ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2020 року Справа № 915/2223/19

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області,

головуючий суддя Давченко Т.М.

за участі секретаря Говоріної А.Е.,

без участі представників сторін, які не з`явилися в судове засідання;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 915/2223/19

за позовом фізичної особи-підприємця Протасова Сергія Леонідовича,

АДРЕСА_1 ;

до Миколаївської міської ради,

вул. Адміральська, 20, м. Миколаїв, 54001;

про визнання поновленим договору про встановлення особистого строкового сервітуту

В С Т А Н О В И В:

Фізичною особою-підприємцем Протасовим Сергієм Леонідовичем пред?явлено позов до Миколаївської міської ради про визнання поновленим (продовженим), у порядку ст. 33 Закону України "Про оренду землі", договору від 20.09.2013 № 364 про встановлення особистого строкового сервітуту, укладеного підприємцем Протасовим з Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради.

Позивач також просить про стягнення з відповідача грошових коштів на відшкодування витрат з оплати позовної заяви судовим збором.

За такими вимогами ухвалою від 02.12.2019 відкрито провадження в даній справі.

Відповідач у відзиві від 12.12.2019 позовні вимоги не визнав, вважаючи їх необґрунтованими та безпідставними, так як, зокрема:

1) положення ст. 33 Закону України "Про оренду землі", на яку позивач посилається як на підставу для задоволення позовних вимог, не можуть бути застосованими до відносин, що складися між сторонами, оскільки ці відносини пов`язані з земельним сервітутом, а не з орендою землі;

2) позивачем також не надано доказів звернення до Миколаївської міської ради з пропозицією про укладення відповідного договору в порядку ст. 181 ГК України;

3) спір між підприємцем Протасовим та Миколаївською міською радою відсутній, оскільки відповідачем не порушені права позивача, на захист яких він звернувся до суду.

Від сторін, належним чином повідомлених про час та місце проведення засідання, представники не з`явилися, проте від них надійшли заяви від 30.03.2020 № 30-03/1 та від 17.06.2020 про розгляд даної справи за відсутності їх представників.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Між виконавчим комітетом Миколаївської міської ради (власником) та підприємцем Протасовим (сервітуарієм) укладено договір від 20.09.2013 року № 365 про встановлення особистого строкового сервітуту (далі ? договір), згідно умов якого власником на підставі рішення від 22.08.2013 № 808 встановлено підприємцю Протасову особистий строковий сервітут відносно земельної ділянки площею 8 кв.м по АДРЕСА_2 , для розміщення пересувної тимчасової споруди площею 8 кв.м для провадження підприємницької діяльності (п. 1.1 договору).

Цим договором встановлюється особистий сервітут строком на 1 (один) рік з дати реєстрації цього договору (до 20.09.2014).

Після закінчення строку дії договору сервітуарій має право на подовження строку його дії. У цьому разі сервітуарій повинен не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору звернутись письмово до власника земельної ділянки з клопотанням щодо подовження строку його дії. Підставою для подовження строку дії договору буде відповідне рішення виконкому міської ради. Подовження строку договору оформлюється додатковою угодою (договором про зміни).

У разі порушення строку звернення до власника земельної ділянки з питання подовження (поновлення) цього договору або нездійснення плати у строк, визначений договором, його дія припиняється з дати закінчення строку дії договору, на який його було укладено, наслідком чого буде звільнення земельної ділянки від споруд (п.п. 2.1-2.2 договору).

За встановлення особистого сервітуту сервітуарій сплачує плату у грошовій формі. Річна плата за договором встановлюється у розмірі 10 % (десяти) відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, на якій розміщена пересувна тимчасова споруда. Умови договору про розмір плати можуть переглядатися на вимогу однієї із сторін у разі внесення чинним законодавством змін до мінімального або максимального розміру річної орендної плати шляхом внесення змін у вигляді додаткової угоди (договору про зміни), що буде невід`ємною частиною цього договору. (п.п. 3.1-3.2, 3.4 договору).

