ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"17" червня 2020 р. Cправа № 902/122/20

за позовом:Гайсинської міської ради (вул. 1 Травня,7, м. Гайсин, Вінницька обл)

до:Фізичної особи - підприємця Перкуна Віталія Анатолійовича ( АДРЕСА_1 .)

про розірвання договору строкового сервітуту

Суддя Яремчук Ю.О.

Секретар судового засідання Резніченко Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача: Кучеренко О.С.

відповідачів: Перкун В.А., Катрич П.С.

В С Т А Н О В И В :

12.02.2020 р. Гайсинська міська рада звернулась до Господарського суду Вінницької області з позовом до Фізичної особи - підприємця Перкуна Віталія Анатолійовича про розірвання договору строкового сервітуту та скасування рішення державного реєстратора.

Позовні вимоги обгрунотвано тим, що позивач вважає, що належним способом захисту порушеного права останнього є розірвання договору особистого строкового сервітуту, укладеного між Гайсинською міською радою та ФОП Перкуном Віталієм Анатолійовичем, який був укладений в 2013 році в послідуючому продовжений до 18.05.2023 року, оскільки відповідно до ст.402 ЦК України договір земельного сервітуту підлягає державній реєстрації п.2 ч.І ст.4 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дана норма є обов`язковою. Оскільки, до часу проведення земельних торгів 08 листопада 2019 р. договір особистого строкового сервітуту укладений між Гайсинською міською радою та ФОП Перкуном Віталієм Анатолійовичем не пройшов державної реєстрації, то відповідно до ст.210 ЦК України правочин, який підлягає державній реєстрації, вважається вчиненим лише з моменту його державної реєстрації, а тому, вважає, що відповідачем порушено право позивача.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 902/122/20 розподілено судді Яремчуку Ю.О.

Ухвалою суду від 17.02.2020 р. позовну заяву Гайсинської міської ради до Фізичної особи - підприємця Перкун Віталія Анатолійовича про розірвання договору строкового сервітуту та скасування рішення державного реєстратора - залишено без руху. Встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви - протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху.

28.02.2020 р. від позивача надійшла заява про усунення недоліків до позовної заяви, в якій останній здійснив уточнення позовних вимог (вих. № 03.0./03.17-254), а саме просить суд врахувати прохальну частину позову в наступній редакції: розірвати договір особистого строкового сервітуту для обслуговування тимчасової споруди за № 145 укладений 05.08.2013 р. Гайсинською міською радою та ПП Перкуном Віталієм Анатолійовичем та додаткову угоду до договору від 24.05.2018 р.

Суд зауважує, що дана заява подана в строк та прийнята судом.

Ухвалою суду від 04.03.2020 р. відкрито провадження у справі № 902/122/20. Визначено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 30.03.2020 р.

27.03.2020 р. представником відповідача подано відзив на позовну заяву (вх. № канц. 02.1-34/2849/20 від 27.03.2020 р.), який долучений судом до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 31.03.2020 р. підготовче засідання у справі відкладено на 29.04.2020 р. та повідомлено учасників справи про судове засідання у справі.

28.04.2020 р. на адресу суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання у справі у зв`язку із карантинними заходами у державі.

На визначену судом дату 29.04.2020 р. в судове засідання представники сторін не з`явились, про дату, час та місце судового засідання належним чином повідомлені ухвалою суду від 31.03.2020 р., про що свідчать поштові повідомлення, які наявні в матеріалах справи.

Розглянувши в судовому засіданні клопотання відповідача про відкладення підготовчого засідання у справі, суд прийшов до висновку про його задоволення.

Ухвалою суду від 29.04.2020 р. продовжено строк підготовчого провадження по справі № 902/122/20 на 30 днів. Підготовче засідання у справі відкладено на 01.06.2020 р.

В судовому засіданні 01.06.2020 р. було оголошено перерву в розгляді справи до 17.06.2020 р.

На визначену дату судом в судове засідання з`явився представник позивача та представник відповідача та відповідач.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримано в повному обсязі з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (вих. № 03.0./03.17-254), в якій останній просить суд врахувати розірвати договір особистого строкового сервітуту для обслуговування тимчасової споруди за № 145 укладений 05.08.2013 р. Гайсинською міською радою та ПП Перкуном Віталієм Анатолійовичем та додаткову угоду до договору від 24.05.2018 р.

