитлових приміщень не надає відповідачу підстав для несплати орендної плати та витрат на утримання майна.

Відповідач в свою чергу існуючий борг не сплатив, орендоване майно не звільнив, вимоги ОСББ «Дев`ятий квартал» залишив без задоволення, що стало підставою для звернення останнього з даним позовом до суду.

У відзиві відповідач зазначив, що вважає належним орендодавцем спірного нерухомого майна комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційне об`єднання» від якого він не отримував жодних заяв щодо зміни або припинення дії договору, додаткову угоду №3 від 22.08.2016р. було підписано ним під впливом омани, тому вона є нікчемною, тому вимоги позивача щодо сплати йому заборгованості за договором оренди вважає неправомірними, оскільки законний договір оренди укладений не з позивачем, а із законним власником - територіальною громадою міста Южноукраїнськ і відповідно до норм ст. 284 Господарського кодексу України та ст. 764 Цивільного кодексу України даний договір оренди є продовженим.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.6 ст.283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.291 Господарського кодексу України, договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено. Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Частинами 1, 2 ст.785 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Передбачені ст.785 Цивільного кодексу України наслідки пов`язані з моментом припинення договору оренди (найму). Підстави припинення даного виду договорів визначені в ч.2 ст.291 Господарського кодексу України, згідно з якою договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Цивільний кодекс України передбачає два випадки пролонгації договору найму (оренди): ч.1 ст.764 і ч.1 ст.777 Цивільного кодексу України.

Так, за змістом положень ч.1 ст.764 Цивільного кодексу України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений.

Відповідно до ч. 1 ст. 777 Цивільного кодексу України, наймач, який належно виконує свої обов`язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк.

В даному випадку умовами договору передбачено випадок пролонгації договору оренди саме укладення договору на новий строк з використанням переважного права наймача, який належним чином виконував свої обов`язки за договором найму.

Позивачем, на виконання умов п. п. 7.2, 11.5 договору а також норм ст. 777 Цивільного кодексу України, 25 липня 2018 року було повідомлено відповідача про припинення з 31 серпня 2018 року дії договору оренди №70 від 01.09.2015р. та було запропоновано укласти

Відповідач не скористався своїм переважним правом на укладення нового договору оренди та відмовився від його підписання (лист б/н від 31.08.2018р.).

Твердження відповідача стосовно того, що належним орендодавцем є комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційне об`єднання», оскільки орендоване майно перебуває у комунальній власності та не належить ОСББ «Дев`ятий квартал», судом не приймаються враховуючи наступне.

Відповідно до пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Офіційне тлумачення положень пункту 2 статті 10 вказаного Закону наведено у рішенні Конституційного Суду від 02.03.2004р. №4-рп/2004 зі змінами згідно з рішенням Конституційного Суду від 09.11.2011р. №N14-рп/2011.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 02.03.2004р. №4-рп/2004 визначено: "1.1. Допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні та ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього.".

Допоміжні приміщення, відповідно до пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», стають об`єктами права спільної власності співвласників багатоквартирного будинку, тобто їх спільним майном, одночасно з приватизацією громадянами квартир. Для підтвердження набутого в такий спосіб права не потребується вчинення будь-яких інших додаткових юридичних дій. Власникам квартир немає необхідності створювати з цією метою об`єднання співвласників багатоквартирного будинку. При цьому допоміжними приміщеннями є всі без винятку приміщення багатоквартирного житлового будинку, незалежно від наявності або відсутності в них того чи іншого обладнання, комунікацій, адже їх призначенням є обслуговування не лише будинку, а й власників квартир, підвищення життєвого комфорту і наявність різних способів задоволення їх побутових потреб, пов`язаних із життєзабезпеченням. І лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень.

Вказану правову позицію неодноразово висловлював Верховний у постановах від 18.07.2018р. у справі №916/2069/17, від 22.11.2018р. у справі № 904/1040/18, від 15.05.2019р. у справі № 906/1169/17, від 06.08.2019р. у справі № 914/843/17.

Надана третьою особою копія свідоцтва про право комунальної власності на нерухоме майно від 11.04.2008р. (а.с.157 т.2) не може бути прийнята судом як належний доказ на підтвердження наявності права власності на спірне нерухоме майно у Южноукраїнської міської ради та відсутності у ОСББ «Дев`ятий квартал» права виступати власником спірного нерухомого майна, оскільки вказане свідоцтво рішенням Господарського суду Миколаївської області від 14.02.2019р. у справі №915/1096/18, залишеним в силі постановою Верхового Суду у складі Касаційного господарського суду від 08.04.2020р., визнано недійсним в частині посвідчення права власності на нежитлові приміщення загальною площею 186,0 кв.м у будинку №56 по вул. Дружби Народів в м.Южноукраїнську (до складу яких входять спірні орендовані відповіачем приміщення).

