РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ

15.06.2020Справа № 916/1937/19

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовом Міністерства оборони України
доОдеської міської ради
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеси Військова частина НОМЕР_1 Військова частина НОМЕР_2 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача: Комунального підприємства "Одесміськелектротранс" за участю Військової прокуратури Південного регіону України
провизнання незаконним і скасування рішення та реєстраційної дії
Представники сторін:
від прокуратури:Гусарова А.В.
від позивача:Добров Ю.І. представник за довіреністю
Сергієнко В.О. представник за довіреністю
від відповідача:не з`явився
від третіх осіб: Заінчковьсикй Д.А. представник на підставі наказу
Буяк Б.С. представник за довіреністю
Ковкун В.О. представник за довіреністю

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
09.07.2019 до Господарського суду Одеської області надійшла позовна заява Міністерства оборони України з вимогами до Одеської міської ради, відповідно до якої позивач просить суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення Одеської міської ради від 26.07.2017 №2329-VII "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 8,5 га (кадастровий номер :51:001:0084), за адресою: АДРЕСА_1 Чапаєвської дивізії, біля будинку номер 15а), та надання її у постійне користування Комунальному підприємству "Одесміськелектротранс";

- скасувати реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про реєстрацію права комунальної власності на вищевказану земельну ділянку за територіальною громадою м. Одеса в особі Одеської міської ради, та право постійного користування за Комунальним підприємством "Одесміськелектротранс" на земельну ділянку, площею 8,5 га (кадастровий номер :51:001:0084), за адресою: АДРЕСА_2 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ця земельна ділянка є землею військового містечка № НОМЕР_3 військового аеродрому Шкільний і відноситься до земель державної власності, а за призначенням до земель оборони, однак відповідачем затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки за рахунок земель аеродрому Шкільний та надано вищевказану ділянку у постійне користування Комунальному підприємству "Одесміськелектротранс", при цьому відповідачем не враховано, що власником земель оборони рішення про відмову від права власності не приймалось, а тому наведена земельна ділянка не могла бути зарахована до земель комунальної власності.

Таким чином, позивач вважає, що рішення Одеської міської ради від 26.07.2017 № 2329-VII прийняте з перевищенням наданих відповідачу законом повноважень, порушує права держави як власника в особі Міністерства оборони України, а тому є незаконним та підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 10.07.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати її за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеси, Військову частину НОМЕР_1 ; Військову частину НОМЕР_2 ; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Комунальне підприємство "Одесміськелектротранс".

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 25.11.2019 справу № 916/1937/19 передано за виключною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 916/1937/19 передано на розгляд судді Плотницькій Н.Б.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.12.2019 справу № 916/1937/19 прийнято до свого провадження суддею Плотницькою Н.Б., постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, проводити розгляд справи у закритому судовому засіданні, підготовче засідання призначено на 20.01.2020.

11.01.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від Військової прокуратури Південного регіону України надійшло повідомлення.

20.01.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі в частині.

У підготовчому засіданні 20.01.2020, суд, керуючись п. 3 ч. 2 ст. 185 ГПК України, постановив протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 06.02.2020.

В порядку статті 120 Господарського процесуального кодексу України, ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.01.2020 суд викликав відповідача у судове засідання на 06.02.2020.

06.02.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі в частині.

06.02.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від Офісу Генерального прокурора надійшло клопотання про залучення до участі у справі Кабінету Міністрів України в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача як суб`єкта, уповноваженого державною на реалізацію повноважень власника спірної земельної ділянки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.02.2020 залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Кабінет Міністрів України.

У судовому засіданні 06.02.2020 судом оголошено перерву до 04.03.2020.

В порядку статті 120 Господарського процесуального кодексу України, ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.02.2020 суд викликав відповідача та третіх осіб у судове засідання на 04.03.2020.

02.03.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідач надійшли пояснення.

04.03.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від Офісу Генерального прокурора надійшли пояснення.

04.03.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи.

Судове засідання, призначене на 04.03.2020, не відбулося, у зв`язку із перебуванням судді Плотницької Н.Б. на лікарняному.

19.03.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника.

19.03.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від Кабінету Міністрів України надійшли пояснення.

У судовому засіданні 19.03.2020 судом оголошено перерву для забезпечення процесуальних прав всіх учасників судового процесу під час дії карантинних заходів, про що сторін повідомлено ухвалою від 19.03.2020.

У судовому засіданні 23.04.2020 судом оголошено перерву до 25.05.2020.

У судовому засіданні 23.04.2020 судом оголошено перерву до 25.05.2020 для забезпечення процесуальних прав всіх учасників судового процесу під час дії карантинних заходів, про що сторін повідомлено ухвалою.

У судовому засіданні 25.05.2020 судом оголошено перерву до 15.06.2020 для забезпечення процесуальних прав всіх учасників судового процесу під час дії карантинних заходів, про що сторін повідомлено ухвалою

11.06.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від Кабінету Міністрів України надійшли пояснення.

