ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"10" червня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/2436/19

Господарський суд Одеської області у складі головуючий суддя Невінгловська Ю.М., суддя Гут С.Ф., суддя Щавинська Ю.М.

при секретарі судового засідання Горнович Л.О.

за участю представників:

від позивача: не з`явились;

від відповідача: не з`явились;

від третьої особи: не з`явились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу:

за позовом: Акціонерного товариства „Укртрансгаз (01021, м. Київ, Кловський узвіз, 9/1);

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія „Еліткомсервіс (68000, Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Карла Маркса, 2 Б);

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6)

про зобов`язання повернути майно та стягнення 169500,89 грн.

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: 19.08.2019 року до Господарського суду Одеської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства „Укртрансгаз вх. ГСОО №2493/19 до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Еліткомсервіс, в якій позивач просив суд зобов`язати відповідача повернути в натурі безпідставно набуте майно природний газ в обсязі 29,981 тис. куб. метрів та стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 169500,89 грн., що є вартістю безпідставно набутого майна природного газу в обсязі 29,981 тис. куб. метрів, а також стягнути судовий збір у розмірі 5085,03 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що відповідач, незважаючи на відсутність у нього постачальника природного газу та будь-яких підстав для його відбору з газотранспортної системи, безпідставно та без оформлення будь-яких договірних відносин з позивачем здійснив відбір природного газу у березні 2017 року в обсязі 29,981 тис. куб. метрів. При цьому позивач наполягає, що з зазначених обставин відповідач не мав підстав здійснювати відбір природного газу та повинен був самостійно припинити власне газоспоживання, як це передбачено абз. 2 п. 3 гл. 5 розд. VI Кодексу газотранспортної системи та п. 10 розд. 2 Правил постачання природного газу. Отже, зазначене, за думкою позивача, свідчить про наявність правових підстав для зобов`язання відповідача повернути безпідставно набуте майно та про стягнення вартості набутого майна у порядку ст. 1212, 1213 ЦК України.

Ухвалою суду від 27.08.2019р. за даним позовом було відкрито провадження у справі №916/2436/19 за правилами загального позовного провадження із призначенням проведення підготовчого засідання на 23.09.2019 року.

У судовому засіданні від 23.09.2019 року судом було оголошено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання, в порядку ст. 183 Господарського процесуального кодексу України на 18.10.2019 року.

У судовому засіданні від 18.10.2019 року, судом було оголошено протокольну ухвалу, в порядку ч.3 ст. 177 Господарського процесуального кодексу України, якою строк підготовчого провадження було продовжено до 25.11.2019 року та протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання, в порядку ст. 183 Господарського процесуального кодексу України, на 11.11.2019 року.

11.11.2019 року до суду від відповідача надійшло клопотання вх. ГСОО №23196/19, в якому останній просив суд, в зв`язку з його зайнятістю в іншому судовому засіданні та необхідністю ознайомлення з матеріалами даної справи, відкласти розгляд справи на іншу дату.

У судовому засіданні 11.11.2019 року, судом було задоволено зазначене вище клопотання представника відповідача та оголошено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання, в порядку ст. 183 Господарського процесуального кодексу України, на 25.11.2019 року.

Ухвалою суду від 25.11.2019 року судом, в порядку ст. 185 Господарського процесуального кодексу України, підготовче провадження у даній справі було закрито та призначено розгляд справи по суті на 26.11.2019 року. Крім того, даною ухвалою суду з метою економії процесуального часу, судом було визначено попередньо дату наступного судового засідання для розгляду справи по суті на 23.12.2019 року.

У судовому засіданні від 26.11.2019 року, судом було оголошено перерву у розгляді справи до 23.12.2019 року.

16.12.2019 року від позивача до суду надійшло клопотання вх. ГСОО № 2-6180/19, згідно якого позивач просив суд призначити справу до колегіального розгляду та залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Акціонерне товариство „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України.

23.12.2020 року до суду від відповідача надійшли пояснення вх. ГСОО №26573/19, згідно яких останній зазначає, що з 17.11.2016р. по 31.03.2017 року ТОВ „Компанія „Еліткомсервіс отримувала природний газ від ПАТ НАК „Нафтогаз України за договором №3667/16.17-ТЕ від 26.10.2016 року, тоді як з ПАТ „Укртрансгаз діяв договір на транспортування природного газу магістральних трубопроводів. Крім того відповідач зазначає, що з 01.01.2017р. по 31.03.2017р. було проведено звірку розрахунків, згідно якого борг перед позивачем складав 11250,61 грн. та заборгованість за послуги по транспортуванню природного газу за березень 2017 року була сплачена у повному обсязі 19.04.2017 року.

