ГОСПОДАРСЬКИЙ С У Д
Кіровоградської області
У Х В А Л А

26 червня 2020 рокуСправа № 912/2130/19

Господарський суд Кіровоградської області в складі судді Бестаченко О.Л., за участю секретаря судового засідання Буніна О.В., розглянувши у судовому засіданні матеріали скарги Фермерського господарство "Зобенка Леоніда Васильовича" від б/д № б/н (вх. № 1890/20 від 09.06.2020) на дії (бездіяльність) приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Шмалька Олександра Олександровича у справі № 912/2130/19

за позовом: Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д,

до відповідачів: Фермерського господарство "Зобенка Леоніда Васильовича", 27654, Кіровоградська область, Кропивницький р-н, с. Федорівка, вул. Горького, буд. 16,

та до: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

про стягнення 999 950,11 грн,

представники:

від стягувача - участі не брали;

від боржника 1 (скаржника) - Глазков А.С., ордер від 18.06.2020 КР № 105969;

від боржника 2 - участі не брали;

від приватного виконавця - участі не брали;

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", яка містить вимоги до Фермерського господарства "Зобенка Леоніда Васильовича" та до ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості за договором від 14.02.2018 № б/н, в розмірі 999 950,11 грн, з яких: 999 950,11 грн - заборгованість за кредитом, з покладенням на відповідачів витрат по сплаті судового збору.

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 08.11.2019 № 912/2130/19 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто солідарно з Фермерського господарство "Зобенка Леоніда Васильовича" та ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за договором № б/н від 14.02.2018 в розмірі 999 950,11 грн.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.01.2020 № 912/2130/19 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 08.11.2019 у справі № 912/2130/19 повернуто заявникові.

03.02.2020 на виконання вищезазначеного рішення та ухвали було видано відповідні накази.

Ухвалою Верховного Суду від 06.04.2020 у справі № 912/2130/19 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 20.01.2020 року у справі № 912/2130/19, матеріали касаційної скарги повернуто скаржникові.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.05.2020 поновлено апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 08.11.2019р. у справі № 912/2130/19.

Постановою від 11.06.2020 Центральний апеляційний господарський суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, рішення Господарського суду Кіровоградської області від 08.11.2019 - без змін.

23.06.2020 матеріали справи № 912/2130/19 надійшли до Господарського суду Кіровоградської області.

Однак, 09.06.2020 на адресу господарського суду надійшла скарга Фермерського господарство "Зобенка Леоніда Васильовича" від б/д № б/н (вх. № 1890/20 від 09.06.2020) на дії (бездіяльність) приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Шмалька Олександра Олександровича у справі № 912/2130/19, яка містить вимоги наступного змісту:

- поновити Фермерському господарству "Зобенка Леоніда Васильовича" строк для подання даної скарги на дії (бездіяльність) приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Шмалька Олександра Олександровича;

- визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Шмалька Олександра Олександровича щодо арешту прав оренди (користування) всіх без виключення земельних ділянок сільськогосподарського призначення, орендарем яких є Фермерське господарство "Зобенка Леоніда Васильовича", ;

- зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Шмалька Олександра Олександровича виключити (вилучити) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна в тому числі і зі спеціального розділу та з будь-яких інших реєстрів відомості, записи про арешт права оренди (користування) та арешт нерухомого майна щодо всіх без виключення земельних ділянок сільськогосподарського призначення, орендарем яких є Фермерське господарство "Зобенка Леоніда Васильовича", .

В обґрунтування поданої скарги Фермерське господарство "Зобенка Леоніда Васильовича" зазначає, що оскільки право оренди земельної ділянки, що перебуває у приватній власності, не може відчужуватися орендарем, так, як таке право належить лише власнику земельної ділянки, то відповідно дане право не може бути відчужене в процесі виконавчого провадження, де боржником є орендар, тому накладання арешту на право орендаря на оренду земельної ділянки в такому випадку є безпідставним та необґрунтованим. Таким чином, дії приватного виконавця щодо накладення арешту на право оренди земельних ділянок не направлені на реальне виконання рішення, оскільки право оренди земельної ділянки може бути реалізоване виключно власником такої земельної ділянки (стаття 93 Земельного кодексу України).