Усі зміни та/або доповнення до цього договору здійснюються у письмовій формі за взаємною згодою сторін, шляхом внесення змін у вигляді додаткової угоди (договору про зміни), що буде невід`ємною частиною цього договору. Згодою власника на зміну та/або доповнення до цього договору на вимогу сервітуарія є рішення виконавчого комітету міської ради, прийняте в установленому законодавством порядку.

Дія договору припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; у разі відчуження сервітуарієм пересувної тимчасової споруди.

Договір припиняється також в інших випадках, передбачених законом (п.п. 9.1-9.2 договору).

Після закінчення строку, на який було укладено цей договір, сервітуарій, за умови належного виконання своїх обов`язків, має право на подовження його дії. У цьому разі сервітуарій повинен не пізніше ніж за 3 місяці до закінчення строку дії договору письмово звернутися до власника з проханням продовжити його дію. У разі подовження строку договору на новий строк його умови можуть бути змінені, з урахуванням змін у законодавстві на дату продовження цього договору (п. 9.7 договору).

Сторонами погоджено, що цей договір набирає чинності після підписання його сторонами, здійснення плати та його реєстрації. Взаємовідносини сторін, не врегульовані цим договором, регулюються чинним законодавці України (п.п. 11.1-11.2 договору).

На виконання умов договору Миколаївською міською радою передано підприємцю Протасову, а останнім прийнято земельну ділянку площею 8 кв.м, відносно якої встановлено особистий строковий сервітут, для розміщення пересувної тимчасової споруди по АДРЕСА_2, про що сторонами складено акт приймання-передачі земельної ділянки від 20.09.2013.

У подальшому сторонами на підставі відповідного рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 28.08.2017 № 728 укладено договір від 05.10.2017 №365 П/1-17 про зміни до договору про встановлення особистого строкового сервітуту, зареєстрованого в Миколаївській міській раді 20.09.2013 за № 365, згідно умов якого, зокрема пункт 2.1 розділу 2 договору викладено в наступній редакції: "Строк встановлення особистого строкового сервітуту продовжено до 28.08.2018".

Крім того, сторони домовилися, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли з 20.09.2014.

Маючи намір подальшого продовження дії договору, підприємець Протасов 10.08.2018 через центр надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради подав заяву про поновлення договору сервітуту, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією опису дозвільної справи з реєстраційним № 374/Вт18 з відміткою про одержання уповноваженою особою відповідача.

Згідно указаного опису, позивачем до заяви додано копію договору про встановлення особистого строкового сервітуту, копію виписки з ЄДР та копію витягу з рішення Миколаївської міської ради.

У відповідності до листа Управління містобудування та архітектури Миколаївської міської ради від 30.08.2018 № 17-3609, останнє повідомило виконавчий комітет про можливість поновлення терміну дії договору на строк, який встановлений раніше оформленим правовим документом на користування земельною ділянкою.

Листом Управління земельних ресурсів Миколаївської міської ради від 11.07.2019 № 02-19/553 повідомлено позивача про те, його звернення щодо продовження строку дії договору знаходиться в роботі, воно погоджене Управлінням містобудування та архітектури Миколаївської міської ради, і Управління земельних ресурсів не заперечує проти поновлення позивачем договору з АТ "Миколаївобленерно" на постачання електричної енергії на строк до трьох місяців.

Позивач зазначає, що після закінчення дії договору він продовжує користування наданою йому земельною ділянкою за відсутності щодо цього заперечень відповідача, та належним чином виконує умови договору, зокрема, регулярно здійснює договірні платежі.

Викладені обставини, на думку підприємця Протасова, свідчать про наявність правових підстав для визнання договору про встановлення особистого строкового сервітуту поновленим (продовженим) у порядку ст. 33 Закону України "Про оренду землі".

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

В обґрунтування заявлених вимог позивачі посилаються на положення ст. 33 Закону України "Про оренду землі".

Разом із тим, нормами Закону України "Про оренду землі" регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, тоді як між сторонами у даній справі виникли правовідносини за договором про встановлення сервітуту, які є іншим видом користування чужою земельною ділянкою і відносно яких підлягають застосування норми глави 16 ЗК України.