Ухвалою суду від 23.12.2019 року, для повного та об`єктивного розгляду справи, з метою виконання завдань господарського судочинства, які превалюють над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі, судом, в порядку ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, справу №916/2436/19 було призначено до колегіального розгляду.

Згідно з протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів справу №916/2436/19 було передано на розгляд колегії суддів: головуючий суддя Невінгловська Ю.М., суддя Гут С.Ф., суддя Щавинська Ю.М.

Ухвалою суду від 26.12.2019 року справу №916/2436/19 було прийнято до колегіального розгляду у складі: головуючий суддя Невінгловська Ю.М., судді: Гут С.Ф., Щавинська Ю.М. Разом з тим, даною ухвалою суду було вирішено здійснити розгляд справи спочатку та призначено повторне проведення підготовчого засідання на 03.02.2020 року. Крім того, даною ухвалою суду, в порядку ст. 50 Господарського процесуального кодексу України, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" було залучено до участі у справі №916/2436/19 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

03.02.2020 року до суду надійшли пояснення НАК "Нафтогаз України" (а.с.100-105), в яких третя особа зазначила про наявність укладеного між нею та відповідачем договору постачання природного газу №3667/1617-ТЕ-23 від 26.10.2016р., зауваживши, що у спірний період за вказаним договором, постачання природного газу не здійснювалось внаслідок порушення ТОВ „Компанія „Еліткомсервіс умов п. 17 Положення про покладання спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015р. №758. При цьому третя особа стверджує, що умовами укладеного договору постачання природного газу передбачено споживання газу лише в разі наявності підтвердженого обсягу газу, однак АТ "НАК "Нафтогаз України" у березні 2017 року не надавались номінації, а відповідач був повідомлений про зазначене листом. За таких обставин АТ "НАК "Нафтогаз України" наполягає що у спірний період відповідач самовільно отримав природний газ та в порушення умов укладеного договору не здійснив самостійне припинення/обмеження споживання газу у разі недостатності підтвердженого обсягу газу розподіленого споживачу. При цьому, компанія наполягає, що кожен споживач отримує природний газ лише в обсязі, передбаченому заявкою на транспортування, тоді як, за твердженням НАК "Нафтогаз України", у газотранспортній системі відсутні обсяги природного газу, що не мають власника та цільового призначення. Більш того, компанія зазначає, що для транспортування природного газу відповідним споживачам НАК „Нафтогаз України замовляє послугу транспортування лише в обсягах, передбачених відповідними договорами постачання природного газу, тому за відсутності заявки на транспортування у відповідний період в газотранспортній системі відсутній природний газ, власником якого є НАК „Нафтогаз України. Водночас, НАК „Нафтогаз України наполягає, що не замовляло послуг транспортування у березні 2017 року, тобто, в газотранспортній системі у спірний період фізично був відсутній газ НAK „Нафтогаз України, який міг би бути спожитий відповідачем.

У судовому засіданні від 03.02.2020 року судом було оголошено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання, в порядку ст. 183 Господарського процесуального кодексу України, на 17.02.2020 року.

Ухвалою суду від 17.02.2020р., в порядку ч. 3 ст. 177 Господарського процесуального кодексу України, строк підготовчого провадження було продовжено до 25.03.2020 року.

Ухвалою суду від 17.02.2020 року судом, в порядку ст. 185 Господарського процесуального кодексу України, підготовче провадження у даній справі було закрито та призначено розгляд справи по суті на 16.03.2020 року.

11.03.2020 року до суду від відповідача надійшли письмові пояснення вх. ГСОО №6331/20, в яких відповідач повідомив суду про наявність спору між ТОВ „Одесагаз-постачання та ТОВ „Компанія „Еліткомсервіс про стягнення з останнього заборгованості, у т.ч. основного боргу у розмірі 1437006,11 грн. за договором постачання природного газу №008905-ПР від 01.11.2016р., в зв`язку з чим відповідач наполягає, що поставку природного газу у березні 2017 року здійснив не позивач, а ТОВ „Одесагаз-постачання.

Також, 11.03.2020 року до суду від відповідача надійшло клопотання вх. ГСОО №6329/20, згідно якого останній просив суд, в порядку ст. 81 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у третьої особи акт звіряння за спожитий та сплачений природний газ за період з 01.01.2016 року по 01.01.2018 року.

За результатами розгляду зазначеного вище клопотання судом було відмовлено у його задоволенні про що зазначено у протоколі судового засідання від 16.03.2020 року з підстав його необґрунтованості та невідповідності вимогам ст. 81 Господарського процесуального кодексу України, оскільки заявником не доведено неможливості надати самостійно відповідний доказ, а також вжиття ним заходів щодо самостійного отримання зазначеного доказу.