Висновки судів у справі №915/1096/18 щодо відсутності у Южноукраїнської міської ради правових підстав для оформлення за собою права власності ґрунтуються на відсутності доказів на підтвердження того, що спірні приміщення будувалися не як допоміжні приміщення, а як інші приміщення в багатоквартирному будинку, що не належать до житлового фонду, тобто є самостійними об`єктами нерухомого майна, з іншим призначенням, ніж допоміжні приміщення. Щодо безпосередньо реєстрації за відповідачем права комунальної власності на спірні приміщення, то свідоцтво про право власності на нерухоме майно лише посвідчує наявність відповідного права, не породжує, не змінює і не припиняє певні права та обов`язки, а видається на підтвердження існування права, яке виникло внаслідок певного правочину і такий посвідчуваний документ є чинним, якщо є дійсною правова підстава його видачі.

У той же час при розгляді судами справи №915/1096/18 не було встановлено наявності будь-яких первинних правовстановлюючих документів (актів введення спірних приміщень в експлуатацію як новозбудоване майно або ж за наслідками реконструкції житлових чи допоміжних приміщень), які б підтверджували набуття відповідачем речових прав на спірні приміщення, як окремий об`єкт цивільних прав, відмінний від прийнятого у 2001 році в комунальну власність житлового фонду будинків №52 та №56. Рішення виконкому №619, яке стало підставою для реєстрації за відповідачем права власності на спірні приміщення, як окремі нежитлові, таким правовстановлюючим документом не є, оскільки прийнято з метою реєстрації за відповідачем права власності на житлові багатоквартирні будинки в цілому, як житловий фонд (пункт 6.1 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 № 7/5 (у редакції, чинній на момент видачі спірних свідоцтв). Спірні свідоцтва, які посвідчують право власності на спірні приміщення за відповідачем, самі по собі не змінюють їх правового статусу за умови встановлення у справі належності цих приміщень до допоміжних приміщень багатоквартирного будинку.

Враховуючи викладені обставини, господарський суд вважає, що позивачу не потрібно доводити право власності на ці приміщення, оскільки вони перебувають у спільній власності всіх співвласників багатоквартирного будинку в силу закону.

Твердження відповідача щодо того, що додаткова угода №3 від 22.08.2016р. була підписана ним під впливом омани та є нікчемною, господарським судом також не приймається, з огляду на наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України).

Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 230 Цивільного кодексу України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже відповідач мав довести наявність одночасно трьох складових, а саме: наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, наявність обману. Якщо все інше, крім умислу, доведено, вважається, що мала місце помилка.

Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину за статтею 230 Цивільного кодексу України.

При цьому, обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення.

Стосовно посилань відповідача на нікчемність вказаної додаткової угоди №3 від 22.08.2016р. до договору оренди, суд звертає увагу, що він у даній справі не наділений повноваженнями встановлювати нікчемність або недійсність укладеної між позивачем та відповідачем додаткової угоди, оскільки необхідними умовами для визнання угоди нікчемною в силу вимог статті 228 Цивільного кодексу України є її укладання з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства та наявність умислу хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних протиправних наслідків. При кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі незаконно заволодіти майном сторонами правочину або однією зі сторін.

Предметом спору у даній справі є саме стягнення заборгованості за договором оренди №70 від 01.09.2015р. та зобов`язання відповідача звільнити орендовані приміщення.

Питання щодо визнання додаткової угоди №3 від 22.08.2016р. недійсною не є предметом розгляду у даній справі.

Відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст.ст. 13, 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні обставини, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується відповідача, який мав довести наявність обставин, зазначених у відзиві стосовно недійсності/нікчемності додаткової угоди №3 від 22.08.2016р.

Проте, відповідачем не надано суду доказів розгляду в судовому порядку питання щодо визнання додаткової угоди №3 від 22.08.2016р. недійсною та ухвалення судом відповідного судового рішення.

При цьому, господарським судом прийнято до уваги, що відповідач в період з серпня 2016 року по серпень 2018 року належним чином виконував умови договору оренди, зокрема, сплачуючи позивачу - ОСББ «Дев`ятий квартал» орендну плату та витрати на утримання нерухомого майна.

За таких обставин, з огляду на належне завчасне повідомлення позивачем, як орендодавцем, відповідача про припинення дії договору оренди із наданням нового договору оренди та відхилення відповідачем пропозиції щодо укладення нового договору оренди, дія договору оренди №70 від 01.09.2015р. в силу умов п.11.1 даного договору припинилась з 31.08.2018р.