Представник відповідача у судове засідання 15.06.2020 не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення судового засідання не подав, про час та дату був повідомлений належним чином.

У судове засідання 15.06.2020 з`явилися представники позивача, третіх осіб та прокурор та надали пояснення по суті справи.

Прокурор надав пояснення по суті справи, відповідно до яких у повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги та просить суд їх задовольнити.

Представник позивача надав пояснення по суті справи, відповідно до яких у повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги та просить суд їх задовольнити.

У судовому засіданні 15.06.2020 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:
Рішенням звуженого виконкому Одеської міської ради депутатів трудящих від 10.12.1948 № 021 відновлено право користування земельними ділянками 5 Повітряній армії, площею 308,2 га під центральний аеродром Одеси; площею 286,9 га - під шкільний аеродром Одеси.

Рішенням виконкому Обласної ради депутатів трудящих від 13.10.1950 № 1909с відведено 36,34 га землі в користування військовій частині НОМЕР_4 .

Розпорядженням Ради Міністрів УРСР від 14.04.1951 № 445-013рс згідно з розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 03.04.1951 № 4457-рс зобов`язано виконком Одеської обласної ради депутатів трудящих відвести в постійне користування Військового Міністерства СРСР для розширення території аеродромів першої групи «Одеса-Центральний» та «Одеса-Шкільний» 136,3 га землі в Одеській області.

Як зазначає позивач, на спірній земельній ділянці на теперішній час розташоване військове містечко № НОМЕР_3 і дислокується військова частина НОМЕР_1 .

Наказом начальника Одеського гарнізону від 18.06.2012 № 32 "Про закріплення казармено-житлового фонду, інженерних мереж та споруд, земельних ділянок за командирами військових частин Одеського гарнізону" закріплено за командирами військових частин земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інженерні мережі, огорожа та елементи благоустрою і розквартировані військові частини або знаходяться під охороною, зокрема, військове містечко № НОМЕР_3 ( АДРЕСА_3 (Шкільний аеродром) за військовою частиною НОМЕР_1 , земельна ділянка площею 217,053 га.

Як зазначає позивач, земельна ділянка та нерухоме майно військового містечка № НОМЕР_3 (м. Одеса, проспект Небесної сотні, аеродром Шкільний) перебуває на оперативному обліку в Квартирно-експлуатаційному відділі м. Одеси та передана для утримання та експлуатації військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію аеродрому № АДА-МОУ 25 від 04.02.2016 аеродром «Одеса-Шкільний» Державної авіації України занесений до Державного реєстру аеродромів державної авіації України, експлуатант аеродрому військова частина НОМЕР_1 .

Позивач стверджує, що право власності на земельну ділянку військового аеродрому « ІНФОРМАЦІЯ_1 » виникло на підставі частини 1 статті 34 Закону України "Про власність" від 07.02.1991 № 697-XII, відповідно до якої загальнодержавну (республіканську) власність складають: земля, майно, що забезпечує діяльність Верховної Ради України та утворюваних нею державних органів; майно Збройних Сил, органів державної безпеки, внутрішніх військ і Державної прикордонної служби України; оборонні об`єкти; єдина енергетична система; системи транспорту загального користування, зв`язку та інформації, що мають загальнодержавне (республіканське) значення.

Відповідно до відомості наявності та використання земельних ділянок Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси (форма 405А) по військовому містечку № НОМЕР_3 рахується земельна ділянка: загальна площа 295,25 га, фактично зайнято 251,06 га до складу яких входять:

- 218,3338 га земельна ділянка в/ч НОМЕР_1 (військовий аеродром);

- 3,8 га земельна ділянка надана південному УКБ МОУ для будівництва житла військовослужбовцям Одеського гарнізону;

- 23,3262 га земельна ділянка ДП «Одеський авіаційний завод»;

- 1,6 га земельна ділянка під виробничими будівлями ДП МОУ «Південьвійськбуд»;

- 4,0 га земельна ділянка під житловими будинками Будинкоуправління КЕВ м. Одеси.

На замовлення Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України від 07.12.2016 № 303/22/1/782 та за дорученням Одеського міського управління земельних ресурсів від 22.12.2016 була проведена інвентаризація військового містечка № НОМЕР_3 (аеродром «Шкільний) за адресою: АДРЕСА_4 . За результатами проведення інвентаризації Державним підприємством "Одеський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" був складений технічний звіт по інвентаризації земельної ділянки Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України, що знаходиться у користуванні військового містечка № 10 (грунтовий аеродром 3 класу « ІНФОРМАЦІЯ_1 ») за адресою: АДРЕСА_4 .

Технічна документація по інвентаризації земельної ділянки військового містечка № 10 містить: акт від 11.06.2007 інвентаризації, відповідно до якого визначено, що площа земельної ділянки в описаних та закріплених межах становить 214,5383 га; каталоги координат; рішення звуженого виконкому Одеської міської ради депутатів трудящих від 10.12.1948 № 021; графічні матеріали та кадастровий план земельної ділянки.