У судовому засіданні від 16.03.2020 року судом було оголошено перерву у розгляді справи до 06.04.2020 року.

03.04.2020 року до суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду вх. ГСОО №8525/20, яке позивач обґрунтував тим, що постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 року "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" (із змінами внесеними Постановою КМУ від 16.03.2020 року №215), якою, з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу з 12.03.2020 по 03.04.2020 на всій території України встановлено карантин через спалах у світі коронавірусу та відповідно до листа Голови Ради суддів України від 16.03.2020 року №9рс-186/20 встановлено особливий режим роботи суддів та надано рекомендації громадянам та іншим особам в т.ч. з проханням до учасників процесу в період дії карантину утриматись від участі у судових засіданнях, а також утриматись від відвідування суду, якщо у громадян є ознаки будь-якого вірусного захворювання. Водночас, позивач посилається на постанову КМУ України від 25.03.2020 року №239, якою запроваджено режим надзвичайної ситуації на всій територій України на 30 днів, до 24 квітня 2020 року та продовжено карантин на всі території України до 24.04.2020 року.

Ухвалою суду від 06.04.2020 року, приймаючи до уваги клопотання позивача вх. ГСОО №8525/20, у зв`язку з оголошенням на державному рівні карантину та введенням на території України режиму надзвичайної ситуації, з метою запобігання поширенню коронавірусу COVID-19, для забезпечення процесуальних прав учасників справи, зокрема щодо участі у судових засіданнях, можливість здійснення яких на даний час обмежена, з урахуванням дотримання принципу розумності строків розгляду справи, в зв`язку з продовженням строку розгляду справи по суті на строк дії карантину було оголошено перерву у розгляді справи до 27.04.2020 року.

06.04.2020 року до суду від відповідача надійшли письмові пояснення вх ГСОО №8672/20, в яких відповідач, зокрема, повідомив, що ТОВ „Компанія „Еліткомсервіс не могла знати, що на березень 2017 року не має номінацій.

23.04.2020 року до суду від АТ „Укртрансгаз надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке позивач обґрунтував наявністю обставин встановлення карантину та запровадження режиму надзвичайної ситуації на всій територій України до 11.05.2020 року, наслідком чого є неможливість прибуття представника у судове засідання.

24.04.2020 року до суду від НАК „Нафтогаз України надійшло клопотання вх. ГСОО №10076/20, згідно якого останній просив суд здійснити розгляд справи за відсутності його представника.

У судовому засіданні 27.04.2020 року, приймаючи до уваги клопотання позивача про відкладення розгляду справи, у зв`язку з оголошенням на державному рівні карантину, з метою запобігання поширенню коронавірусу COVID-19 та недопущення створення загрози життю та здоров`ю працівників апарату Господарського суду Одеської області, суддів, учасників судових справ та відвідувачів суду, водночас, для забезпечення процесуальних прав учасників справи, зокрема щодо участі у судових засіданнях, можливість здійснення яких на даний час обмежена, судом, з урахуванням дотримання принципу розумності строків розгляду справи, було оголошено перерву у розгляді справи до 18.05.2020 року.

18.05.2020 року від позивача до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи №916/2436/19 по суті, яке позивач обґрунтував встановленням з 12.03.2020 по 22.05.2020 року на всій території України карантину через спалах у світі коронавірусу.

Водночас, 18.05.2020 року від НАК "Нафтогаз України" надійшло клопотання вх. ГСОО №12272/20, відповідно до якого останній просив суд розглядати справу за відсутності його представника.

У судовому засіданні 18.05.2020 року судом, враховуючи до уваги клопотання позивача про відкладення розгляду справи, а також у зв`язку з оголошенням на державному рівні карантину та введенням на території України режиму надзвичайної ситуації, з метою запобігання поширенню коронавірусу COVID-19, судом, з урахуванням дотримання принципу розумності строків розгляду справи, в зв`язку з продовженням строку розгляду справи по суті на строк дії карантину було прийнято рішення про оголошення перерви у судовому засіданні з розгляду справи №916/2436/19 по суті до 10.06.2020 року.

У судове засідання призначене на 10.06.2020 року представники учасників справи не з`явились, між тим про розгляд справи були повідомленні належним чином, шляхом надіслання ухвал суду.

