ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2020 справа № 914/2590/19

м. Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Матвіїва Р.І. за участю секретаря судового засідання Зубкович Д.С. розглянув матеріали позовної заяви

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівторг", м. Київ,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Яворівське заводоуправління будівельних матеріалів", смт. Шкло, Яворівський район, Львівська область,

предмет позову: стягнення 9 900,00 грн.,

підстава позову: порушення зобов`язань по купівлі-продажу товару,

за участю представників:

позивача: не з`явився,

відповідача: не з`явився.

встановив:

11.12.2019 року до Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівторг" до Товариства з обмеженою відповідальністю «Яворівське заводоуправління будівельних матеріалів» про стягнення 9 900,00 грн.

Ухвалою суду від 16.12.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без судового засідання та без виклику сторін. Встановлено, що розгляд справи по суті починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі - 16.01.2020 року. Встановлено відповідачу строк - 15 днів з дня отримання ухвали для подання відзиву на позов та 5 днів з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення, позивачу - 5 днів з дня отримання відзиву на позов для подання відповіді на відзив.

Відповідно до ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Ухвала суду про відкриття провадження отримана позивачем 23 та 25 грудня 2019 року, що підтверджено повідомленнями про вручення поштового відправлення. Конверт, адресований відповідачу на юридичну адресу, повернувся до суду з відміткою «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення».

Суд здійснював надсилання кореспонденції стороні у справі - Товариству з обмеженою відповідальністю "Яворівське заводоуправління будівельних матеріалів" на юридичну адресу товариства, яка відповідає вказаній в позовній заяві, - 81050, Львівська обл., Яворівський район, селище міського типу Шкло, вул. Промислова, будинок 2. Вихідній кореспонденції суду присвоєно трек-код 709. 13.01.2020 року до суду повернувся конверт (трек-код 709) з відміткою пошти «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення», з приводу чого 20.01.2020 року судом постановлено ухвалу стосовно витребування у Львівської дирекції публічного акціонерного товариства "Укрпошта" інформацію про вжиті заходи щодо здійснення поштовим відділенням вручення та роз`яснення конкретної причини невручення, що мала місце при врученні відправлення № 709.

04.02.2020 року на виконання вимог ухвали суду від 20.01.2020 року АТ «Укрпошта» надала відповідь, відповідно до якої повідомлення адресату не вручене, оскільки, зі слів листоноші, вхід на територію підприємства закритий і залишення повідомлення про надходження поштового відправлення не виявилося фізично можливим.

20.01.2020 року з метою повідомлення відповідача про відкрите судове провадження в даній справі судом здійснено телефонограму, яку прийнято директором ОСОБА_1 .

Відзив від відповідача на час постановлення даної ухвали не надійшов.

Відводів складу суду сторонами не заявлено.

14.02.2020 року постановлено ухвалу здійснювати подальший розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 11.03.2020 року, явка представників сторін у судове засідання визнана обов`язковою.

05.03.2020 року від позивача надійшли письмові пояснення у справі.

У судовому засіданні 11.03.2020 року, в яке сторони явку представників не забезпечили, відкладено підготовче засідання на 01.04.2020 року, враховуючи постанову Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" від 11 березня 2020 р. № 211, сторони у відповідне судове засідання не викликалися, проте суд зобов`язав сторони надати суду засобами поштового зв`язку оригінали видаткових накладних № РН-180 від 20.12.2018 року та № РН-0000002 від 17.01.2019 року, копії яких долучено до позовної заяви.

24.03.2020 року позивачем подано суду пояснення у справі, зокрема, стосовно відсутності у нього оригіналів відповідних видаткових накладних, оскільки такі знаходяться у відповідача. Від відповідача жодних заяв, клопотань, пояснень не надходило.

01.04.2020 року судом закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 29.04.2020 року, враховуючи постанову Кабінету міністрів України № 211 від 11.03.2020 року зі змінами від 29.03.2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», учасники справи у відповідне судове засідання не викликалися, проте суд зобов`язав сторони до 29.04.2020 року надати письмові пояснення стосовно товару, який повертався згідно з видатковою накладною № 40004234 від 21.05.2019 року у його співвідношенні з поставленим товаром; відповідача - надати до 29.04.2020 року суду засобами поштового зв`язку оригінали видаткових накладних № РН-180 від 20.12.2018 року та № РН-0000002 від 17.01.2019 року, копії яких долучено до позовної заяви.

24.04.2020 року від позивача надійшли пояснення у справі стосовно повернутого товару.

Від відповідача документів, заяв, клопотань не надходило.

Ухвалою суду від 29.04.2020 року відкладено судове засідання по суті на 27.05.2020 року.

25.05.2020 року від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

Судове засідання 27.05.2020 року не відбулося за станом здоров`я судді. У період 28.05.2020 року - 11.06.2020 року суддя перебував у відпустці. Ухвалою суду від 12.06.2020 року розгляд справи призначено на 24.06.2020 року.