Відповідно до умов п.11.8 договору оренди, майно вважається поверненим орендодавцю з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі. Обов`язок щодо складання акта приймання-передачі про повернення майна покладається на орендаря.

Судом в ході розгляду справи встановлено, що позивач - ОСББ «Дев`ятий квартал» вжив всіх необхідних заходів, зі свого боку, а саме листом від 25.07.2018р. повідомив про припинення договору та листом від 25.09.2018р. направив вимогу щодо звільнення орендованого приміщення, переданого відповідачу за договором оренди.

Проте ФОП Архіпов О.В. не виконав свій обов`язок щодо повернення орендованого майна та оформлення такого повернення відповідним актом приймання-передачі.

Доказів виконання вказаного обов`язку відповідач суду не надав, доказів вчинення орендодавцем ОСББ «Дев`ятий квартал» дій, спрямованих на ухилення від прийняття об`єкта оренди від орендаря (ФОП Архіпов О.В.) після закінчення строку дії договору, або ухилення орендодавця від підписання акту приймання-передачі майна матеріали справи також не містять, і відповідачем такі докази не подавалися.

Стосовно позовних вимог щодо стягнення з відповідача неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування об`єктом оренди за весь час прострочення повернення, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Зі змісту частини четвертої статті 291 Господарського кодексу України вбачається, що правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

Аналіз частини першої статті 759 та частини першої статті 785 Цивільного кодексу України дозволяє дійти висновку, що договір найму (оренди) зумовлює право наймача (орендаря) користуватися орендованим майном впродовж строку дії договору із сплатою наймодавцю (орендодавцю) орендної плати, погодженої умовами договору оренди; припинення договору найму зумовлює обов`язок наймача негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Невиконання наймачем обов`язку щодо поверненні речі є підставою для виникнення права наймодавця на застосування до наймача особливого виду майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, який полягає у сплаті наймачем, який прострочив виконання обов`язку щодо повернення речі, неустойки у вигляді подвійної плати за користування річчю за час прострочення відповідно до частини другої статті 785 Цивільного кодексу України.

Особливий статус зазначеної неустойки обумовлений тим, що зобов`язання наймача (орендаря) з повернення об`єкта оренди виникає після закінчення дії договору оренди, і наймодавець (орендодавець) в цьому випадку позбавлений можливості застосовувати щодо недобросовісного наймача інші засоби стимулювання до виконання, окрім використання права на стягнення неустойки в розмірі подвійної плати за користування орендованим майном. При здійсненні оцінки правомірності заявлених вимог про стягнення неустойки в порядку частини другої статті 785 Цивільного кодексу України обов`язковим для суду є врахування обставин невиконання орендарем зобов`язання щодо неповернення майна в контексті його добросовісної поведінки як контрагента за договором оренди, та її впливу на обставини неповернення майна орендодавцеві зі спливом строку дії орендних правовідносин.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеною у постанові від 24.10.2019р. у справі №904/3315/18, Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 13.12.2019р. у справі №910/20370/17.

Зі змісту статей 610, 611, 612 Цивільного кодексу України вбачається, що невиконання зобов`язання у погоджений сторонами в договорі строк є порушенням зобов`язання, що зумовлює застосування до боржника наслідків, встановлених договором або законом, зокрема, неустойки згідно з частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України. Законодавцем у частині першій статті 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Для застосування наслідків, передбачених частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України, необхідна наявність вини (умислу або необережності) в особи, яка порушила зобов`язання, відповідно до вимог статті 614 Цивільного кодексу України. Тобто судам необхідно встановити обставини, за яких орендар мав можливість передати майно, що було предметом оренди, але умисно цього обов`язку не виконав.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові 02.09.2014 у справі №3-85гс14, а також Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постанові 11.04.2018 у справі №914/4238/15, постанові 24.04.2018 у справі №910/14032/17 та у постанові 09.09.2019 у справі №910/16362/18.

До предмета доказування при вирішенні спорів щодо стягнення неустойки в порядку частини другої статті 785 Цивільного кодексу України як подвійної плати за користування орендованим майном після спливу строку дії договору оренди входять обставини, пов`язані невжиттям орендарем належних заходів щодо повернення орендодавцю об`єкта оренди за наслідком припинення орендних правовідносин, за відсутності умов, які б перешкоджали орендарю вчасно повернути майно орендодавцю у визначений договором оренди строк; умисним ухиленням орендаря від обов`язку щодо повернення орендодавцю об`єкта оренди; утриманням орендованого майна у володінні орендаря та перешкоджанням орендарем у доступі орендодавця до належного йому об`єкта оренди; відсутністю з боку орендодавця бездіяльності та невчиненням ним дій, спрямованих на ухилення від обов`язку прийняти орендоване майно від орендаря та оформити повернення наймачем орендованого майна.

