УХВАЛА

м. Київ

24.06.2020Справа № 910/5469/20
За позовом Державного підприємства "Дослідне господарство "Пантелеймонівське" Інституту рослинництва імені В.Я. Юр`єва Національної академії аграрних наук України"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Талино"

про визнання правочинів недійсними.

Господарський суд міста Києва у складі судді Спичака О.М.

Без виклику учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа за позовом Державного підприємства "Дослідне господарство "Пантелеймонівське" Інституту рослинництва імені В.Я. Юр`єва Національної академії аграрних наук України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Талино" про визнання недійсними правочинів з поставки товару у формі видаткових накладних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що правочини укладені на виконання договору поставки №.19/03 від 13.03.2019 у формі видаткових накладних не мали на меті реальне настання правових наслідків, та суперечать загальним умовам дійсності правочинів визначених п. 5 ст. 203 Цивільного кодексу України.

Відповідач у відзиві проти задоволення позовних вимог надав заперечення, посилаючись на те, що позивачем дійсно було отримано товар від Товариства з обмеженою відповідальністю "Талино", зареєстровано на підставі податкових накладних податковий кредит. На підтвердження вказаних обставин відповідачем було додано до відзиву на позов податкові накладні з квитанціями про реєстрацію, товарно-транспортні накладні на підтвердження доставки товару покупцю, договір зберігання від 21.03.2019р., акт звірки взаємний розрахунків сторін. Крім того, відповідачем наголошено, що у провадженні Господарського суду Харківської області перебуває справа №922/300/20 про стягнення з Державного підприємства "Дослідне господарство "Пантелеймонівське" Інституту рослинництва імені В.Я. Юр`єва Національної академії аграрних наук України" заборгованості за спірними видатковими накладними.

18.06.2020р. представником позивача було подано клопотання про витребування у відповідача доказів реальності здійснення господарських операцій, вчинених між сторонами та виконання договору поставки №.19/03 від 13.03.2019.

Розглянувши вказане клопотання, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для його задоволення з урахуванням наступного.

Одночасно, судом враховано, що частиною 1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Основними засадами (принципами) господарського судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (ч.3 ст.2 Господарського процесуального кодексу України).

При цьому, судом в контексті означеного враховано, що принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23 червня 1993 р.).

Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

За приписами ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Одночасно, у ст.76 Господарського процесуального кодексу України вказано, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.81 Господарського процесуального кодексу України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У клопотанні повинно бути зазначено: який доказ витребовується; обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

Суд звертає увагу, що норма статті 81 Господарського процесуального кодексу України передбачає саме витребування тих доказів, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Наразі, суд зазначає, що частина доказів, яка заявлена до витребування позивачем додано відповідачем до відзиву на позов.

Судом вказувалось, що відповідачем було додано до відзиву на позов податкові накладні з квитанціями про реєстрацію, товарно-транспортні накладні на підтвердження доставки товару покупцю, договір зберігання від 21.03.2019р., акт звірки взаємний розрахунків сторін.

Виходячи з предмету та підстав позовних вимог, суд дійшов висновку, що заявником не наведено належного обґрунтування тих обставин, які б входили у предмет доказування у справі, та могли б бути доведені рештою доказів, перелік яких наведено у клопотанні.

З урахуванням наведеного клопотання Державного підприємства "Дослідне господарство "Пантелеймонівське" Інституту рослинництва імені В.Я. Юр`єва Національної академії аграрних наук України" про витребування доказів підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. ст. 81, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити в задоволенні клопотання Державного підприємства "Дослідне господарство "Пантелеймонівське" Інституту рослинництва імені В.Я. Юр`єва Національної академії аграрних наук України" про витребування доказів.

3. Згідно ч.2 ст.235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання. Дана ухвала не підлягає оскарженню окремо від рішення суду першої інстанції.

Суддя О.М. Спичак