Статтею 339 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до статті 341 Господарського процесуального кодексу України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Ухвалою від 11.06.2020 поновлено Фермерському господарству "Зобенка Леоніда Васильовича" строк для звернення зі скаргою на дії (бездіяльність) приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Шмалька Олександра Олександровича у справі № 912/2130/19; прийнято скаргу Фермерського господарства "Зобенка Леоніда Васильовича" від б/д № б/н (вх. № 1890/20 від 09.06.2020) на дії (бездіяльність) приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Шмалька Олександра Олександровича у справі № 912/2130/19 до розгляду та призначено скаргу до розгляду в засіданні на 18.06.2020 о 11:00 год.

17.06.2020 до суду від представника Акціонерного товариства КБ "ПриватБанк" надійшла заява від 17.06.2020 № 1 про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю додаткового часу для надання АТ КБ "ПриватБанк" письмових обґрунтованих заперечень з приводу поданої скарги з нормативним мотивування та документальним підтвердженням обставин.

18.06.2020 до суду надійшла заява від приватного виконавця Шмалька Олександра Олександровича б/д № б/н про відкладення розгляду справи, в якій вказано, що у зв`язку з невідкладністю проведення виконавчих дій, а саме для конфіскації транспортного засобу та винесення постанови про опис та арешт майна боржника, приватний виконавець вимушений направитись до м. Кривого Рогу. Приватний виконавець просить визнати причини неявки поважними, відкласти розгляд справи, про дату та час наступного судового засідання повідомити електронним листом на зазначену в заяві адресу для листування, або ж на мобільний телефон.

18.06.2020 господарський суд протокольною ухвалою відклав судове засідання до 26.06.2020.

26.06.2020 господарський суд відкрив судове засідання з розгляду скарги.

У судове засідання прибув представник Фермерського господарства "Зобенка Леоніда Васильовича", який підтримав вимоги скарги. Представники стягувача, боржника 2 та приватний виконавець Шмалько О.О. в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду скарги шляхом направлення ухвали на офіційні електронні адреси.

Натомість, 23.06.2020 від представника Акціонерного товариства КБ "ПриватБанк" надійшла заява від 23.06.2020 № 1 про проведення судового засідання без участі представника Банку.

Крім того, 23.06.2020 до суду надійшли заперечення на скаргу Акціонерного товариства КБ "ПриватБанк" від 23.06.2020 № 1, в яких стягувач вказує, що статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» та ЗК України надано право приватному виконавцю звертати стягнення безпосередньо на права на земельні ділянки, зокрема і на право оренди земельної ділянки, належні боржнику, а відтак виконавець наділений повноваженнями накладати арешт на такі права у ході виконавчого провадження. Таким чином, відсутні порушення прав ФГ Зобенка Леоніда Васильовича при винесенні постанови приватним виконавцем Шмалько О.О. про арешт прав оренди земельних ділянок.

Приватний виконавець Шмалько О.О. правом, наданим ухвалою від 11.06.2020 щодо подання до суду письмових обґрунтованих пояснень чи заперечень з приводу поданої скарги з нормативним мотивування та документальним підтвердженням обставин; копій матеріалів виконавчого провадження; доказів направлення пояснень учасникам справи, не скористався. Про дату та час судового засідання приватний виконавець повідомлений шляхом, яким він просив у заяві про відкладення розгляду справи (а.с. 90 т. 2).

Статтею 342 Господарського процесуального кодексу України визначено, що скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає за можливе розглянути скаргу у судовому засіданні 26.06.2020 за наявними матеріалами справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника скаржника, суд встановив наступне.

Згідно ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців (ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження").

Стаття 5 Закону України "Про виконавче провадження" визначає, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих документів, до яких, зокрема, відносяться і накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Стаття 18 Закону України "Про виконавче провадження" визначає, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом тощо.

Частина 1 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Так, рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 08.11.2019 № 912/2130/19 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто солідарно з Фермерського господарства "Зобенка Леоніда Васильовича" та ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за договором № б/н від 14.02.2018 в розмірі 999 950,11 грн.

03.02.2020 на виконання вищезазначеного рішення та ухвали Центрального апеляційного господарського суду від 20.01.2020 було видано відповідні накази.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, постановою приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Шмалька Олександра Олександровича від 04.02.2020 відкрито виконавче провадження № 61146911 з примусового виконання наказу Господарського суду Кіровоградської області № 912/2130/19 від 03.02.2020.

04.02.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Кіровоградської області Шмальком Олександром Олександровичем винесено постанову про арешт майна боржника ВП №61146911, якою накладено арешт на все майно, що належить ФГ "Зобенка Леоніда Васильовича" у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів в розмірі 1 100 445,12 грн.

Відповідно до статті 10 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до пункту 6 частини 3 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (стаття 48 Закону України "Про виконавче провадження").

