ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2020 р.м. ХарківСправа № 922/1029/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Новікової Н.А.

при секретарі судового засідання Цвірі Д.М.,

розглянувши справу

за позовом Приватного підприємства фірма Юкон Агро, 63343, Харківська область, Красноградський район, с. Наталине, вул. Свято-Троїцька, буд. 73, ;

до Приватне науково-виробниче підприємство Форвард 61046, м. Харків, вул.. Єнакієвська, буд. 11, ;

про стягнення безпідставно набутих коштів у вигляді передоплати за договором поставки №0210019 від 02.10.2019 у розмірі 300000,00грн., а також 20700,00грн. - пені та 15000,00грн.- штрафу за порушення строків поставки товару

за участі представників учасників справи:

позивача Костирі Г.А., (адвокат - ордер серія АХ №1010325 від 01.04.2020року);

відповідача не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство фірма Юкон Агро звернулась до господарського суду Харківської області з позовом в(вх. №1029/20 від 03.04.2020) до науково-виробниче підприємство Форвард, в якому просить стягнути з останнього безпідставно набуті кошти у вигляді передоплати за договором поставки №0210019 від 02.10.2019 у розмірі 300000,00грн. а також 20700,00грн. - пені та 15000,00грн.- штрафу за порушення строків поставки товару за договором поставки №0210019 від 02.10.2019.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи від 03.04.2020 визначено для розгляду справи суддю Лавренюк Т.А.

Розпорядженням керівника апарату суду № 200/2020 від 21.04.2020 Щодо призначення повторного автоматичного розподілу справ, у зв`язку з лікарняним судді Лавренюк Т.А. понад 14 днів, що перешкоджає розгляду справи в строки встановлені ГПК України, призначено повторний автоматизований розподіл справи №922/1029/20.

Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.04.2020 для розгляду справи призначено головуючого суддю Новікову Н.А.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 27.04.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/1029/20 за правилами загального позовного провадження. і призначити підготовче засідання на 18.05.2020 року о 11:30 год.

У підготовче засідання 18.05.2020 повноважний представник відповідача не з`явився, хоча як вбачається з поштового повідомлення про вручення, ухвалу суду про відкриття провадження по справі відповідачем отримано, ще 30.04.2020, що свідчить про повідомленість учасника справи щодо місця, дати та часу підготовчого засідання.

Протокольною ухвалою від 18.05.2020, враховуючи, що строк на подання відзиву сплив 15.05.2020, відкладено підготовче засідання на 01.06.2020 о 12:30.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 01.06.2020 закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 15.06.2020 о 2020.

У судовому засіданні по суті повноважний представник позивача підтримав позовні вимоги, в обгрунтування позову зазначив, що між позивачем та відповідачем укладено договір поставки відповідно до умов якого, відповідач був зобов`язаний поставити позивачу товар згідно відповідної специфікації, однак, не зважаючи на здійснену позивачем передоплату товару, відповідач обов`язки щодо поставки товару у строк визначений договором не виконав, у зв`язку з чим, позивач звернувся до відповідача з претензією про повернення коштів передоплати та вимогою розірвати договір поставки, про те жодної відповіді не отримав, у зв`язку з чим, позивач просить стягнути з відповідача 300000,00грн. передоплати, 20700,00грн. пені та 15000,грн. штрафу. Окрім цього, представник позивача просив стягнути з відповідача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 5130,00грн., фактично понесені витрати на професійну правову допомогу у розмірі 12600,00грн., а також очікувані витрати на професійну правову допомогу у розмірі 30000,00грн..

Відповідач у судове засідання не з`явився, своїм правом на подачу відзиву не скористався, жодних заяв чи клопотань про відкладення судового засідання до суду не подавав, при цьому, як вбачається з інформаційної довідки з офіційного сайту ПАТ «Укрпошта» ухвалу про закриття підготовчого провадження по справі отримав ще 05.06.2020, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку про те, що останній належним чином повідомлений про дату час та місце судового засідання, а його не явка не є підставою для відкладення підготовчого засідання та перешкоджає розгляду справи по суті.