Відповідно до ч. 3 ст. 46 ГПК до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Суд зазначає, що дана заява не суперечить вимогам чинного законодавства та є такою, що підлягає задоволенню. Зокрема представником позивача подано заяву про стягнення судових витрат, яка долучена судом до матеріалів справи.

Представник відповідача та відповідач проти позову заперечили, про що зокрема зазначено у відзиві від 20.03.2020р. з якого слідує, що в позовній заяві позивач зазначає, що підставою для розірвання договору оренди землі є те, що відповідач не зареєстрував в установленому законом порядку Договір особистого строкового сервітуту для обслуговування тимчасової споруди від 05.08.2013 р. №145, а тому даний договір є неукладений, а отже не має юридичної сили, внаслідок чого порушуються права позивача. Відповідач зазначає, що відповідно до договору про встановлення тимчасових споруд, йому належить особистий платний строковий сервітут на право розміщення тимчасових споруд на всій земельній ділянці, право на який було зареєстровано в установленому законом порядку до 18.05.2023 р. На даний час дія земельного сервітуту не припинена. З дня укладення договору, закон не встановлює термін реєстрації укладених договорів сервітуту, він встановлює тільки обов`язковість реєстрації певного речового права на користування майном в тому числі і права на встановлення сервітуту, що було здійснено відповідачем і підтверджується витягом з державного реєстру реєстрації іншого речового права від 13.11.2019 р.

Розглянувши подані документи і матеріали даної справи, з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Предметом позову у цій справі, є вимога про розірвання договору особистого строкового сервітуту для обслуговування тимчасової споруди за № 145 укладеного 05.08.2013 р. Гайсинською міською радою та ПП Перкуном Віталієм Анатолійовичем та додаткової угоди до договору від 24.05.2018 р.

Зібрані у справі докази свідчать про те, що взаємовідносини, які склалися між учасниками спору, виникли внаслідок укладення договору про встановлення земельного сервітуту.

Пунктом 1.1. договору визначено, що власник на підставі рішення Гайсинської міської ради на 26 сесії 6 скликання від 14.06.2013 р. про надання місця під встановлення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності встановлює особистий строковий сервітут на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 площею 0,0090 га для здійснення підприємницької діяльності встановлення тимчасової споруди.

Визначено термін дії договору - особистий строковий сервітут встановлюється до 14.06.2018 р.

18.05.2018 р. на 35 сесії 7 скликання Гайсинської міської ради розглядалася заява ФОП Перкуна Віталія Анатолійовича про поновлення терміну дії договору особистого строкового сервітуту. ФОП Перкуну Віталію Анатолійовичу було поновлено договір особистого строкового сервітуту на раніше надану земельну ділянку для провадження підприємницької діяльності строком на 5 років.

Гайсинською міською радою та ФОП Перкуном В.А. 24.05.2018 р. була укладена додаткова угода до договору особистого строкового сервітуту від 05.08.2013 року, за якою було внесено зміни до п.2.1 та п.3.2 вище вказаного договору за якими особистий строковий сервітут встановлюється до 18.05.2023 року.

Відносини, пов`язані із правом земельного сервітуту регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, іншими нормативно - правовими актами та договором про встановлення земельного сервітуту.

Згідно зі статтею 395 Цивільного кодексу України сервітут є речовим правом на чуже майно, яке полягає в обмеженому користуванні чужим майном для задоволення потреб, які не можуть бути задоволені іншим шляхом.

У статті 98 Земельного кодексу України встановлено, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими.

Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Відповідно до частини 1 статті 401 Цивільного кодексу України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Частиною 1 статті 404 Цивільного кодексу України встановлено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо.

Частиною 2 ст. 2 Цивільного кодексу України передбачено, що територіальні громади є учасниками цивільних відносин, діючи у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин, набуваючи та здійснюючи цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом (ст.ст.169 та 172 Цивільного кодексу України).