Статтею 56 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення та накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника обов"язково зазначаються: 1) якщо опису підлягає земельна ділянка - її розмір, цільове призначення, наявність комунікацій тощо; 2) якщо опису підлягає будівля, споруда, приміщення, квартира - загальна площа, кількість кімнат (приміщень), їх площа та призначення, матеріали стін, кількість поверхів, поверх або поверхи, на яких розташоване приміщення (квартира), інформація про підсобні приміщення та споруди; 3) якщо опису підлягає транспортний засіб - марка, модель, рік випуску, об"єм двигуна, вид пального, пробіг, комплектація, потребу у ремонті, колір тощо.

Втім відповідно до абзацу сьомого пункту 2 статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" право оренди (суборенди) земельної ділянки відноситься до речових прав на нерухоме майно, похідних від права власності. Аналіз наведених вище положень зазначених законів не дає підстав стверджувати, що майно боржника і речові права на це майно - це один об"єкт. Адже наведені вище положення статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" наділяють виконавця правом накладати арешт на земельну ділянку як нерухоме майно, але не свідчать такою ж мірою про поширення цієї норми на арешт права оренди як речового права.

Так само не вбачається однозначно й право виконавця накладати арешт на майнові (речові) права (тобто на право оренди) і з приписів статті 56 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки вона регулює питання арешту і вилучення тільки майна (коштів) боржника і не містить застереження, яке б дозволило поширити цю норму на майнові (речові) права, як це зроблено, наприклад, у пункті 1 частини першої статті 10 Закону України "Про виконавче провадження", де законодавець прирівнює майно і майнові права, на що вказує словосполучення "майно (майнові права) боржника".

Водночас у чинному законодавстві встановлені також спеціальні норми, які передбачають звернення стягнення на певні майнові права та їх арешт. Так, за частиною десятою статті 56 Закону України "Про виконавче провадження" у порядку, встановленому цією статтею, виконавець, у провадженні якого знаходиться виконавче провадження, за заявою стягувача чи з власної ініціативи може накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належить особі, яка має заборгованість перед боржником, яка підтверджена судовим рішенням, що набрало законної сили.

Такий арешт знімається, якщо протягом п"яти днів з дня його накладення стягувач не звернувся до суду про звернення стягнення на грошові кошти такої особи в порядку, встановленому процесуальним законом.

Відповідно стаття 336 Господарського процесуального кодексу України регламентує спеціальні умови та порядок звернення стягнення на грошові кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником і такі умови та порядок відрізняються від загального порядку звернення стягнення на майно, передбаченого Законом України "Про виконавче провадження".

Тож визначаючи наявність чи відсутність у приватного виконавця права накладати арешт на майнові (речові) права боржника, відповідні норми Закону України "Про виконавче провадження" слід застосовувати у їх системному зв"язку зі спеціальним законодавством, яке регулює зміст відповідного права, а також порядок його виникнення, зміни та припинення.

Визначення майнового права наведено в статті 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та оціночну діяльність в Україні", згідно з якою майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги.

З урахуванням наведеного слід дійти висновку, що для виконання рішення суду арешту підлягають лише ті майнові права, що належать боржнику, які можливо реалізувати (продати, передати) за визначеною відповідно до законодавства ціною, а кошти направити на погашення заборгованості.

За змістом статей 177, 178 Цивільного кодексу України майнові права є об"єктами цивільних прав, можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід"ємними від фізичної чи юридичної особи.

Спеціальні норми, що регулюють відносини з обігу земельних ділянок, містяться у Земельному кодексі України, за статтею 2 якого об"єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Відповідно до частини 1 статті 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Аналогічне визначення містить і стаття 1 Закону України "Про оренду землі".

З огляду на перелічені вище положення законодавства, а також приписи абзацу сьомого пункту 2 статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та статті 317 Цивільного кодексу України, право оренди є речовим правом на нерухоме майно, похідним від права власності та притаманним саме власнику такого майна.

Тому частиною 5 статті 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки визнано оборотоздатним об`єктом для власника такої ділянки, що слідує з положення цієї частини про те, що "право оренди земельної ділянки може відчужуватися, у тому числі продаватися на земельних торгах, а також передаватися у заставу, спадщину, вноситися до статутного капіталу власником земельної ділянки - на строк до 50 років, крім випадків, визначених законом".