Разом з тим, 10.06.2020 року до суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи по суті вх. ГСОО №14815/20, яке обґрунтоване неможливістю за незалежних від АТ „Укртрансгаз причин, а саме введення на території України карантину, бути присутнім у судовому засіданні 10.06.2020 року. При цьому, позивач зазначаючи про необхідність присутності його представника у судовому засіданні та надання суду письмових пояснень з посиланням на актуальну судову практику Верховного Суду щодо застосування норм матеріального права у спірних правовідносинах, просив суд в порядку ст. 42, п. 4 розділу Х Прикінцеві положення Господарського процесуального кодексу України, відкласти розгляд справи на іншу дату.

За результатами розгляду клопотання позивача про відкладення розгляду справи вх. ГСОО 14815/20 від 10.06.2020 року судом було відмовленого у його задоволенні з огляду на таке:

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020р. №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами, внесеними згідно з постановами Кабінету Міністрів України від 22.04.2020 р. № 291, від 04.05.2020 р. № 343) з метою запобігання поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), установлено з 12 березня 2020р. до 22 травня 2020 р. на всій території України карантин.

В подальшому постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020р. №292 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів" з 22.05.2020р. до 22.06.2020р. на усій території України установлено карантин, з продовженням на всій території України дії карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

Водночас, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-2019) від 30.03.2020р., який набрав чинності 02.04.2020р., внесено зміни, зокрема, до Господарського процесуального кодексу України щодо продовження процесуальних строків згідно прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Дійсно визначені вказаною постановою обмежувальні заходи певною мірою перешкоджають учасникам справи здійснювати користування своїми процесуальними правами, зокрема, щодо участі у судовому засіданні.

Поряд з цим, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема, керує ходом судового процесу, роз`яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (п. 1, 3, 4 ч. 5 ст. 13 ГПК України).

За приписами статті 129 Конституції України, статті 2 Господарського процесуального кодексу України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника.

При цьому господарський суд зазначає, що вирішення питання про відкладення розгляду справи відноситься до компетенції суду, та умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, третіх осіб, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ч.2 ст. 2 ГПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Як встановлено судом з матеріалів справи, розгляд справи по суті відкладався декілька разів, зокрема, за клопотаннями представників позивача з огляду на встановлення карантину, а тому позивач у разі необхідності мав достатньо часу для реалізації свого процесуального права на подання пояснень по суті спору, у тому числі шляхом їх надіслання засобами поштового зв`язку чи електронної пошти.

Водночас, суд зазначає, що ухвалами господарського суду від 06.04.2020 року, 27.04.2020 року та 19.05.2020 року судом було рекомендовано учасникам справи на період карантинних заходів, введених Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020р. "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" ( із змінами) всі необхідні документи надавати суду в електронному вигляді на електронну адресу суду, через особистий кабінет в системі "Електронний суд", поштою, факсом або дистанційними засобами зв`язку. При цьому, зазначеними ухвалами суду явка учасників справи в судове засідання для розгляду справи по суті обов`язковою не визнавалась.

Більш того, до відома позивача ухвалою суду від 19.05.2020 року було доведено про наявність у суду технічної можливості забезпечення учасникам справи права брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду відповідно до ст.197 Господарського процесуального кодексу України та Порядку роботи з технічними засобами відеоконференцзв`язку під час судового засідання в адміністративному, цивільному та господарському процесах за участі сторін поза межами приміщення суду, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 23.04.2020 №196, між тим, позивач відповідним правом не скористався та не звернувся до суду з таким клопотанням.

Враховуючи викладене вище, а також те, що на час проведення судового засідання 10.06.2020 року, на державному рівні вже було вжито заходів щодо послаблення карантину, у тому числі шляхом відновлення сполучення Одеса-Київ, суд зазначає, що позивач, у разі необхідності, мав можливість бути присутнім у даному судовому засіданні, як безпосередньо так і прийняти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, а тому твердження позивача щодо неможливості бути присутнім у судовому засіданні 10.06.2020 року є необґрунтованим, в зв`язку з чим у суду відсутні підстави для його задоволення.

Приймаючи до уваги вищезазначене, а також порядок подання сторонами доказів встановлений ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, за відсутності повідомлення учасників справи про необхідність подання додаткових доказів, в зв`язку з чим, суд дійшов висновку про подання сторонами всіх доказів необхідних для розгляду справи по суті.

Враховуючи наведене, з метою забезпечення своєчасного судового захисту, дотримуючись завдань судочинства щодо своєчасного розгляду справи, у межах розумного строку, суд приймає рішення у даній справі за наявними в ній матеріалами та за відсутності представників учасників справи.

В судовому засіданні 10.06.2020 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено 18.06.2020 року.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши належність, допустимість доказів, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, повно, всебічно і об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов таких висновків:

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України „Про судоустрій і статус суддів є, зокрема, забезпечення гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів кожного.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003р.).