У судове засідання 24.06.2020 року сторони явку представників не забезпечили, від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності його представника.

Щодо неявки відповідача, суд зазначає, що така є систематичною упродовж розгляду даної справи. Відповідно до ч. ч. 3, 7 ст. 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

З огляду на наведене, судом дотримано приписів законодавства щодо своєчасного та належного повідомлення відповідача про розгляд справи і відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про розгляд справи. Також суд звертає увагу, що згідно з матеріалами справи керівник відповідача повідомлений та обізнаний про даний судовий процес, оскільки прийняв телефонограму суду від 20.01.2020 року, а 20.02.2020 року відповідачем отримано ухвалу суду від 14.02.2020 року про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, а решта вихідної кореспонденції суду за зворотною адресою не поветалася.

Суд обізнаний, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 392 від 20.05.2020 року "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів" установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 22 травня 2020 р. до 31 липня 2020 р. на території Автономної Республіки Крим, Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Кіровоградської, Київської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, м. Києва, м. Севастополя (далі - регіони) із урахуванням епідемічної ситуації в регіоні карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. N 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

Крім цього, відповідно до п. 4 прикінцевих положень ГПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину.

Водночас, суд враховує, що серед принципів господарського судочинства є, зокрема, верховенство права, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, розумність строків розгляду справи судом.

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

За наведених умов, зокрема, відсутності позицій сторін щодо необхідності відкладати розгляд справи та відсутності клопотань щодо надання можливості вчинити інші процесуальні дії, суд вважає за можливе розглянути справу по суті в даному судовому засіданні.

СУТЬ СПОРУ ТА ПРАВОВА ПОЗИЦІЯ СТОРІН

Як зазначає позивач, між сторонами виникли правовідносини з купівлі-продажу, шляхом укладення договору у спрощений спосіб. Так, 20.12.2018 року та 17.01.2019 року ТОВ «Яворівське заводоуправління будівельних матеріалів» (надалі по тексту рішення - відповідач) передало ТОВ «Чернігівторг» (надалі по тексту рішення - позивач) товар на загальну суму 135 000,00 грн. згідно з видатковими накладними №РН-180 від 20.12.18 та №РН-0000002 від 17.01.19. У подальшому 21.05.2019 року позивач здійснив часткове повернення неякісного товару відповідачу по видатковій накладній №РН-0000002 від 17.01.19 на загальну суму 9900,00 грн. Отже, ТОВ «Яворівське заводоуправління будівельних матеріалів» свої зобов`язання перед ТОВ «Чернігівторг» щодо поставки товару виконало неналежним чином - товар в повному обсязі не передало. Претензії позивача відповідач залишає без виконання, тому позивач просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Яворівське заводоуправління будівельних матеріалів» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівторг» попередню оплату у розмірі 9 900,00 грн.

Відповідач не подав відзиву на позовну заяву та документів на спростування обставин, викладених у позовній заяві.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ З МАТЕРІАЛІВ СПРАВИ

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Чернігівторг» здійснено на користь ТОВ «Яворівського заводоуправління будівельних матеріалів» (код ЄДР 00291204) наступні платежі:

- 18.12.2018 року на суму 67 500,00 грн.,

- 09.01.2019 року на суму 67 500,00 грн. з призначеннями платежу «оплата по рахунку № 56 від 14.12.2018 року».

Рахунок-фактура № СФ-00000056 від 14.12.2018 року (товар - гравій керамзитовий) в копії долучений до позовної заяви. Такий не містить підпису особи, що його виписала, проте прийнятий позивачем до оплати.

До позовної заяви долучено копії видаткових накладних № РН-180 від 20.12.2018 року на суму 67 500,00 грн. та № РН-0000002 від 17.01.2019 року на суму 67 500,00 грн., за якими постачальником є ТОВ «Яворівське заводоуправління будівельних матеріалів» (код ЄДР 00291204), одержувачем - ТОВ «Чернігівторг», товар - гравій керамзитовий. Надані документи містять підпис та прізвище особи « ОСОБА_2 », яким за поясненнями позивача є уповноважена особа позивача, та не містять заповнених граф «від постачальника», «отримав (ла)».

21.05.2019 року сторонами підписано видаткову накладну (повернення) № 40004234 від 21.05.2019 року на суму 9 900,00 грн. (товар - гравій керамзитовий), відповідно до якої повернуто товар по накладній № РН-0000002 від 17.01.2019 року.

Станом на 21.05.2019 року сторонами підписано акт звірки взаємних розрахунків, відповідно до якого заборгованість перед ТОВ «Чернігівторг» становила 9 900,00 грн.

Згідно з гарантійним листом від 25.09.2019 року ТОВ «Яворівське заводоуправління будівельних матеріалів» гарантував погасити заборгованість згідно з графіком: 5 000,00 грн. до 15.10.2019 року та 4 900,00 грн. до 31.10.2019 року.