Також за абзацом третім частини другої статті 135 Земельного кодексу України "продаж земельних ділянок, що перебувають у приватній власності, або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзісу) може здійснюватися на земельних торгах виключно з ініціативи власників земельної ділянки. У такому разі земельні торги регулюються положеннями цього Кодексу, якщо інше не передбачено законом чи договором з виконавцем земельних торгів". Тож спеціальним законодавством право ініціювати та продавати серед іншого і право на оренду земельної ділянки надано саме власнику земельної ділянки.

За абзацом четвертим частини другої статті 135 Земельного кодексу України звернення стягнення на земельні ділянки або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) здійснюється державним виконавцем, приватним виконавцем під час виконання рішень, що підлягають примусовому виконанню в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Однак у процедурі виконання судового рішення про стягнення заборгованості щодо боржника-орендаря межі оборотоздатності права оренди земельної ділянки як об`єкта стягнення у виконавчому провадженні слід визначати залежно від змісту прав орендаря за договором оренди, а не прав власника такої земельної ділянки.

За статтею 5 цього Закону орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою. Орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Повноваження щодо використання орендованої земельної ділянки чи права на неї як і виключення стосовно окремих повноважень (суборенда земельної ділянки, якщо передбачено договором або за згодою орендодавця; перехід права на оренду земельної ділянки після смерті фізичної особи-орендаря, якщо інше не передбачено договором оренди; відчуження орендарем права на оренду земельної ділянки державної або комунальної власності лише за певних умов; право на обмін права оренди на земельні ділянки, розташовані у масиві земель сільськогосподарського призначення за певних умов) врегульовано статтями 8, 8-1, 8-2, 25 Закону України "Про оренду землі".

За частиною шостою статті 93 Земельного кодексу України орендована земельна ділянка або її частина може за згодою орендодавця, крім випадків, визначених законом, передаватися орендарем у володіння та користування іншій особі (суборенда). Однак така передача земельної ділянки у володіння та користування іншій особі не породжує самостійних договірних відносин між власником земельної ділянки та суборендарем, не змінює та не припиняє існуючий договір оренди, не породжує відчуження цього права та, відтак, не припиняє право оренди орендаря.

Наділення орендаря окремими повноваженнями щодо права на оренду земельної ділянки не дає підстав для прирівнювання цього майнового права до емфітевзису і суперфіцію, щодо яких законодавством чітко визначено самостійний правовий режим.

Умови і підстави укладення договору оренди землі, зміна умов такого договору врегульовані положеннями статей 16 та 30 Закону України "Про оренду землі", які передбачають згоду орендодавця та орендаря на укладення чи зміну умов договору, незалежно від форми власності на земельну ділянку, без будь-яких застережень. Серед підстав укладення договору оренди земельної ділянки названі цивільно-правові договори або спадкування (частина третя статті 16 цього Закону).

Натомість серед підстав укладення, зміни договору оренди земельної ділянки, що має безпосереднє відношення і до договорів на право оренди земельної ділянки, відсутня така підстава, як звернення стягнення на право оренди, при якому відбувається зміна договору оренди, обумовлена зміною його сторони.

За статтею 31 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи - орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи - орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці; припинення дії договору, укладеного в межах державно-приватного партнерства, у тому числі концесійного договору (щодо договорів оренди землі, укладених у межах такого партнерства/концесії)".

Тож стаття 31 Закону України "Про оренду землі", що визначає підстави припинення договору оренди землі, зокрема для орендаря, не вказує серед них на можливість припинення такого договору у разі звернення стягнення на право оренди земельної ділянки, тоді як, наприклад, відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем відноситься до таких підстав.

Частиною десятою цієї статті передбачено, що договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом, проте жодним іншим законом не передбачено випадків припинення таких договорів у разі звернення стягнення на право оренди земельної ділянки.

Отже, з аналізу статей 93 і 135 Земельного кодексу України, положень Закону України "Про оренду землі", статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" слідує, що право на оренду (право оренди) земельної ділянки, яке набуте орендарем на підставі договору оренди, є похідним від права власності майновим правом у розумінні статей 177 і 178 Цивільного кодексу України, щодо якого законодавством установлено певні обмеження, які визначають рівень його оборотоздатності.

Рівень оборотоздатності права на оренду (права оренди) земельної ділянки залежно від визначеного суб`єкта права на оренду земельної ділянки, який має право його відчужувати (власник (орендодавець) земельної ділянки, заставодержатель), виду права на користування земельною ділянкою (емфітевзіс і суперфіцій, оренда у спеціально визначених випадках), форми права власності на земельну ділянку.