Згідно з обліковими даними Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса, на території військового містечка № 10 розташовані об`єкти нерухомого військового майна (будівлі і споруди, елементи благоустрою, злітно-посадові смуги, рульожки, технічні майданчики для стоянки літаків, інше аеродромне обладнання військового аеродрому Шкільний), які перебувають на балансі в Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса і передані в експлуатацію Військовій частині НОМЕР_1 .

Наказом від 08.08.2016 № 412/639 Державної авіаційної служби України Міністерства оборони України "Про визначення аеродрому державної авіації Одеса-Шкільний аеродромом спільного використання державною та цивільною авіацією України" визначено аеродром державної авіації Одеса-Шкільний, який належить Збройним Силам України, аеродромом спільного використання державною та цивільною авіацією України. Пунктом 3 вказано наказу визначено, що старшим авіаційним начальником аеродрому спільного використання ІНФОРМАЦІЯ_1 призначено командира військової частини НОМЕР_1 .

Рішенням Одеської міської ради від 26.07.2017 № 2329-VII "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 8,5000 га, за адресою: м. Одеса, вул. Інглезі біля будинку номер 15а (вул. 25-ї Чапаєвської дивізії, біля будинку номер 15а), та надання її в постійне користування Комунальному підприємству "Одесміськелектротранс" (КП "ОМЕТ") затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер :51:001:0084), площею 8,5000 га (категорія земель за основним цільовим призначенням землі житлової та громадської забудови), за адресою: м. Одеса, Інглезі біля будинку номер 15а (вул. 25-ї Чапаєвської дивізії, біля будинку номер 15а); присвоєно земельній ділянці, площею 8,5000 га (кадастровий номер :51:001:0084) нову адресу: м. Одеса, вул. Інглезі, 15-В; надано Комунальному підприємству "ОМЕТ" земельну ділянку, вказану в пункті 1 цього рішення в постійне користування для розміщення комунальних об`єктів загальноміського та районного значення (цільове призначення: В.03.15 - для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови).

03.08.2017 державним реєстратором Одеської міської ради внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права комунальної власності на вищевказану земельну ділянку площею 8,5000 га (кадастровий номер :51:001:0084) за територіальною громадою міста Одеса в особі Одеської міської ради, право постійного користування визначено за Комунальним підприємством "ОМЕТ".

Разом з тим, рішенням Одеської міської ради від 30.10.2019 № 5359-VII припинено право постійного користування Комунальним підприємством "ОМЕТ" земельною ділянкою (кадастровий номер :51:001:0084), площею 8,5000 га, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Інглезі, 15-В.

Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.12.2019 № 194779062 право постійного користування земельною ділянкою (кадастровий номер :51:001:0084) припинено 06.12.2019 на підставі рішення від 30.10.2019 № 5359-VII.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ця земельна ділянка є землею військового містечка № НОМЕР_3 військового аеродрому Шкільний і відноситься до земель державної власності, а за призначенням до земель оборони, однак відповідачем затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки за рахунок земель аеродрому Шкільний та надано вищевказану ділянку у постійне користування Комунальному підприємству "Одесміськелектротранс", при цьому відповідачем не враховано, що власником земель оборони рішення про відмову від права власності не приймалось, а тому наведена земельна ділянка не могла бути зарахована до земель комунальної власності.

Таким чином, позивач вважає, що рішення Одеської міської ради від 26.07.2017 № 2329-VII прийняте з перевищенням наданих відповідачу законом повноважень, порушує права держави як власника в особі Міністерства оборони України, а тому є незаконним та підлягає скасуванню.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог, відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що матеріали справи не містять жодних доказів, що спірна земельна ділянка віднесена до земель аеродрому « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». За твердженнями відповідача, рішення звуженого виконкому Одеської міської ради депутатів трудящих від 10.12.1948 № 021 не є правовстановлюючим документом на спірну земельну ділянку. Також, відповідач вказує, що матеріали справи не містять доказів відведення спірної земельної ділянки, а також її державної реєстрації та визначення меж земель аеродрому «Одеса-Шкільний».

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, в іншій частині провадження у справі підлягає закриттю з наступних підстав.

Як зазначено судом вище, рішенням звуженого виконкому Одеської міської ради депутатів трудящих від 10.12.1948 № 021 відновлено право користування земельними ділянками 5 Повітряній армії, площею 308,2 га під центральний аеродром Одеси, площею 286,9 га - під шкільний аеродром Одеси. Рішенням виконкому обласної ради депутатів трудящих від 13.10.1950 № 1909с відведено 36,34 га землі в користування військовій частині НОМЕР_4 . Розпорядженням Ради Міністрів УРСР від 14.04.1951 № 445-013рс згідно з розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 03.04.1951 № № 4457-рс зобов`язано виконком Одеської обласної ради депутатів трудящих відвести в постійне користування Військового Міністерства СРСР для розширення території аеродромів першої групи «Одеса-Центральний» та «Одеса-Шкільний» 136,3 га землі в Одеській області.

