ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2020 року Справа № 923/102/20

Господарський суд Херсонської області у складі судді Нікітенка С.В., при секретарі Фінаровій О.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль", м. Київ, ,

до відповідача-1: Бригадир Євгена Миколайовича , м. Каховка, Херсонська область, ІПН НОМЕР_1 ,

до відповідача-2: ОСОБА_2 , м. Каховка, Херсонська область, ІПН НОМЕР_2 ,

про стягнення 42075,27 грн.

За участю представників сторін:

від позивача - не з`явився;

від відповідача-1 - не з`явився;

від відповідача-2 - не з`явився.

У відповідності до ч.3 статті 222 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

Обставини справи.

30 січня 2020 року Акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" звернулось до Господарського суду Херсонської області з позовною заявою про солідарне стягнення з Бригадир Євгена Миколайовича та ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 42075,27 грн., з якої: 38071,58 грн. - заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена заборгованість за кредитом, 4003,69 грн. - заборгованість за відсотками, в тому числі прострочена заборгованість за відсотками у розмірі 3565,61 грн.

Вимоги позивача обґрунтовані тим, що між позивачем і відповідачем-1 було укладено кредитний договір №011/91775/381087 від 12.12.2017, згідно умов якого ФОП Бригадир Є.М. було надано кредитні кошти в формі не відновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування в сумі - 150000 грн., що підтверджується випискою по рахунку. Відповідно, у відповідача-1 виник обов`язок щодо повернення суми кредиту. В забезпечення своєчасного та повного виконання зобов`язань за кредитним договором між позивачем, відповідачем-1 та відповідачем-2 було укладено договір поруки № 115964/91775/328351 від 12.12.2017, предметом якого є надання поруки відповідачем-2 за виконання зобов`язань відповідачем-1, що випливають з умов зазначеного вище кредитного договору. Проте, оскільки всупереч умов зазначеного вище договору Бригадир Є.М. не було виконано свого обов`язку з повернення кредитних коштів, позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів 42075,27 грн. заборгованості за зазначеним кредитним договором.

Разом із позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову (вх. № 239/20 від 30.01.2020р.), в якій позивач просить суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно Бригадир Євгена Миколайовича , а саме:

- земельну ділянку за кадастровим номером :01:002:0333 площею 0,0793 га за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- житловий будинок, загальною площею 58,4, житлова площа - 34,8 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;

- квартиру загальною площею 61,1 кв.м., житлова площа 39,5 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 ;

- об`єкт незавершеного будівництва житлового будинку садибного типу, який розташований за адресою : АДРЕСА_1 .

Також позивач просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на рухоме майно Бригадир Євгена Миколайовича , а саме :

- автомобіль марки ГАЗ, модель -3307, 1994 року випуску, об`ємом двигуна 4250 куб.см.;

- автомобіль марки SUBARU, модель - TRIBECA, 2008 року випуску, об`ємом двигуна 3600 куб.см.;

Ухвалою від 31 січня 2020 року суд відмовив Акціонерному товариству "Райффайзен Банк Аваль" у задоволені заяви про забезпечення позову (вх. № 239/20 від 30.01.2020р.).

На виконання приписів ч.6 ст. 176 ГПК України, судом було направлено ухвалу від 31 січня 2020 року з запитом до Центру надання адміністративних послуг Каховської міської ради із запитом щодо доступу до персональних даних Бригадир Євгена Миколайовича та ОСОБА_2 , для отримання відомостей про реєстрацію місця проживання та інших персональних даних, що містяться в реєстрі територіальної громади / Єдиному державному демографічному реєстрі стосовно зазначеної особи.

20 лютого 2020 року судом повторно направлено запит до Центру надання адміністративних послуг Каховської міської ради щодо надання зазначеної інформації.

03 березня 2020 року до суду від Виконавчого комітету Каховської міської ради Херсонської області надійшов лист, з якого слідує, що місце проживання Бригадир Євгена Миколайовича підтверджено, він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .

Щодо ОСОБА_2 , то вказано, що 03.09.2019 з реєстрації місця проживання зазначеного в ухвалу суду від 31.01.2020 - знята, на даний час за вказаною адресою при знятті з реєстрації не зареєстрована.

Ухвалою від 05 березня 2020 року суд прийняв позовну заяву АТ "Райффайзен Банк Аваль" до розгляду та відкрив провадження у справі. Розгляд справи № 923/102/20 визначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Перше судове засідання у справі призначено на 31 березня 2020 року о 12:30 год. за адресою: м. Херсон, вул. Театральна, 18, каб. № 207.

Ухвала суду про відкриття провадження направлена сторонам рекомендованою поштою з повідомленням, у відповідності до вимог частини 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Оскільки відомості місце проживання (перебування) фізичної особи ОСОБА_2 не встановлено, виклик вказаної особи здійснюється через публікацію оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України Повідомлення про виклик.

Ухвалою від 31 березня 2020 року відкладено перше судове засідання у справі №923/102/20, у зв`язку зі встановленням на усій території України карантину відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020р. «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19».

Ухвалою від 13.05.2020 повідомлено учасників справи про те, що перше судове засідання у справі № 923/102/20 відбудеться 25 травня 2020 року об 11:00 год., в залі судових засідань № 207 господарського суду (м. Херсон, вул. Театральна, 18), вказана ухвала направлена на адреси учасників провадження рекомендованою поштою з повідомленням про вручення.

У зв`язку з необхідністю забезпечення реалізації всіма учасниками процесу своїх процесуальних прав і обов`язків, з метою повного, об`єктивного, всебічного розгляду справи та неявкою у судове засідання учасників справи, ухвалою від 25.05.2020 розгляд справи відкладено на 17.06.2020.

Позивач, явки свого уповноваженого представника у судове засідання 17.06.2020 не забезпечив, про причини неявки не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджено повернутим на адресу суду поштовим повідомленням з відміткою про вручення поштового відправлення - ухвали суду від 25.05.2020.

Відповідач-1 та відповідач-2 у судове засідання не прибули, відзиву по суті позовних вимог не надали, про причини не прибуття суд не повідомили. До суду повернулись копії ухвал, направлені на адреси відповідачів.

Відповідно до пункту 4 частини шостої статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

За змістом пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, у разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п`ять календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причини невручення. Поштові відправлення, поштові перекази повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі його письмової заяви, письмової відмови адресата від одержання чи закінчення встановленого строку зберігання. Поштові відправлення, поштові перекази повертаються також у разі неможливості вручити їх через неправильно зазначену адресу або її відсутність (змита, відірвана чи пошкоджена в інший спосіб) та з інших причин, які не дають змоги оператору поштового зв`язку виконати обов`язки щодо пересилання поштових відправлень, поштових переказів.

Так, ухвали суду, які були направлені на адресу відповідача-1 та відповідача-2 повернуті на адресу суду з відміткою пошти - "повернуто з інших причин, що не дали змогу виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення, зазначено, що адресат вибув".

Відповідно до частин третьої і сьомої статті 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справах № 910/15442/17 від 16.05.2018, 910/23064/17 від 10.09.2018, 906/587/17 від 24.07.2018.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідачі у справі не були позбавлені права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою про відкриття провадження у справі від 08.01.2020 та іншими ухвалами у справі в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Також, судом враховано висновок Європейський суд з прав людини про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України").

Передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Відтак, особа, яка добросовісно користується наданими законом процесуальними правами, зобов`язана слідкувати за перебігом розгляду своєї заяви.

Згідно ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Суд зазначає, що 02.04.2020 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" №540-ІХ від 30.03.2020, яким внесено зміни до Господарського та Господарського процесуального кодексів України. Зокрема, пунктом 3 частини 11 Розділу 1 Закону внесені зміни до Господарського процесуального кодексу України:

3) розділ X "Прикінцеві положення" доповнено пунктом 4 такого змісту:

- визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)".