Цивільні права та обов`язки виникають (змінюються та припиняються) із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, із договорів та інших правочинів, що являють собою дії, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків; цивільні права та обов`язки можуть виникати (змінюватися, припинятися) безпосередньо з актів органів місцевого самоврядування у випадках, встановлених актами цивільного законодавства.

За приписами ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, що виражає узгоджену волю сторін, яка спрямована на досягнення конкретної мети, тобто договір це юридичний факт, на підставі якого виникають цивільні права та обов`язки.

Відповідно до частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Аналогічні норми встановлені також статтею 188 Господарського кодексу України, яка передбачає, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором (п. 1 ст. 188 ГК України).

Таким чином, можливість односторонньої зміни або розірвання договору допускається в обмеженому ряді випадків. Повноваження сторони на односторонню зміну або розірвання договору мають бути встановлені законом або безпосередньо в договорі.

Судом встановлено, що за умовами п. 5.2., 5.3. - договору Сторони правочину дійшли згоди про те, що однією з умов, необхідних для розірвання орендодавцем договору в односторонньому порядку, є зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У раз недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв`язується у судовому порядку. Дія договору припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено: припинення діяльності Сервітурія. Дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інші підстав, визначених законом.

Умовами розірвання договору в односторонньому порядку є: вимога однієї із сторін у випадку невиконання іншою стороною обов`язків, передбачені договором: несплата Сервітуарієм плати по договору протягом 1-го місяця з дня закінчення строку платежу або самовільна зміна функції використання земельної ділянки є підставою для дострокового розірвання договору за ініціативою власника; добровільна відмова від користування об`єктом договору або припинення діяльності Сервітуарія.

Нормами статті 188 ГК України визначено наступний порядок розірвання договору за пропозицією однієї із сторін:

- сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором;

- сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

- у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду;

- якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду (п.п. 2-4 ст. 188 ГК України).

Моментом, з якого відповідно до ч. 3 ст. 653 ЦК України договір є зміненим або розірваним є момент укладення угоди про зміну або розірвання договору, що визначається відповідно до ст. 640 ЦК України, якщо інший момент не встановлений у самій угоді. Тобто, зміна або розірвання господарського договору можуть відбутися у момент надання згоди стороною, що отримала таку пропозицію, чи в момент підписання сторонами єдиного документа або в момент виконання вимог, які прямо вимагаються законом (нотаріального посвідчення чи державної реєстрації угоди).

Стаття 654 ЦК України містить вимогу про вчинення зміни або розірвання договору у такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Враховуючи вказівку ч. 7 ст. 179 ГК про укладення господарських договорів за правилами, встановленими ЦК України, а також те, що домовленість про зміну або припинення господарського договору теж має природу договору, така вимога ст. 654 ЦК має враховуватись і додержуватись сторонами господарського договору.

Отже, укладення угоди про зміну або розірвання господарського договору - це передбачена правовими нормами юридично-логічна послідовність стадій встановлення умов припинення прав і обов`язків, заснована на звернених назустріч одна одній діях осіб, які виражені в різноманітних способах узгодження змісту угоди, шляхом їх вільного волевиявлення. Способами укладення угоди про зміну або розірвання договору є нормативно визначені дії, через які досягається вільне і взаємне узгодження волі сторін договору, а саме:

- сторона, яка бажає змінити або розірвати договір, надсилає пропозиції про це іншій стороні за договором;

- сторона, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, розглядає її та у 20-денний строк повідомляє іншу сторону про результати її розгляду;

- у разі прийняття пропозиції договір вважається розірваним за згодою сторін (про що інша сторона повідомляється письмово або сторонами складається єдиний документ);

- у разі часткового прийняття пропозиції (наприклад, погодження на розірвання із висуненням певних умов, на яких має бути розірваний договір) може мати місце протокол розбіжностей:

- при згоді ініціюючої сторони із зауваженнями іншої сторони договір вважається розірваним за згодою сторін;

- при незгоді із протоколом розбіжностей зміна/розірвання є такими, що не відбулися, і договір продовжує дію на погоджених раніше умовах;

- у разі відхилення пропозиції чи відсутності відповіді договір продовжує дію на погоджених раніше умовах.

Так, в процесі розгляду даної справи Гайсинською міською радою Вінницької області, не подано, а судом не здобуто доказів дотримання останнім порядку розірвання договору в односторонньому порядку, встановленого наведеними вище нормами чинного законодавства.