Розглянувши матеріали справи та з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

02.10.2019 року між Позивачем та Відповідачем було укладено Договір поставки № 1019, за умовами якого Відповідач (Постачальник) зобов`язався поставити у власність позивача (Покупця) соняшник (надалі - Товар) врожаю 2019р, насипом, а Позивач -прийняти Товар та оплатити його власність.

Згідно п. 3.1. Договору Покупець здійснює оплату вартості кожної поставленої партії вару на підставі рахунку - фактури Постачальника протягом двох банківських днів з дати ставки (отримання Товару) шляхом переказу грошових коштів на рахунок Постачальника, що інше не узгоджено Сторонами в Додатку до цього Договору.

Пунктом 5.1 Договору встановлено, що поставка товару здійснюється постачальником в строк та на умовах погоджених Сторонами у відповідному Додатку до нього Договору.

На виконання умов договору 13.11.2019 року сторонами було укладено Додаток № 9 до Договору поставки № 1019 від 02 жовтня 2019 року (далі - Додаток № 9), згідно п. 1 якого Сторони узгодили, Постачальник зобов`язується в порядку та на умовах визначених Договором поставити у власність Покупця, а Покупець - прийняти та оплатити наступний Товар: соняшник, кількість т. (+/-10%) - 36,153, загальною вартістю (з ПДВ) 300 000,00 грн.

Пунктом 3 Додатку № 9 сторони визначили строк поставки Товару в повному обсязі до 31 грудня 2019р. (включно). Поставка Товару підтверджується видатковою накладною.

Пунктом 5 Додатку № 9 до Договору поставки № 021019 від 02 жовтня 2019 року встановлено можливість здійснення Покупцем передоплати вартості Товару.

Проаналізувавши правовідносини між сторонами, які виникли з договору № П-01/09/2017 від 01.09.2017, суд дійшов висновку про те, що даний договір за своє правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ч.1 ст. 181 ГК України, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно із ч. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом ст. 193 ГК України та ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Як вбачається з матеріалів справи у відповідності до п. 3.1 Договору та п. 5 Додатку № 9 позивач 13.11.2019 року здійснив передоплату вартості Товару та перерахував на розрахунковий рахунок Постачальника грошові кошти у розмірі 300 000,00 грн., що підтверджується банківською випискою за 13.11.2019 року, що міститься в матеріалах справи.

Водночас, як вказує позивач, відповідач в порушення умов договору та п. 3 додатку до договору, товар визначений згідно додатку №9 до договору поставки, у строки узгоджені сторонами товар не поставив, у зв`язку з чим 10.03.2020 позивачем було направлено на адресу відповідача повідомлення, в якому в односторонньому порядку у відповідності до п.6.3 договору розірвав договір та вимогу в якій позивач просив повернути суму передоплати за договором 300 000,00грн., які без достатньої правової підстави знаходяться у відповідача, а також 20700,00грн. пені нарахованої за період прострочення поставки товару та 15000,00грн. штрафу.

Вказані повідомлення та вимогу відповідачем отримано 17.03.2020, що підтверджується відповідними доказами направлення та інформаційною довідкою з офіційного сайту «Укрпошта» про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За приписами ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, в тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно зі ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного кодексу. Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з банківської виписки наданої позивачем 13.11.2019 здійснено передоплату вартості Товару та перераховано на розрахунковий рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 300 000,00 грн. Таким чином, у відповідності до п. 3, 5 Додатку №9 до договору, відповідач, отримавши 100% передоплату за Товар, повинен був здійснити його поставку в строк до 31.12.2019 року включно, однак не виконав власних зобов`язань з поставки товару, а отже, на переконання суду з 01.01.2020 року постачальник є таким, що прострочив виконання власного зобов`язання з поставки Товару.

Частини 2, 3 ст. 693 Цивільного кодексу України, якими передбачено, що у випадку, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця (частина 3 ст. 693ЦКУ).