Положеннями абзацу четвертого частини другої статті 135 Земельного кодексу України, за яким звернення стягнення на земельні ділянки або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) здійснюється державним виконавцем, приватним виконавцем під час виконання рішень, що підлягають примусовому виконанню в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження" не врегульовано порядку звернення стягнення, а робиться лише відсилання до спеціального закону.

Тож системний аналіз статті 19 Конституції України, статей 10, 18, 56 Закону України "Про виконавче провадження", статті 3 Закону "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" вказує на те, що виконавець не наділений правом накладення арешту на право оренди земельної ділянки боржника-орендаря, яке як майнове право є за змістом наведених вище законодавчих норм відмінним від майна (коштів) об`єктом цивільних прав та має обмежену оборотоздатність для боржника-орендаря.

Застосування виконавцем такого заходу примусового виконання рішень, як звернення стягнення на право оренди земельної ділянки, можливе стосовно власника земельної ділянки (орендодавця), а також у тих випадках, коли право на таке відчуження щодо іншої, крім власника, особи, передбачено законом або договором (емфітевзіс, суперфіцій, заставодержатель права оренди земельної ділянки тощо). Адже виконавець, виконуючи рішення, не може бути наділений більшими повноваженнями щодо майнових прав, ніж має щодо цих самих майнових прав сам боржник.

Аналогічна правова позиція стосовно накладення арешту на право оренди земельної ділянки викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 904/968/18.

Як вбачається з матеріалів скарги, приватним виконавцем, зокрема накладено арешт на право оренди земельних ділянок, яке виникло у ФГ "Зобенка Леоніда Васильовича" на підставі договорів оренди землі, укладених з власниками земельних ділянок.

За наведених обставин, оскільки право оренди не може відчужуватися орендарем, так як таке право належить лише власнику земельної ділянки, то відповідно дане право не може бути відчужене в процесі виконавчого провадження, де боржником є орендар. Тому накладення арешту на право орендаря на оренду земельної ділянки є безпідставним та необґрунтованим.

За приписами ст. 343 Господарського процесуального кодексу за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З урахуванням викладеного, скарга Фермерського господарства "Зобенка Леоніда Васильовича" на дії приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Шмалько О.О. підлягає задоволенню.

За нормами ст. 345 Господарського процесуального кодексу України про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, відповідний орган державної виконавчої служби, приватний виконавець повідомляють суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Керуючись ст. 18, 234, 339 - 343 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Скаргу Фермерського господарства "Зобенка Леоніда Васильовича" від б/д № б/н (вх. № 1890/20 від 09.06.2020) на дії (бездіяльність) приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Шмалька Олександра Олександровича задовольнити.

Визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Шмалько Олександра Олександровичана щодо арешту прав оренди (користування) всіх без виключення земельних ділянок сільськогосподарського призначення, орендарем яких є Фермерське господарство "Зобенка Леоніда Васильовича" ().

Зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Шмалька Олександра Олександровича виключити (вилучити) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна в тому числі і зі спеціального розділу та з будь-яких інших реєстрів відомості, записи про арешт права оренди (користування) та арешт нерухомого майна щодо всіх без виключення земельних ділянок сільськогосподарського призначення, орендарем яких є Фермерське господарство "Зобенка Леоніда Васильовича" ().

Згідно ст. 345 Господарського процесуального кодексу України про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, відповідний орган державної виконавчої служби, приватний виконавець повідомляють суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст. 235 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на ухвалу суду подається - протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно п. 4 Розділу Х "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину.

Повідомити учасників провадження, що у суду відсутня технічна можливість надавати інформацію про вебадресу судового рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень одночасно з врученням (надсиланням/видачею) копії повного або скороченого такого рішення до затвердження Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Ознайомитись з електронною копією судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень можна за його вебадресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Копії ухвали надіслати Акціонерному товариству комерційний банк "Приватбанк" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д); Фермерському господарству Зобенка Леоніда Васильовича ( 27654, Кіровоградська область, Кропивницький р-н, с. Федорівка, вул. Горького, буд. 16 ); ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ); Південно-Східному міжрегіональному управлінню Міністерства юстиції (м. Дніпро) (електронною поштою: ІНФОРМАЦІЯ_1) до відома; приватному виконавцю виконавчого округу Кіровоградської області Шмальку Олександру Олександровичу (електронною поштою: ІНФОРМАЦІЯ_2 та на поштову адресу: АДРЕСА_2).

Повний текст ухвали складено та підписано 26.06.2020.

Суддя О.Л. Бестаченко