В Україні основоположним принципом судочинства згідно Конституції України та Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є принцип верховенства права.

Як вказано у Рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року №15-рп/2004 верховенство права - це панування права в суспільстві. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

При цьому, суд зазначає, що під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, тоді як підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Як вище встановлено судом, предметом спору є повернення безпідставно набутого майна в натурі - природного газу в обсязі 29,981 тис.куб.м. на підставі ст. 1212, ч. 1 ст. 1213 Цивільного кодексу України та відшкодування вартості такого майна у сумі 169500,89 грн. на підставі ч. 2 ст. 1213 Цивільного кодексу України.

За змістом статей 4, 5 Господарського процесуального кодексу України, ст. 15 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України правомірність і обґрунтованість задоволення позовних вимог вимагає наявності та доведеності наступної сукупності елементів: наявність у позивача захищуваного суб`єктивного права/охоронюваного законом інтересу, порушення (невизнання або оспорювання) такого права/інтересу з боку визначеного відповідача та належність (адекватність характеру порушення та відповідність вимогам діючого законодавства) застосованого способу судового захисту. Відсутність або недоведеність будь-якого із вказаних елементів, що становлять предмет доказування для позивача, унеможливлює задоволення позову судом.

Так, сутність вказаного спору полягає у примусовому поверненні на підставі статей 1212, 1213 Цивільного кодексу України відповідачем безпідставно набутого майна - природного газу в обсязі 29,981 тис.куб.м., а також стягненні 169500,89 грн., що є вартістю такого безпідставно набутого майна.

Оскільки, при зверненні до суду з позовними вимогами, позивачем правовими підставами позову визначено положення ст.1212-1213 Цивільного кодексу України, тобто зазначено про безпідставне набуття відповідачем природного газу, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до ст. 1213 Цивільного кодексу України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Так, суд зазначає, що кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України, що відповідає висновку, сформульованому Верховним Судом України у постанові від 02.10.2013р. у справі № 6-88цс13.

За змістом приписів глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Наведене дозволяє дійти висновку, що обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Верховним Судом у постанові від 17.04.2019р. по справі №757/16163/17 наголошено, що ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошові кошти; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Узагальнюючи викладене, можна дійти висновку про те, що кондикція - позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

Отже, виходячи з наведеного, для з`ясування чи набула особа відповідного зобов`язання, визначеного ст. 1212 Цивільного кодексу України, необхідно встановити наступні обставини, які у сукупності є підставою для виникнення такого зобов`язання: факт набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього підстав.

Водночас, встановлення сукупності зазначених умов є предметом доказування для позивача та, відповідно, оцінки для суду.

З огляду на викладене вище, оскільки відповідачем не спростовано сам факт споживання газу у спірний період, а позивач наполягає на такому споживанні, суд першочергово повинен встановити наявність або відсутність підстав для такого споживання, у зв`язку з чим вказує таке.

Правове регулювання взаємовідносин суб`єктів ринку природного газу, а також визначення правових, технічних, організаційних та економічних засад функціонування газорозподільних систем здійснюється Кодексом газотранспортної системи, Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2496, а також положеннями Закону України Про ринок природного газу, Цивільного та Господарського кодексів України.

Відповідно до п. п. 17, 18, 27, 37 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про ринок природного газу від 09.04.2015 року N 329-VIII (з наступними змінами і доповненнями, в редакції чинній на дату виникнення спірних правовідносин), оператор газорозподільної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників); оператор газосховища - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із зберігання (закачування, відбору) природного газу з використанням одного або декількох газосховищ на користь третіх осіб (замовників); постачальник природного газу (далі - постачальник) - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із постачання природного газу; споживач - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини;

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про ринок природного газу" ринок природного газу функціонує на засадах вільної добросовісної конкуренції, крім діяльності суб`єктів природних монополій, та, зокрема, за принципом забезпечення високого рівня захисту прав та інтересів споживачів природного газу, у тому числі забезпечення першочергового інтересу безпеки постачання природного газу, зокрема шляхом диверсифікації джерел надходження природного газу.