Обставини вчинення орендарем дій з повернення орендованого майна та відсутність у нього умислу на ухилення від повернення об`єкта оренди виключають можливість застосування орендодавцем до орендаря відповідальності у вигляді неустойки в порядку частини другої статті 785 Цивільного кодексу України.

Аналогічну правову позицію викладено Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постанові від 08.05.2018р. у справі №910/1806/17, Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 13.12.2019р. у справі №910/20370/17.

Позивачем нараховано відповідачу неустойку за неповернення майна в розмірі 24532,2 грн. (розрахунок наведений позивачем у заяві про зміну розміру позовних вимог) (том 2, арк. 188-191).

Неустойка нарахована за період з вересня 2019 року (припинення дії договору) по 20.01.2020р.

Перевіривши розрахунок неустойки суд дійшов до висновку, що він виконаний арифметично вірно.

Суд вважає за необхідне також зазначити, що неустойка, як особливий вид відповідальності в орендних правовідносинах, передбачена законом саме за порушення зобов`язання (неповернення майна), яке в свою чергу має оформлюватись шляхом складання та підписання акту приймання-передачі. Питання фактичного використання відповідачем нерухомим майном не входить в предмет доказування у даній справі, оскільки предметом спору у даній справі є вимога про повернення майна та стягнення неустойки. Відтак, в межах даної справи судом не надається правова оцінка питанню використання/невикористання відповідачем орендованого майна. При цьому, відповідач не позбавлений можливості звернутись до господарського суду з позовом в порядку ч. 6 ст. 762 Цивільного кодексу України, якщо вважає свої права порушеними.

Окрім неустойки позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість з орендної плати за користування орендованим майном за період з 31.04.2018р. по 30.09.2018р. в сумі 3420,99 грн.

Детальний розрахунок наявний в матеріалах справи (а.с.193 т.2).

Суд перевірив даний розрахунок та вважає його виконаним арифметично вірно.

Відповідно до приписів ч.ч.1,5 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Обов`язок відповідача (орендаря за договором) своєчасно та у повному обсязі сплачувати орендну плату також передбачений умовами п. 6.2 договору оренди.

З огляду на вказані норми, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Окрім основного боргу з орендної плати та неустойки за користування орендованим майном відповідно до норм ст. 785 Цивільного кодексу України, позивач на підставі п. 10.2 договору та приписів ст. 625 Цивільного кодексу України нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за несвоєчасну сплату орендної плати за період з 30.04.2018р. по 20.01.2020р. (за періодами виникнення) у загальній сумі 1037,57 грн., 3% річних за цей же період в сумі 136,93 грн., втрати від інфляції за цей же період в сумі 426,51 грн.

Суд перевірив надані позивачем розрахунки пені, 3% річних та інфляції, та вважає їх виконаними арифметично вірно, а позовні вимоги в цій частині - такими, що підлягають задоволенню.

Також позивач на підставі п. 10.2 договору та приписів ст. 625 Цивільного кодексу України нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за несвоєчасну сплату внесків на утримання будинку та прибудинкової території за період з 30.04.2018р. по 20.01.2020р. (за періодами виникнення) у загальній сумі 139,17 грн., 3% річних за цей же період в сумі 24,63 грн. та втрати від інфляції в сумі 15,48 грн.

Суд перевірив надані позивачем розрахунки пені, 3% річних та інфляції, та вважає їх виконаними арифметично вірно, а позовні вимоги в цій частині - такими, що підлягають задоволенню.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги з урахуванням уточнень підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судовий збір відповідно до приписів ст. 129 ГПК України підлягає покладенню на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 86, 123, 129, 220, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Зобов`язати фізичну особу - підприємця Архіпова Олександра Вікторовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) звільнити приміщення загальною площею 66,9 кв.м, по

АДРЕСА_3 . Стягнути з фізичної особи - підприємця Архіпова Олександра Вікторовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Дев`ятий квартал» (55002, Миколаївська обл., м.Южноукраїнськ, вул. Дружби Народів, 52, ) заборгованість з орендної плати в сумі 3420,99 грн., 1037,57 грн. пені, 136,93 грн. - 3% річних, 426,51 грн. інфляційних нарахувань, 24532,2 грн. неустойки у розмірі подвійної плати за користування об`єктом, 139,17 грн. пені, 24,63 грн. - 3% річних, 15,48 грн. інфляційних нарахувань за прострочення виконання зобов`язання з відшкодування витрат на утримання нежитлового приміщення станом на 31.08.2019р., 3842,0 грн. судового збору.

Рішення суду, у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повний текст рішення складений та підписаний « 23» червня 2020 року.

Суддя О.В. Ткаченко