На час винесення вказаних рішень діяв Земельний кодекс УРСР 1922 року, відповідно до якого відвід земель для оборонного відомства здійснювався за загальними правилами «землевпорядного провадження», і відповідно до пунктів 157-158 розділу 1 частини 3 вказано, що:

«В состав государственных земельных имуществ входят все те земли, которые остаются в едином государственном земельном фонде после предоставления из него земель в непосредственное пользование трудовых землепользователей и их объединений, а также городов и поселений городского типа.

В состав государственных земельных имуществ не входят земли, находящиеся под лесами, горными разработками, железными дорогами, крепостями и подобными им военными сооружениями и проч. Все эти земли находятся в управлении соответствующих ведомств на основании особых о том правил. По миновании надобности в означенных землях для специальных целей, они поступают в состав государственных земельных имуществ.

Примечание. Отвод земель специального назначения и перечисление их в состав государственных земельных имуществ совершается по общим правилам землеустроительного производства».

Тобто, допускалось існування земель для спеціальних цілей або земель спеціального призначення, на яких розташовані, зокрема військові споруди та які заходились в управлінні відповідних відомств.

У пункті 6 розділу «Перехідні положення» Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.

Проте обов`язок переоформлення права користування земельною ділянкою, який міститься у пункті 6 розділу «Перехідні положення» Земельного кодексу України , визнаний неконституційним Рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005 № 5-рп/2005. Зазначено, що Земельний кодекс УРСР 1970 року встановлював безстрокове і тимчасове користування землею. Поняття користування землею у Земельному кодексі УРСР 1990 року поряд з постійним передбачало тимчасове користування.

Земельний кодекс України визначив право постійного користування земельною ділянкою як право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку, проте не надав визначення праву тимчасового користування, яке продовжує існувати на підставі рішень, прийнятих у відповідності до вимог чинного на той час законодавства.

Суб`єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Кодексом та іншими законами України, що регулюють земельні відносини. Підставою для виникнення права на земельну ділянку є відповідний юридичний факт. Чинний Земельного кодексу України серед підстав набуття права на землю громадянами та юридичними особами не називає оформлення чи переоформлення прав на земельні ділянки. Крім того, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» визнаються державою.

Згідно з пунктом 5 Постанови Верховної Ради Української РСР від 18.12.1990 № 562-ХІІ «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР» громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними в установленому порядку прав власності на землю або землекористування.

Аналогічне положення міститься в пунктах 1 і 7 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України.

Прийнятими у подальшому Земельними кодексами (1970 року, 1990 року) було встановлено, що право власності та право користування земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельних ділянок на місцевості та видачі документа (державного акту), що посвічує відповідне право. З урахуванням принципу дії законів у часі, вказані нормативно-правові акти поширювали свою дію на відносини, що виникли після набрання ними чинності. Як ЗК УРСР 1970 року, так і ЗК УРСР 1990 року серед підстав припинення прав користування земельними ділянками не передбачали неоформлення або непереоформлення раніше наданих прав.

Відтак, земельна ділянка, на якій розміщувалось, зокрема, військове містечко № 10, у м. Одесі, відноситься до земель оборони та належала державі. І оскільки ця земельна ділянка відводилась у користування у 1948 році, коли діяв Земельний кодекс УРСР 1922 року, який не передбачав встановлення державного акту на право постійного користування земельними ділянками, то саме по собі рішення звуженого виконкому Одеської міської ради депутатів трудящих від 10.12.1948 № 021 було достатньою правовою підставою для користування земельною ділянкою.

Отже, відсутність правовстановлюючих документів не є підставою для втрати права постійного користування земельною ділянкою.

Стосовно тверджень відповідача, що матеріали справи не містять доказів, що спірна земельна ділянка віднесена до земель аеродрому « ІНФОРМАЦІЯ_1 », а також визначення меж земель аеродрому «Одеса-Шкільний» суд зазначає наступне.

Технічний звіт по інвентаризації земельної ділянки Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України, що знаходиться у користуванні військового містечка № 10 (грунтовий аеродром 3 класу «Одеса-Шкільний») за адресою: АДРЕСА_4 , а також технічна документація по інвентаризації земельної ділянки військового містечка № 10 містить: акт від 11.06.2007 інвентаризації, відповідно до якого визначено, що площа земельної ділянки в описаних та закріплених межах становить 214,5383 га; каталоги координат; рішення звуженого виконкому Одеської міської ради депутатів трудящих від 10.12.1948 № 021; графічні матеріали та кадастровий план земельної ділянки.