Так, законодавством встановлено, що речовими правами на чуже майно є: право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій) (ч. 1 ст. 395 ЦК України).

Право користування чужим майном визначене главою 32 ЦК України (ст.ст. 401 - 406 ЦК України). Крім того, зміст та види права земельного сервітуту, порядок встановлення, дія, припинення дії земельного сервітуту визначені в главі 16 ЗК України.

Право земельного сервітуту ? це право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею (ст. 98 ЗК України).

Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (землекористувачем) земельної ділянки (ст. 100 ЗК України).

Викладені приписи законодавства кореспондуються з положеннями ч. 1 ст. 401 ЦК України, згідно яких право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобов`язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду (ст. 403 ЦК України).

На відміну від сервітуту, поняття "оренди" для господарюючих суб`єктів регулюється статтею 283 ГК України, у відповідності до якої за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно (до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України).

За договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом (ст. 792 ЦК України).

У відповідності до ст. 2 Закону України "Про оренду землі" відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Таким чином, у статті 33 указаного вище закону визначений порядок поновлення саме договору оренди землі.

Отже, право земельного сервітуту та право оренди землі є різними інститутами цивільного законодавства, врегульованими різними нормами права, а тому положення ст. 33 Закону України "Про оренду землі" не можуть бути застосованими до правовідносин, які виникли між сторонами в даній справі.

Судом також не встановлено наявності правових підстав для поновлення договору на визначених ним умовах.

Так, законодавством визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України, ст. 6 ГК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони (ст. 193 ГК України).

Положеннями ст.ст. 525, 526, 629 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Умовами укладеного між сторонами договору, а саме, п.п. 2.2. 9.7 договору, передбачено можливість продовження його дії за умови письмового звернення сервітуарія до власника землі не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору з клопотанням щодо подовження строку його дії, при цьому у разі порушення строку звернення до власника земельної ділянки з питання подовження (поновлення) цього договору його дія припиняється з дати закінчення строку дії договору.

Крім того, сторонами погоджено, що підставою для подовження строку дії договору буде відповідне рішення виконкому міської ради і таке подовження оформлюється додатковою угодою (договором про зміни).

У відповідності до п. 1.1 договору про зміни від 05.10.2017, строк дії договору про встановлення особистого строкового сервітуту було продовжено до 28.08.2018.

Таким чином, для продовження дії договору в порядку п.п. 2.2. 9.7 договору, підприємець Протасов мав звернутися до Миколаївської міської ради з відповідним клопотанням не пізніше 28.05.2018.

Разом із тим, матеріали справи доказів такого звернення не містять; натомість, заяву про поновлення договору сервітуту подано позивачем через центр надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради лише 10.08.2018, що свідчить про недотримання передбаченого договором строку на звернення до власника землі з відповідним клопотанням та втрату передбаченого договором переважного права на подовження строку дії договору.

Статтею 181 ГК України визначено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором. Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов`язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони. У разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами тощо). У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України (ст. 181 ГК України).

Матеріали справи доказів звернення підприємця Протасова до відповідача з пропозицією про укладення нового договору сервітуту у порядку ст. 181 ГК України не містять, проте позивач не позбавлений права на таке звернення та відповідний подальший захист своїх прав (у випадку їх порушення) у майбутньому.

Втім, позивач обрав спосіб захисту своїх прав саме шляхом визнання поновленим укладеного з відповідачем договору про встановлення земельного сервітуту на підставі ст. 33 Закону України "Про оренду землі".

Ураховуючи викладене, суд визнає, що позивачем не доведено наявності правових підстав для задоволення позову, а тому у задоволенні позову підприємця Протасова належить відмовити.

Вирішуючи питання про судові витрати у справі, суд виходить з того, що, згідно ст. 129 ГПК України, у разі відмови у позові, судовий збір підлягає покладенню на позивача.

У судовому засіданні 18.06.2020, згідно ч. 1 ст. 240 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Керуючись ст.ст. 232, 233, 236-238 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову фізичної особи-підприємця Протасова Сергія Леонідовича відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Південно-Західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Миколаївської області протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 22.06.2020.

Суддя Т.М. Давченко