Натомість суд зазначає, що відповідно до додаткової угоди до договору особистого строкового сервітуту від 24.05.2018 року, за якою було внесено зміни до п.2.1 та п.3.2 вище вказаного договору за якими особистий строковий сервітут встановлюється до 18.05.2023 р., тобто встановлено право розміщення тимчасових споруд на всій земельній ділянці до 18.05.2023 р., тобто дія земельного сервітуту не припинена.

Як встановлено з матеріалів справи, право на земельну ділянку, яка заходиться за адресою: м. Гайсин, вул . 1 Травня , 34-к /3 площею 0,0090 га було зареєстровано 13.11.2019 р. державним реєстратором Черепашинецької сільської ради Калинівського району Вінницької області Демко Світланою Володимирівною у відповідності до рішення № 49663354 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, щодо подальшої реєстрації договору особистого строкового сервітуту для обслуговування тимчасової споруди за № 145 від 05.08.2013 р.,

Суд зазначає, що земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ч. 2 ст. 100 Земельного кодексу України та ч. 2 ст. 402 Цивільного кодексу України, п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

У відповідності до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до нього, виникають з моменту такої реєстрації.

Суд проаналізувавши вищевказані норми закону, зауважує, що закон не встановлює термін реєстрації укладених договорів сервітуту, він встановлює тільки обов`язковість реєстрації певного речового права на користування майном в тому числі і права на встановлення сервітуту.

Таким чином, виходячи із встановлених судом обставин справи та вимог наведених норм матеріального права, суд дійшов висновку, що оспорюваний позивачем вищевказаний договір укладений та зареєстрований у державному реєстрі без порушень норм чинного законодавства.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Згідно ст. ст. 73, 76-79 Господарського кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

При цьому, частинами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Як уже зазначалось судом, встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений (ст. 98 ЦК України).

Так за результатами розгляду позовних вимог, суд дійшов висновку про відсутність порушеного права чи інтересу позивача на момент звернення до господарського суду і його посилання на ті обставини, що договір особистого строкового сервітуту укладений між Гайсинською міською радою та ФОП Перкуном В.А. до часу проведення земельних торгів 08.11.2019 р. не пройшов державної реєстрації, тому при недотриманні вимоги стосовно реєстрації правочину, у тих випадках, коли така реєстрація визнана законом обов`язковою, такий правочин вважається неукладеним, а отже не має юридичної сили, то відповідно ця обставина у жодний спосіб не може обмежувати права позивача на сервітутне користування цією земельною ділянкою.

Враховуючи встановлені у справі обставини (Наказ Міністерства юстиції №942/у від 13.04.2020 про відмову у задоволенні скарги Гайсинської міської ради Вінницької області від 20.11.2019 №03.08/03.17-1771), а також наведені приписи законодавства, суд дійшов до переконання, що приймаючи оскаржуване рішення державний реєстратор Черепашинецької сільської ради Калинівського район Вінницької області Демко Світлана Володимирівни діяла у межах наданих їй законом повноважень.

Таким чином, за результатом розгляду позовних вимог судом не встановлено невідповідності оспорюваного рішення органу місцевого самоврядування визначеній законом компетенції органу, як і не виявлено порушення у зв`язку із прийняттям відповідного акта та укладеним на його підставі договором прав та охоронюваних законом інтересів позивача станом на час їх прийняття (укладення).

З огляду на наведене, надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані сторонами з урахуванням правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, зважаючи на встановлені судом в процесі розгляду справи обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Витрати на судовий збір підлягають віднесенню на позивача у відповідності до ст. 129 ГПК України.

17.06.2020 р. в судовому засіданні вступну та резолютивну частину рішення суду долучено до матеріалів справи.

Керуючись ст. ст. 2, 3, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42 45, 46, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 79, 80, 86, 91, 113, 118, 123, 129, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. В позові відмовити.

2. Згідно з приписами ч.1 ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

3. Згідно з положеннями ч.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

4. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 22 червня 2020 р.

Суддя Яремчук Ю.О.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу ( АДРЕСА_2 )

3 - відповідачу ( АДРЕСА_1)