Вказані документи дозволяють чітко ідентифікувати місцезнаходження, межі, координати земельної ділянки аеродрому «Одеса-Шкільний», містять відомості про землекористувача та підставу набуття прав на землі аеродрому.

При цьому, як зазначено вище, інвентаризація була проведена за дорученням Одеського міського управління земельних ресурсів Одеської міської ради.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що на момент прийняття спірного рішення, відповідач був обізнаний, що спірна земельна ділянка є державною власністю та входить до земель оборони.

Більше того, рішенням від 16.02.2018 № 2923-VII "Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель державної власності, які належать до земель оборони, у м. Одесі" надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель державної власності, які належать до земель оборони, у м. Одесі згідно з додатком.

Тобто, вказане рішення не узгоджується зі спірним рішенням Одеської міської ради від 26.07.2017 № 2329-VII "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 8,5000 га, за адресою: м. Одеса, вул. Інглезі біля будинку номер 15а (вул. 25-ї Чапаєвської дивізії, біля будинку номер 15а), та надання її в постійне користування Комунальному підприємству "Одесміськелектротранс".

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 2 частини 2, частини 1 статті 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності.

Пунктом Ж частини 1 статті 19 Земельного кодексу України визначено, що до категорій земель за основним цільовим призначенням належать зокрема землі оборони.

Статтею 65 Земельного кодексу України унормовано, що землями оборони визнаються земельні ділянки, надані в установленому порядку підприємствам, установам та організаціям для здійснення відповідної діяльності. Порядок використання земель оборони встановлюється законом.

Частинами 1, 2 статті 77 Земельного кодексу України визначено, що землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Землі оборони можуть перебувати лише в державній власності.

Cтаттею 1 Закону України "Про використання земель оборони" визначено, що землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України (далі - військові частини).

Відповідно до статті 2 Закону України "Про використання земель оборони" військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються у постійне користування відповідно до вимог Земельного кодексу України.

Особливості надання земельних ділянок військовим частинам під військові та інші оборонні об`єкти визначаються Кабінетом Міністрів України.

Розміри земельних ділянок, необхідних для розміщення військових частин та проведення ними постійної діяльності, визначаються згідно із потребами на підставі затвердженої в установленому порядку проектно-технічної документації.

Відповідно до статті 14 Закону України "Про збройні сили України" земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належать їм на праві оперативного управління та звільняються від сплати усіх видів податків відповідно до законів з питань оподаткування.

Статтею 1 Закону України "Про Управління об`єктами державної власності" унормовано, що управління об`єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Приписами статті 9 Закону України "Про Збройні сили України" та статті 13 Земельного кодексу України встановлено, що до повноважень Кабінету Міністрів України належить, зокрема встановлення порядку надання Збройним Силам України в управління об`єктів державної власності, в тому числі земельних (водних) ділянок, необхідних для виконання покладених на Збройні Сили України функцій та завдань як на платній, так і безоплатній основі, у грошовій та інших формах розрахунків, а також розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Статтею 2 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України", передбачено, що до компетенції Кабінету Міністрів України належить, зокрема, визначення порядку вилучення і передачі військового майна у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст або у їх спільну власність (за згодою відповідних органів місцевого самоврядування).

Отже, повноваження щодо визначення порядку прийняття рішення про відчуження військового майна визначаються згідно з окремим нормативно-правовим актом, прийняття якого делеговано Кабінету Міністрів України.

Пунктом в частини 1 статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Частина 1 статті 122 Земельного кодексу України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Частиною 1 статті 123 Земельного кодексу України унормовано, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення.

Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.

Частиною 12 статті 123 Земельного кодексу України визначено, що у разі надання земельних ділянок державної власності у постійне користування підприємствам, установам, організаціям комунальної власності одночасно здійснюється передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність і навпаки.

Відповідно до частини 1 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Частиною 2 зазначеної статті унормовано, що набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Частиною 5 статті 116 визначено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Згідно з частиною 1 статті 117 Земельного кодексу України передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Статтею 142 Земельного кодексу України унормовано, що припинення права власності на земельну ділянку у разі добровільної відмови власника землі на користь держави або територіальної громади здійснюється за його заявою до відповідного органу.

Органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у разі згоди на одержання права власності на земельну ділянку укладають угоду про передачу права власності на земельну ділянку. Угода про передачу права власності на земельну ділянку підлягає нотаріальному посвідченню.

Припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки.

Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації.

Так, відповідно до п. 4 Порядку вилучення і передачі військового майна Збройних Сил (затв. постановою КМУ від 29 серпня 2002 р. N 1282), передача військового майна органам, уповноваженим управляти державним майном, самоврядним установам і організаціям та у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст або у їх спільну власність проводиться за рішенням:

1) Кабінету Міністрів України - щодо об`єктів, визначених у підпунктах 1 і 2 пункту 2-1 цього Порядку (військові містечка, що вивільняються в процесі реформування Збройних Сил і не плануються до використання за цільовим призначенням; нерухоме майно (будівлі, споруди, об`єкти незавершеного будівництва, приміщення, інше нерухоме майно));

2) Міноборони - щодо об`єктів, визначених у підпунктах 3 і 4 пункту 2-1 цього Порядку (інше окреме індивідуально визначене (рухоме) майно; житловий фонд, інші об`єкти соціальної та інженерної інфраструктури, що перебувають в оперативному управлінні військових частин і передаються не у складі майнових комплексів.).