Постановою Кабінету Міністрів України № 239 від 25.03.2020 внесені зміни у постанову КМУ № 211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом (COVID-19)", із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2020 № 215, якою на території України продовжено карантин до 24.04.2020 через спалах у світі коронавірусу. На засіданнях КМУ 22.04.2020 та 04.05.2020 строки загальнонаціонального карантину продовжувались до 11 травня та 22 травня 2020 року.

Приймаючи до уваги наведене, судом продовжено процесуальні строки в межах строку дії карантину для надання можливості реалізації процесуальних прав учасникам справи. За період дії карантину по теперішній час звернень щодо необхідності реалізації таких прав від учасників справи не надходило.

Відповідно до п. 10 ч. 3 ст. 2 ГПК України одним з основних засад господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Суд зазначає, що з моменту відкриття провадження у справі у відповідачів було достатньо часу для ознайомлення з матеріалами справи та подання відзиву.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Зважаючи на те, що в ході розгляду справи судом було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, та з урахуванням доповнень розділу Х ГПК України "Прикінцеві положення" пунктом 4 щодо продовження на час карантину (з 12.03.2020 року, який триває), строків судового розгляду справи відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-2019)" від 30.03.2020 року № 540-IX, який набрав чинності з 02.04.2020 року, судом було надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 42 ГПК України.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників сторін..

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами, відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, суд -

в с т а н о в и в :

Матеріали справи свідчать, що 17 грудня 2017 року між Публічним акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль", правонаступником якого є Акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" (надалі - позивач, кредитор або банк) і Фізичною особою-підприємцем Бригадир Євгеном Миколайовичем (надалі - відповідач-1 або позичальник) був укладений кредитний договір №011/91775/381087 (надалі - договір №011/91775/381087).

Відповідно до умов договору №011/91775/381087 позивач зобов`язався надати відповідачу-1 кредитні кошти (надалі - кредит) в формі Невідновлювальної кредитної лінії з лімітом кредиту 150000,00 грн.. Відповідач-1 в свою чергу зобов`язався використати кредит за цільовим призначенням, повернути кредитору суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, а також виконати інші зобов`язання, визначені договором (п. 1.1 договору).

Пунктом 1.2. договору №011/91775/381087 визначено кінцевий термін надання кредиту - 12.01.2018 - становить останній день, коли позичальник може звернутися до кредитора з метою отримання кредиту.

Сторонами погоджено кінцевий термін погашення кредиту - 12.12.2019, або інша дата, визначена відповідно до пункту 5.4 або статті 8 договору (останній день строку користування кредитом, до закінчення якого позичальник зобов`язаний здійснити погашення заборгованості за договором в повному обсязі) (п. 1.3 договору).

Відповідно до п.1.5. договору №011/91775/381087 грошові зобов`язання позичальника за договором є безумовними та безвідкличними, їх виконання має пріоритет над будь якими поточними та майбутніми грошовими зобов`язаннями позичальника, якщо інше не встановлено законодавством України.

Сторонам договору №011/91775/381087 погоджено, що протягом всього строку фактичного користування кредитом (в т.ч. після настання кінцевого терміну погашення кредиту) позичальник зобов`язаний щомісяця сплачувати кредитору проценти, сума яких розраховується на основі фіксованої процентної ставки у розмірі 28% річних. Розмір процентної ставки може змінюватися в порядку та випадках, передбачених цим договором (п. 2.1 договору);

Відповідно до п.2.2. договору №011/91775/381087 нарахування процентів за кредитом здійснюється виходячи із фактичної кількості днів у місяці та році. Проценти нараховуються щоденно на залишок фактичної заборгованості за кредитом (в т.ч. простроченої) протягом всього строку користування кредитом. При розрахунку процентів враховується день надання кредиту (траншу) та не враховується день погашення кредиту в повному обсязі.

Відповідно до статті 5 договору №011/91775/381087 сторонами встановлено порядок погашення кредиту, сплати процентів та інших платежів за даним договором.