Частиною 1 ст. 188 ГК України встановлено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно ч.1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

В той же час частиною 3 вказаної статті визначено, що у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Правові наслідки розірвання договору врегульовано ст. 654 ЦК України, так згідно ч.2 у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Частиною 3 вказаної статті встановлено, що у разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відтак, зазначена норма застосовується за наявності сукупності таких умов: набуття (збереження) майна (майном також є грошові кошти) однією особою за рахунок іншої; відсутність для цього підстав; або коли така підстава згодом відпала.

Випадок, коли зобов`язання було припинено на вимогу однієї із сторін відповідно до закону чи умов договору належить до таких підстав.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2016 у справі №6-2978цс15 та від 03.06.2016 у справі №6-100цс15, постановах Верховного Суду від 15.02.2019 у справі № 910/21154/17 та від 06.02. 2020 року у справі № 910/13271/18.

Разом з тим, пункт 6.3. Договору містить узгоджену Сторонами домовленість, що у випадку прострочення строку поставки Товару понад трьох календарних днів, Покупець має право в односторонньому порядку розірвати цей Договір. Окрім цього, вказаний пункт договору зобов`язує Постачальника, у випадку розірвання Договору протягом двох календарних днів з дати отримання повідомлення про розірвання Договору, повернути Покупцеві сплачені ним грошові кошти (попередню оплату) за не поставлений (не отриманий Покупцем) Товар.

Як вбачається з матеріалів справи 10.03.2020 позивачем було направлено на адресу відповідача повідомлення, в якому в односторонньому порядку у відповідності до п.6.3 договору розірвав договір, яке відповідачем отримано 17.03.2020, що підтверджується відповідними доказами направлення та інформаційною довідкою з офіційного сайту «Укрпошта» про вручення поштового відправлення.

Таким чином з моменту розірвання Договору поставки № 021019 від 02 жовтня 2019 року, а саме 10.03.2020 року, відповідач безпідставно зберігає у себе майно позивача - грошові кошти у розмірі 300 000, 00 гри..

В матеріалах справи відсутні, а відповідачем, в порушення ст. 73, 74 ГПК України, не надано доказів, які б спростовували наявність заборгованості перед позивачем, а також доказів, які б свідчили про здійснення поставки товару у строки визначені п. 3 додатку №9 до договору чи повернення коштів передоплати позивачу, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що сума передоплати у розмірі 300 000,00грн. є обґрунтованою та підлягає стягненню з відповідача.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Приймаючи до уваги, що позивачем здійснено передоплату товару та перераховано на розрахунковий рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 300 000,00 грн. враховуючи що граничний строк поставки товару сплив ще 31.12.2019, з огляду що відповідачем не надано жодних належних доказів щодо поставки товару чи повернення суми передоплати, суд дійшов висновку, що відповідач з 01.01.2020 року є таким, що прострочив виконання власного зобов`язання з поставки Товару.

Як вбачається з матеріалів справи позивач просить стягнути з відповідача 20700,00грн. - пені та 15000,00грн.- штрафу, які останній нараховує за період прострочення з 01.01.2020 по 10.03.2020.

Відповідно до п. 6.2-6.3 договору, у випадку прострочення строку поставки Товару, Постачальник за вимогою Покупця сплачує останньому неустойку в розмірі 0,1% від вартості не переданого в строки Товару за кожен календарний день прострочення. Неустойка нараховується з дати закінчення строку поставки до моменту мовного виконання Постачальником своїх невиконаних зобов`язань. У випадку прострочення строку доставки Товару понад трьох календарних днів Покупець має право в односторонньому порядку розірвати цей Договір, В цьому випадку Постачальник зобов`язується, крім неустойки передбаченої п, 6.2 цього Договору, за вимогою Покупця сплатити останньому штраф в розмірі 5% від вартості не переданого Товару та в повному обсязі відшкодувати спричинені Покупцеві збитки.

Стаття 549 ЦК України визначає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені та штрафу на відповідність умовам договору та вимогам чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені в розмірі 0,1% від вартості не переданого в строки Товару за кожен календарний день прострочення та штрафу в розмірі 5% від вартості не переданого Товару, є обґрунтованими правомірними та правильно розрахованими, а відтак підлягають задоволенню.