Пунктом 7 указаного Порядку окремо передбачено, що пропозиції щодо передачі військового майна за рішенням Кабінету Міністрів України погоджуються Міноборони з відповідними органами, уповноваженими управляти державним майном, самоврядними установами і організаціями або територіальними громадами сіл, селищ, міст, районними або обласними радами, а також Мінфіном, Мінекономіки, Фондом державного майна та Держкомстатом. Погоджені пропозиції Міноборони разом з обґрунтуванням подає Мінекономіки.

Мінекономіки на підставі поданих пропозицій та рішення Міноборони про вилучення військового майна з оперативного управління військових частин готує в установленому порядку проект відповідного рішення Кабінету Міністрів України.
Отже, з сукупного аналізу наведених вище норм Законів та підзаконних нормативно-правових вбачається, що Кабінет Міністрів України є єдиним уповноваженим органом державної влади щодо прийняття рішень з питання передачі військового нерухомого майна, до якого відносяться і земельні ділянки (землі оборони).

Проте, судом встановлено, що Кабінетом Міністрів України як уповноваженою особою щодо реалізації прав держави як власника земельних ділянок, які належать до державної власності не приймалося рішення про вилучення і передачу військового майна, в даному випаду спірної земельної ділянки, у комунальну власність територіальної громади міста Одеси.

Судом встановлено, що Міністерством оборони України та Кабінетом Міністрів України не приймалось рішення про відмову від права власності на спірну земельну ділянку (кадастровий номер :51:001:0084), площею 8,5000 га, а отже вказана земельна ділянка не могла бути включена до земель комунальної власності та зареєстрована на праві комунальної власності за Одеською міською радою.

Суд зазначає, що право користування земельною ділянкою Міністерством оборони України не було припинено.

Отже, за відсутності відповідного рішення Кабінету Міністрів України про передачу спірної земельної ділянки військового містечка № 10 (його частини) площею 8,5 га (кадастровий номер :51:001:0084), за адресою: м. Одеса, вул. Інглезі біля будинку номер 15а (вул. 25-ї Чапаєвської дивізії, біля будинку номер 15а), Одеській міській раді, остання не мала повноважень розпоряджатись землями оборони та приймати стосовно неї рішення, і зокрема, надавати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва житла.

І також Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеси, як безпосереднім землекористувачем земельної ділянки військового містечка № НОМЕР_3 в м. Одеса, жодних заяв про припинення права постійного користування цією спірною земельною ділянкою - не видалось.

Відтак, земельна ділянка військового містечка № 10 (його частини) площею 8,5 га (кадастровий номер :51:001:0084), за адресою: м. Одеса, вул. Інглезі біля будинку номер 15а не вибувала з державної власності у встановленому законом порядку, не втрачала свій статус земель оборони та не набувала статусу земель комунальної власності територіальної громади міста Одеси, тому Одеська міська рада не мала права приймати рішення Одеської міської ради від 26.07.2017 №2329-VII "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 8,5 га (кадастровий номер :51:001:0084), за адресою: м. Одеса, вул. Інглезі біля будинку номер 15а (вул. 25-ї Чапаєвської дивізії, біля будинку номер 15а), та надання її у постійне користування Комунальному підприємству "Одесміськелектротранс".

Відповідно до частини 2 статті 117 Земельного кодексу України до земель державної власності, які не можуть передаватися у комунальну власність, належать земельні ділянки, що використовуються Чорноморським флотом Російської Федерації на території України на підставі міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна державної власності, а також земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, крім випадків передачі таких об`єктів у комунальну власність.

Відповідно до пункту в частини 4 статті 84 Земельного кодексу України до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі оборони.

Частиною 1 статті 20 Земельного кодексу України встановлено, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Згідно з частиною 2 статті 20 Земельного кодексу України зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 393 Цивільного кодексу України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Пунктом г частини 3 статті 152 Земельного кодексу України встановлено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до частини 1 статті 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до пунктів а, в частини першої статті 21 Земельного кодексу України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною.

Приписами статті 21 Цивільного кодексу України унормовано, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Частиною 10 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування" визначено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Отже, виходячи з вищенаведеного, Одеська міська рада не мала повноважень щодо розпорядження спірною земельною ділянкою державної власності, яка належить до земель оборони, а тому не могла вилучати її з користування Міністерства оборони України та приймати рішення стосовно надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, затвердження проекту землеустрою та надання цієї земельної ділянки в постійне користування Комунальному підприємству "Одесміськелектротранс".