Положеннями ч.1 ст. 11 Закону України "Про ринок природного газу" врегульовано, що з метою забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу на суб`єктів ринку природного газу у виключних випадках та на визначений строк можуть покладатися спеціальні обов`язки в обсязі та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України після консультацій із Секретаріатом Енергетичного Співтовариства. Такі обов`язки мають бути чітко визначеними, прозорими, недискримінаційними та заздалегідь не передбачати неможливість їх виконання. Такі обов`язки не повинні обмежувати постачальників, створених відповідно до законодавства інших держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у праві на здійснення постачання природного газу споживачам України. Такі обов`язки не можуть покладатися на споживачів.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 12 Закону України „Про ринок природного газу постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України „Про ринок природного газу споживач зобов`язаний, зокрема: 1) укласти договір про постачання природного газу; 2) забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів; 3) не допускати несанкціонованого відбору природного газу; 4) забезпечувати безперешкодний доступ уповноважених представників оператора газотранспортної системи, оператора газорозподільної системи до вузлів обліку природного газу та з метою встановлення вузлів обліку газу; 5) припиняти (обмежувати) споживання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договорів.

Відповідно до п. 1 розділу II Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2496 (в редакції чинній на дату виникнення спірних правовідносин), підставою для постачання природного газу споживачу є: наявність у споживача, об`єкт якого підключений до газорозподільної системи, договору розподілу природного газу, укладеного в установленому порядку між споживачем та Оператором ГРМ, та присвоєння споживачу Оператором ГРМ персонального EIC-коду як суб`єкту ринку природного газу; наявність у споживача, об`єкт якого підключений до газотранспортної системи, договору транспортування природного газу, укладеного в установленому порядку між споживачем та Оператором ГТС, та присвоєння споживачу Оператором ГТС персонального EIC-коду як суб`єкту ринку природного газу; наявність у споживача укладеного з постачальником договору постачання природного газу та дотримання його умов; наявність підтвердженого обсягу природного газу на відповідний розрахунковий період для потреб споживача; відсутність простроченої заборгованості споживача за поставлений природний газ перед діючим постачальником (за його наявності), що має підтверджуватися письмовою довідкою діючого постачальника або складеним з ним актом звірки взаєморозрахунків.

Згідно з абзацом 1-3 п. 9 розділу II Правил постачання природного газу, постачальник забезпечує споживача необхідним підтвердженим обсягом природного газу на визначений договором період. За розрахункову одиницю поставленого природного газу приймається метр кубічний природного газу, приведений до стандартних умов і виражений в енергетичних одиницях. Підтверджені обсяги природного газу визначаються за правилами, встановленими Кодексом газотранспортної системи, та доводяться споживачу на умовах укладеного між постачальником та споживачем договору постачання природного газу.

Відповідно до абзацу 2 п. 10 розділу II Правил постачання природного газу споживач самостійно контролює власне газоспоживання та для недопущення перевищення підтвердженого обсягу природного газу в розрахунковому періоді має самостійно і завчасно обмежити (припинити) власне газоспоживання. В іншому разі до споживача можуть бути застосовані відповідні заходи з боку постачальника, передбачені цим розділом та розділом VI цих Правил, у тому числі примусове обмеження (припинення) газопостачання.

Як встановлено судом, 26.10.2016 року між ПАТ "НАК "Нафтогаз України", як постачальником, та ТОВ „Компанія „Еліткомсервіс, як споживачем було укладено договір постачання природного газу № 3667/1617-ТЕ-23 (надалі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язався поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язався оплатити його на умовах цього договору (а.с. 106-114).

У відповідності до п. 2.1 договору, постачальник передає споживачу з 01.10.2016 року по 31.03.2017 року (включно) природний газ обсягом до 180 тис. куб. метрів, зокрема , у березні 2017 року 35 тис. куб. метрів.

Умовами п. 3.2 договору сторони погодили, що споживач подає постачальнику до 15 числа місяця, що передує місяцю постачання природного газу, належним чином оформлену заявку на планові обсяги використання природного газу на наступний місяць, підписану уповноваженою особою. У разі ненадання або несвоєчасного надання заявки споживачем постачальник може користуватися плановими обсягами, зазначеними в пункті 2.1 цього договору, на відповідний місяць. Обсяги постачання підтверджується постачальником шляхом надання оператору газотранспортної системи номінації на відповідний місяць постачання (розрахунковий період) в установленому законодавством порядку. Постачальник протягом трьох днів з моменту підтвердження оператором газотранспортної системи номінації повідомляє споживачу про розмір поданої номінації шляхом надсилання відповідного повідомлення на електронну адресу, зазначену споживачем у розділі 13 цього договору.

Відповідно до пункту 3.4 договору, приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

Водночас, як встановлено судом, фактично спір виник в результаті того, що НАК "Нафтогаз" не було підписано акти приймання-передачі газу у спірний період, внаслідок заборгованості відповідача за попередній період, з огляду на що постачальником природного газу не було виділено номінації.