08.11.2019 року позивачем надіслано відповідачу претензію від 07.11.2019 року вих. № П-19 про погашення заборгованості в розмірі 9 900,00 грн., яку отримано адресатом 22.11.2019 року, що підтверджується витягом з сайту АТ «Укрпошти» по відстеженню поштових відправлень.

Дані факти матеріалами справи підтверджуються, документально не спростовувались.

ВИСНОВКИ СУДУ

Дослідивши представлені суду докази, суд вважає позовні вимоги підставними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно з ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно з ч. 2 ст. 205 ЦК України правочин для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Частиною 1 ст. 181 ГК України встановлено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Також згідно зі ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі., якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч. 2 ст. 640 ЦК України).

Враховуючи прийняття позивачем від відповідача товару по видаткових накладних від 20.12.2018 року та 17.01.2019 року, а також здійснення позивачем оплати товару, суд доходить висновку про укладання між сторонами договору купівлі-продажу у спрощений спосіб.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Як вбачається з матеріалів справи та обставин, наведених у позовній заяві, не заперечених та не спростованих відповідачем, товар поставлявся відповідачем на умовах попередньої оплати. Враховуючи здійснення позивачем відповідних оплат 18.12.2018 року та 09.01.2019 року, відповідач здійснив поставку товару 20.12.2018 року та 17.01.2019 року, що підтверджено видатковими накладними. Так, суд зазначає, що видаткові накладні не містять підпису отримувача (позивача), проте, обставина прийняття товару по вказаних накладних визнається позивачем і покладена в основу обґрунтування позовних вимог, а також не заперечена відповідачем. В ухвалах суду суд неодноразово звертав увагу сторін на необхідність надання суду для огляду оригіналів відповідних видаткових накладних, проте такі не були надані. Водночас, факт поставки замовленого та оплаченого позивачем товару не є спірною обставиною в даній справі. Видаткова накладна є документом, що підтверджує здійснення господарської операції, у даному випадку передачі-прийняття товару. Відтак, суд не має обґрунтованих підстав вважати обставину поставки і прийняття позивачем товару по видаткових накладних від 20.12.2018 року та 17.01.2019 року недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Додатково факт поставки відображено в поданих відповідачем податкових накладних від 18.12.2018 року та від 09.01.2019 року.

Крім цього, суд враховує вірогідність доказів, поданих позивачем, і відсутність будь-яких інших доказів в матеріалах справи на їх спростування чи заперечення, і зазначає, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування, питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).

Також суд враховує сукупно наявні в матеріалах справи докази та зазначає, що із видаткової накладної від 21.05.2019 року, із гарантійного листа та акта звірки взаємних розрахунків вбачається фактичне погодження відповідачем тих обставин, на які посилається позивач. Зокрема, відповідачем прийнято товар, повернутий позивачем, вартістю 9 900,00 грн., про що свідчить підписана відповідачем видаткова накладна від 21.05.2019 року, та не заперечено наявності заборгованості в сумі 9 900,00 грн., що підтверджується гарантійним листом від 25.09.2019 року та актом звірки взаємних розрахунків станом на 21.05.2019 року, який підписаний зі сторони відповідача директором Браташем Р.П.

Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 05.03.2019 року у справі №910/1389/18 зазначив, що відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом. Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості. Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

Як зазначалося вище, згідно зі ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Як вбачається з матеріалів справи, товар, вартістю 9 900,00 грн. повернутий позивачем, прийнятий відповідачем, тобто зобов`язання в частині поставки товару на вказану суму вважається не виконаним. Як вбачається з претензії від 07.11.2019 року, покупець звернувся до постачальника із вимогою про повернення суми попередньої оплати товару, проте у визначений ст. 530 ЦК України семиденний строк відповідач вимог претензії не виконав.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи встановлені обставини, а саме здійснення позивачам попередньої оплати повної вартості товару, поставку відповідачем товару і часткове повернення товару позивачем, відсутність заперечень відповідача щодо отримання повернутого йому товару, суд вважає, що позивач має право на свій розсуд вимагати у відповідача повернення суми попередньої оплати. Враховуючи невиконання відповідачем претензії позивача, відповідне право позивача вважається порушеним і підлягає захисту в судовому порядку.

Відповідно ч. 1, ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 129 Господарського сплачений судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 74, 76-80, 129, ч.9 ст.165, ст.ст. 237, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Яворівське заводоуправління будівельних матеріалів" (код ЄДР 00291204, 81050, Львівська обл., Яворівський район, селище міського типу Шкло, вул. Помислова, будинок 2) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівторг" (код ЄДР 35687180, 03150, м. Київ, Печерський район, вул. Ділова, будинок 5, корпус 2) 9 900,00 грн. основного боргу і 1 921,00 грн. в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 30.06.2020 року.

Суддя Матвіїв Р.І.