Враховуючи вищевикладене, вимога позивача про визнання незаконним та скасування рішення Одеської міської ради від 26.07.2017 №2329-VII "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 8,5 га (кадастровий номер :51:001:0084), за адресою: м. Одеса, вул. Інглезі біля будинку номер 15а (вул. 25-ї Чапаєвської дивізії, біля будинку номер 15а), та надання її у постійне користування Комунальному підприємству "Одесміськелектротранс" визнається судом обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Стосовно вимоги про скасування реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про реєстрацію права постійного користування за Комунальним підприємством "Одесміськелектротранс" на земельну ділянку, площею 8,5 га (кадастровий номер :51:001:0084), за адресою: м. Одеса, вул. Інглезі, 15-В судом встановлено наступне.

Так, рішенням Одеської міської ради від 30.10.2019 № 5359-VII припинено право постійного користування Комунальним підприємством "ОМЕТ" земельною ділянкою (кадастровий номер :51:001:0084), площею 8,5000 га, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Інглезі, 15-В. Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.12.2019 № 194779062 право постійного користування земельною ділянкою (кадастровий номер :51:001:0084) припинено 06.12.2019 на підставі рішення від 30.10.2019 № 5359-VII.

Пунктом 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Відповідно до частини 3 статті 231 Господарського процесуального кодексу України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

За таких обставин, у зв`язку з тим, що рішенням Одеської міської ради від 30.10.2019 № 5359-VII припинено право постійного користування Комунальним підприємством "ОМЕТ" земельною ділянкою (кадастровий номер :51:001:0084), площею 8,5000 га, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Інглезі, 15-В та відповідні відомості внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, провадження у справі в частині скасування реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про реєстрацію права постійного користування за Комунальним підприємством "Одесміськелектротранс" на земельну ділянку, площею 8,5 га (кадастровий номер :51:001:0084), за адресою: м. Одеса, вул. Інглезі, 15-В підлягає закриттю на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Стосовно вимоги про скасування реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про реєстрацію права комунальної власності на вищевказану земельну ділянку за територіальною громадою м. Одеса в особі Одеської міської ради судом встановлено наступне.

Пунктом 1 частини 1 статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Статтею 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" унормовано, що державній реєстрації прав підлягають: 1) право власності та право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва; 2) речові права на нерухоме майно, похідні від права власності: право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншою капітальною спорудою (їх окремою частиною), що виникає на підставі договору найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки; право довірчої власності (крім права довірчої власності як способу забезпечення виконання зобов`язань); інші речові права відповідно до закону; 4) обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва: заборона відчуження та/або користування; арешт; іпотека; вимога нотаріального посвідчення договору, предметом якого є нерухоме майно, встановлена власником такого майна; податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва; інші обтяження відповідно до закону.

У разі визначення часток у праві спільної власності чи їх зміни, зміни суб`єкта управління об`єктами державної власності, зміни правонабувача речового права, похідного від права власності, строку дії такого речового права, а також зміни обтяжувача, особи, в інтересах якої встановлено обтяження речових прав, чи зміни умов обтяження проводиться державна реєстрація таких змін, при цьому дата та час державної реєстрації речових прав, обтяжень речових прав залишаються незмінними.

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

За умовами частини 3 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;

2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;

3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав, похідних від права власності, здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії.

4) під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав, у тому числі відомості, що містять персональні дані особи;

5) відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження;

6) присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна у випадках, передбачених цим Законом;

7) виготовляє електронні копії документів, поданих у паперовій формі, та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав);

8) формує за допомогою Державного реєстру прав документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав;

9) формує реєстраційні справи у паперовій формі;

9-1) надає в установленому порядку та у випадках, передбачених Законом України "Про виконавче провадження", інформацію органу державної виконавчої служби або приватному виконавцю;

10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Частиною 1 статті 11 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Частинами 1-4 статті 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав проводиться в такому порядку:

1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв;

2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав;

3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв;

4) перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень;

5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав);

6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав;

7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником;

8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Державні реєстратори зобов`язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав.

У випадках, передбачених законодавством України, державна реєстрація прав проводиться після технічної інвентаризації об`єкта нерухомого майна, речові права на який підлягають державній реєстрації.

Державна реєстрація прав на земельну ділянку проводиться виключно за наявності в Державному земельному кадастрі відомостей про зареєстровану земельну ділянку.

Для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на земельні ділянки, що здійснюється з відкриттям розділу в Державному реєстрі прав, державний реєстратор обов`язково використовує відомості з Державного земельного кадастру про наявність/відсутність зареєстрованих речових прав щодо відповідної земельної ділянки до 1 січня 2013 року.