Між тим, НАК „Нафтогаз України не надано до матеріалів справи належних доказів, як то передбачено умовами укладеного договору постачання природного газу № 3667/1617-ТЕ-23, які б підтверджували належне повідомлення відповідача про непідтвердження номінацій на березень 2017 року, а також не надано доказів наявності самих заявок на номінації, що свідчить про те, що постачальник (НАК „Нафтогаз України), за умовами п. 3.2 вказаного договору користувався плановими обсягами, зазначеними в пункті 2.1 цього договору.

Поряд з цим суд вважає за необхідне наголосити, що наявність для НАК „Нафтогаз України" імперативу (обов`язку) щодо постачання природного газу певним особам, встановлена підпунктом 1 пункту 3 Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015р. №758, розпорядженням Кабінету Міністрів України Деякі питання опалювального сезону 2016/17 року від 05.10.2016 р. № 742-р.

Судом враховується роз`яснення регулятора Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП), надане у листі від 18.07.2018 р.№ 6367/16.3.2/7-18, згідно із яким, у разі якщо рішенням Кабінету Міністрів України суб`єктів ринку природного газу зобов`язано здійснювати постачання для певних споживачів природного газу, то алокація фактичних обсягів по таким споживачам здійснюється саме на таких суб`єктів, крім несанкціонованого відбору (виключно у частині самовільного під`єднання та/або з навмисно пошкодженими приладами обліку, шляхом самовільного відновлення споживання природного газу) або у випадку підтвердження номінації по такому споживачу іншому постачальнику. При цьому обсяги споживання природного газу враховуються оператором газотранспортної системи при розрахунку небалансу цих суб`єктів природного газу. Отже, якщо за підсумками місяця по об`єкту виробника теплової енергії зафіксований певний обсяг споживання газу, такий обсяг незалежно від наявності чи відсутності номінації для забезпечення потреб виробників теплової енергії повинен відноситися на постачальника із спеціальними обов`язками, тобто на ПАТ "НАК "Нафтогаз України".

Враховуючи наведене, а також умови договору постачання природного газу, з урахуванням встановлення судом факту спожиття відповідачем у спірний період природного газу в обумовленому договором обсязі, суд зазначає, що подання чи неподання номінацій НАК "Нафтогаз" не свідчить про безпідставне споживання відповідного газу у погодженому обсязі.

З огляду на викладене, господарський суд дійшов висновку, що ТОВ „Компанія „Еліткомсервіс у спірний період природний газ було спожито із дотримання вимог чинного законодавства, зокрема, на підставі укладеного із НАК „Нафтогаз України договору постачання природного газу, що в повній мірі спростовує твердження позивача про відсутність у відповідача постачальника та будь-яких підстав для відбору природного газу у спірний період.

Поряд з цим суд зауважує, що статтею 20 Закону України „Про ринок природного газу встановлено, що оператор газотранспортної системи на виключних засадах відповідає за надійну та безпечну експлуатацію, підтримання в належному стані та розвиток, включаючи нове будівництво та реконструкцію, газотранспортної системи з метою задоволення очікуваного попиту суб`єктів ринку природного газу на послуги транспортування природного газу, враховуючи поступовий розвиток ринку природного газу. Суб`єкт господарювання, який отримав ліцензію на провадження діяльності з транспортування природного газу, є оператором газотранспортної системи.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 22 Закону України "Про ринок природного газу" з метою виконання функцій, передбачених частиною першою статті 20 цього Закону, оператор газотранспортної системи зобов`язаний здійснювати балансування та функції оперативно-диспетчерського управління газотранспортною системою в економний, прозорий та недискримінаційний спосіб.

АТ "Укртрансгаз" у поданій до господарського суду позовній заяві зазначає, що останнє виступає оператором газотранспортної системи, що не заперечувалось учасниками судового процесу, а, отже, в силу приписів ст. 75 Господарського процесуального кодексу України не потребує доказуванню, оскільки у суду немає сумніву щодо достовірності вказаної обставини.

Згідно з п. 1 глави 1 розділу X Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2493 (в редакції чинній на дату виникнення спірних правовідносин) оператор газотранспортної системи має право припинити транспортування природного газу в точці входу до газотранспортної системи або точці виходу з газотранспортної системи у випадках, зокрема, несанкціонованого відбору природного газу.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 59 Закону України "Про ринок природного газу" суб`єкти ринку природного газу, які порушили законодавство, що регулює функціонування ринку природного газу, несуть відповідальність згідно із законом. Правопорушеннями на ринку природного газу зокрема є: несанкціонований відбір природного газу; використання природного газу споживачами в обсягах, що перевищують підтверджені в установленому порядку постачальниками.