Пунктом 5 частини 1 статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

Як вбачається з заяви про розподіл судових витрат, позивач просить покласти на відповідача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 5130,00грн., фактично понесені витрати на професійну правову допомогу у розмірі 12600,00грн., а також очікувані витрати на професійну правову допомогу у розмірі 30000,00грн..

Приймаючи до уваги, що судом задоволено позов повністю, суд дійшов висновку, що витрати зі сплати судового збору у розмірі 5130,00грн. підлягають стягненню з відповідача повністю.

Водночас, щодо вимог позивача про стягнення з відповідача фактично понесених витрат на професійну правову допомогу у розмірі 12600,00грн., а також очікуваних витрат на професійну правову допомогу у розмірі 30000,00грн., суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 123 зазначеного Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Зокрема відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до пункту 4 частин 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до частини 3 статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як вбачається з договору про надання адвокатських послуг №1/03 від 06.03.2020, адвокат зобов`язується в встановленому законом порядку на відплатній основі, провести претензійно-позовну роботу відносно стягнення на користь позивача суми заборгованості за договором поставки №0210019 від 02.10.2019 з відповідача (п. 1 договору).

Згідно п. 3.1 договору, вартість послуг по даному договору складає 12600,00грн.

Відповідно до п. 3.3 договору, у випадку, якщо в процесі виконання робіт за даним договором, адвокатом здійснено стягнення дебіторської заборгованості позивач додатково до суми вказаної у п. 3.1 договору, виплачує адвокату винагороду в розмірі 10% від кожного реального надходження грошових коштів на рахунок позивача.

Згідно п. 3.6 договору Підставою для кінцевого розрахунку за надані адвокатом послуги є підписаний двома сторонами акт виконаних робіт.

Водночас, як вбачається з Виписки по особовому рахунку позивача з 11.03.2020 по 11.03.2020, позивачем реально понесено судові витрати з оплати послуг адвоката у розмірі 12600,00грн., які, враховуючи задоволення позовних вимог підлягають стягненню з відповідача.

Однак, щодо очікуваних витрат на професійну правову допомогу у розмірі 30000,00грн., які позивач просить покласти на відповідача згідно п. 3.3 договору, суд зазначає, що відповідно до умов п. 3.3 договору такі витрати є за своє природою винагородою адвоката, яка вираховуються в розмірі 10% від кожного реального надходження грошових коштів на рахунок позивача, у зв`язку з чим, враховуючи, що вказані витрати направлені на майбутнє та залежать від надходження грошових коштів на рахунок віодповідача, суд вважає, що визначений адвокатом розмір таких витрат у розмірі 30000,00грн. є необґрунтованим та не підтвердженим матеріалами справи, а відтак такі вимоги позивача задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 73-74, 76-79, 86, 126, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного науково-виробниче підприємство Форвард (61046, м. Харків, вул. Єнакієвська, буд. 11, ) на користь Приватного підприємства фірма Юкон Агро (63343, Харківська область, Красноградський район, с. Наталине, вул. Свято-Троїцька, буд. 73, ) 335700,00грн. заборгованості за договором поставки, з яких 300000,00грн. сума передоплати, 20700,00 грн. пені та 15000,00грн. штафу.

Судові витрати з сплати судового збору та витрат га професійну правничу допомогу покласти на відповідача наступним чином:

Стягнути з Приватного науково-виробниче підприємство Форвард (61046, м. Харків, вул. Єнакієвська, буд. 11, ) на користь Приватного підприємства фірма Юкон Агро (63343, Харківська область, Красноградський район, с. Наталине, вул. Свято-Троїцька, буд. 73, ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 5130,00грн. та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 12 600,00грн., в решті відмовити.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в строк та порядку, визначеними ст. 241 ГПК України і може бути оскаржене в стоки і в порядку, визначеними ст. 256, 257 ГПК України з врахуванням п. 4 Прикінцевих Положень ГПК України та п. 17.5 Перехідних Положень ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 23.06.2020.

Суддя Н.А. Новікова