Відповідно до частини 3 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Державна реєстрація набуття, зміни чи припинення речових прав у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, проводиться без подання відповідної заяви заявником та справляння адміністративного збору на підставі відомостей про речові права, що містилися в Державному реєстрі прав. У разі відсутності таких відомостей про речові права в Державному реєстрі прав заявник подає оригінали документів, необхідних для проведення державної реєстрації набуття, зміни чи припинення речових прав.

Статтею 28 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" унормовано, що рішення органів державної влади або органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або користування (постійне користування, оренду, користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), сервітут) можуть прийматися за відсутності державної реєстрації права власності держави чи територіальної громади на таку земельну ділянку в Державному реєстрі прав.

Під час проведення державної реєстрації права користування (постійне користування, оренда, користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), сервітут) земельними ділянками державної чи комунальної власності, право власності на які не зареєстровано в Державному реєстрі прав, державний реєстратор одночасно з проведенням такої реєстрації проводить також державну реєстрацію права власності на такі земельні ділянки без подання відповідної заяви органами, які згідно із статтею 122 Земельного кодексу України передають земельні ділянки у власність або у користування.

Державна реєстрація права власності на земельні ділянки державної чи комунальної власності проводиться з обов`язковим урахуванням пунктів 3 та 4 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності".

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як встановлено судом вище, Міністерством оборони України та Кабінетом Міністрів України не приймалось рішення про відмову від права власності на спірну земельну ділянку (кадастровий номер :51:001:0084), площею 8,5000 га, а отже вказана земельна ділянка не могла бути включена до земель комунальної власності та зареєстрована на праві комунальної власності за Одеською міською радою.

Більше того, судом встановлено, що земельна ділянка військового містечка № 10 (його частини) площею 8,5 га (кадастровий номер :51:001:0084), за адресою: м. Одеса, вул. Інглезі біля будинку номер 15а не вибувала з державної власності у встановленому законом порядку, не втрачала свій статус земель оборони та не набувала статусу земель комунальної власності територіальної громади міста Одеси, тому Одеська міська рада не мала права приймати рішення Одеської міської ради від 26.07.2017 №2329-VII "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 8,5 га (кадастровий номер :51:001:0084), за адресою: м. Одеса, вул. Інглезі біля будинку номер 15а (вул. 25-ї Чапаєвської дивізії, біля будинку номер 15а), та надання її у постійне користування Комунальному підприємству "Одесміськелектротранс".

Також, судом встановлено, що Одеська міська рада не мала повноважень щодо розпорядження спірною земельною ділянкою державної власності, яка належить до земель оборони, а тому не могла вилучати її з користування Міністерства оборони України та приймати рішення стосовно надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, затвердження проекту землеустрою та надання цієї земельної ділянки в постійне користування Комунальному підприємству "Одесміськелектротранс".

З огляду на вищевикладене, у зв`язку із встановленням судом, що Міністерством оборони України та Кабінетом Міністрів України не приймалось рішення про відмову від права власності на спірну земельну ділянку, остання не вибувала з державної власності у встановленому законом порядку, не втрачала свій статус земель оборони та не набувала статусу земель комунальної власності територіальної громади міста Одеси та з огляду на те, що Одеська міська рада не мала повноважень щодо розпорядження спірною земельною ділянкою державної власності, яка належить до земель оборони, а тому не могла вилучати її з користування Міністерства оборони України, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог про скасування реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про реєстрацію права комунальної власності на вищевказану земельну ділянку за територіальною громадою м. Одеса в особі Одеської міської ради.

Згідно з частиною 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

На підставі викладеного, керуючись ст. 74, ст.ст. 76-79, ст. 86, ст. 123, ст. 129, ст.ст. 232-233, ст.ст. 237- 238, ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:
1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати незаконним та скасувати рішення Одеської міської ради від 26.07.2017 № 2329-VII "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 8,5000 га (кадастровий номер :51:001:0084), за адресою: м. Одеса, вул. Інглезі біля будинку номер 15а (вул. 25-ї Чапаєвської дивізії, біля будинку номер 15а), та надання її у постійне користування Комунальному підприємству "Одесаміськелектротранс".

3. Скасувати реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про реєстрацію права комунальної власності на земельну ділянку, площею 8,5000 га (кадастровий номер :51:001:0084), за адресою: м. Одеса, вул. Інглезі, 15-В за територіальною громадою м. Одеса в особі Одеської міської ради.

4. Провадження у справі в частині скасування реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про реєстрацію права постійного користування за Комунальним підприємством "Одесаміськелектротранс" на земельну ділянку, площею 8,5 га (кадастровий номер :51:001:0084), за адресою: м. Одеса, вул. Інглезі, 15-В закрити.

5. Стягнути з Одеської міської ради (Думська площа, 1, м. Одеса, 65026, ідентифікаційний код 26597691) на користь Міністерства оборони України (проспект Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168) судовий збір у розмірі 5 763 (п`ять тисяч сімсот шістдесят три) грн 00 коп.

6. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено: 25.06.2020

Суддя Н.Б.Плотницька