Положеннями 5 глави 1 розділу I Кодексу газотранспортної системи, визначено, що місячна номінація - заявка замовника послуг транспортування, надана оператору газотранспортної системи стосовно обсягів природного газу, які будуть подані замовником послуг транспортування протягом місяця в розрізі кожної доби до газотранспортної системи в точках входу та відібрані з газотранспортної системи в точках виходу, у тому числі у розрізі контрагентів (споживачів) замовника та їх точок комерційного обліку (за необхідності).

Згідно з п. 13 розділу II Правил постачання природного газу, постачальник має право ініціювати/вживати заходів з припинення або обмеження в установленому порядку постачання природного газу споживачу, зокрема, в разі: проведення споживачем неповних або несвоєчасних розрахунків за договором; відмови від підписання акта приймання-передачі без відповідного письмового обґрунтування.

Відповідно до п. 14 розділу II Правил постачання природного газу, за необхідності здійснення заходів з обмеження або припинення газопостачання споживачу постачальник надсилає споживачу не менше ніж за три доби (для підприємств металургійної та хімічної промисловості - не менше ніж за 5 діб) до дати такого припинення повідомлення (з позначкою про вручення) про необхідність самостійно обмежити чи припинити газоспоживання з певного періоду (день, година тощо) та у визначений зі споживачем час має право опломбувати запірні пристрої споживача, за допомогою яких споживач самостійно обмежив чи припинив подачу газу на власні об`єкти. Повідомлення має бути складено відповідно до форми повідомлення, встановленої наказом Міністерства палива та енергетики України від 03 липня 2009 року N 338, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28 липня 2009 року за N 703/16719, та містити підставу припинення, дату та час, коли споживачу необхідно самостійно обмежити чи припинити споживання природного газу.

Водночас суд зауважує про відсутність в матеріалах справи доказів надіслання відповідачу постачальником чи оператором газотранспортної системи повідомлення про необхідність припинити газоспоживання за спірний період.

Відсутність в матеріалах справи вказаних доказів, як доказів на підтвердження вжиття постачальником або оператором ГРМ/ГТС на замовлення постачальника заходів щодо обмеження або припинення газопостачання споживача, свідчить про недоведеність споживання відповідачем природного газу у спірний період з порушенням вимог чинного законодавства, без достатньої правової підстави.

Господарський суд відхиляє доводи НАК „Нафтогаз України щодо наявності у відповідача заборгованості за спожитий природний газ, відсутність якої є обов`язковою умовою для постачання природного газу в порядку п. 17 постанови Кабінетом Міністрів України від 01.10.2015р. №758 „Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період), оскільки у будь-якому випадку відсутність заборгованості не є єдиною умовою для постачання природного газу.

За таких обставин, враховуючи наявність договірних правовідносин між відповідачем та НАК "Нафтогаз України", що виникли в силу договору постачання природного газу № 3667/1617-ТЕ-23, за умовами яких сторонами було погоджено обсяги поставки природного газу у спірний період, приймаючи до уваги встановлення судом факту невжиття заходів щодо обмеження або припинення газопостачання споживача, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем факту неправомірного споживання ТОВ „Компанія „Еліткомсервіс природного газу у спірний період, з огляду на що заявлені АТ „Укртрансгаз позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними.

При цьому, враховуючи, що позивачем заявлено одночасно дві вимоги щодо повернення безпідставно набутого майна та стягнення його вартості, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 1213 Цивільного кодексу України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Господарський суд зауважує, що положеннями цивільного законодавства не надано права особі, яка вважає себе власником майна, одночасно вимагати повернення майна та відшкодування його вартості, з огляду на неправомірне застосування подвійної відповідальності за одне порушення.

Враховуючи вимоги Закону України „Про ринок природного газу суд зазначає, що діяльність щодо зберігання природного газу здійснюється спеціальним суб`єктом ринку природного газу - оператором газосховища, який отримує ліцензію на здійснення вказаного виду господарської діяльності. Проте, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження наявності у відповідача ліцензії на здійснення такого виду діяльності як зберігання природного газу, тобто відповідач не виступає оператором газосховищ. За таких обставин, господарський суд дійшов висновку про відсутність взагалі будь-яких підстав для задоволення позовних вимог АТ „Укртрансгаз про зобов`язання відповідача, який, в даному випадку, виступає споживачем природного газу, повернути безпідставно набуте майно.

В силу вимог ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Разом з тим, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог АТ „Укртрансгаз у повному обсязі.

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 5085,03 грн. покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

2.Судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в порядку ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 22 червня 2020 р.

Головуючий суддя Ю.М. Невінгловська

Суддя С.Ф. Гут

Суддя Ю.М. Щавинська