Згідно п.5.1. договору №011/91775/381087 позичальник зобов`язаний здійснити погашення заборгованості в порядку визначеному договором. Позичальник здійснює повернення кредиту та сплату процентів щомісячно ануїтетними (однаковими) платежами в розмірах згідно графіком (п. 5.2 договору);

За умовами п.5.3. договору №011/91775/381087 позичальник зобов`язується здійснювати погашення кредиту та процентів ануїтетними платежами у валюті кредиту кожного місяця, 12 числа (надалі - дата платежу), та при погашенні заборгованості за кредитом в повному обсязі. Якщо дата платежу, зазначена в графіку, не є банківським днем, позичальник зобов`язаний здійснити платіж не пізніше останнього банківського дня, що передує даті платежу, визначений у графіку. При простроченні ануїтетного платежу проценти, нараховані на суму простроченої заборгованості за кредитом за період прострочення, підлягають сплаті додатково до сум, передбачених графіком.

Договір №011/91775/381087 вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання ними прийнятих зобов`язань за договором (п. 12.1. договору).

Таким чином між сторонами виникли відносини кредитування та кредитного обслуговування відповідно до положень глави 71 ЦК України (ст. 1054 ЦК України).

Доказів про відмову від договору №011/91775/381087 чи його розірвання у визначеному законодавством порядку, суду не надано.

В забезпечення виконання зобов`язань за зазначеним Кредитним договором, 12 грудня 2017 року між банком та громадянкою України ОСОБА_2 (надалі - поручитель або відповідпч-2) було укладено Договір поруки №115964/91775/328351 (надалі - Договір порук).

Відповідно до Договору поруки поручитель зобов`язався відповідати перед кредитором солідарно з позичальником за забезпечених зобов`язань, які випливають з умов Кредитного договору №011/91775/381087 від 12.12.2017 року.

Матеріали справи свідчать, що позивач виконав власні зобов`язання за договором №011/91775/381087 шляхом перерахування на рахунок позивача грошових коштів у розмірі 150000,00 грн., що підтверджується випискою по рахунку позивача (а.с. 16).

У зв`язку з простроченням сплати відповідачем-1 обов`язкових платежів, позивачем було направлено на адреси відповідачів листи з вимогою про дострокове виконання грошових зобов`язань (а.с. 21-22). Однак у визначені строки вимоги листів не були виконані, заборгованість не погашена.

Позивач у позовній заяві вказує, що внаслідок неналежного виконанням відповідачем-1 зобов`язань за договором №011/91775/381087, за відповідачем-1 рахується заборгованість у розмірі 42075,27 грн., з якої: 38071,58 - заборгованість за кредитом у тому числі прострочена заборгованість за кредитом складає, 4003,6 9грн. - заборгованість за відсотками, в тому числі прострочена заборгованість за відсотками у розмірі 3565, 61грн.

Враховуючи наведене, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем-1 зобов`язань за договором, позивач звернувся до суду з вимогою про солідарне стягнення з відовідачів 42075.27 грн. заборгованості за кредитом.

Розглянувши надані позивачем докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно вимог ст. 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Матеріали справи свідчать, що 19.12.2019 відповідачем-1 була припинена господарська діяльність, про що був внесений відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Частиною 8 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» передбачено, що фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Відповідно до ст. ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, однією із особливостей підстав припинення зобов`язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати, Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами «кого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

У пунктах 4.17. - 4.23. постанови від 13.02.2019 по справі № 910/8729/18 Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що відповідно до статті 3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

Згідно із частиною першою статті 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

За частиною першою статті 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона) мас право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

За положеннями статті 51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Відповідно до статті 52 ЦК України ФОП відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

За змістом статей 51, 52, 598-609 ЦК України, статей 202-208 ГК України, частини восьмої статті 4 Закону України від 15 травня 2003 року «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» у випадку припинення підприємницької діяльності ФОП (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17:

« 72. З 15 грудня 2017 року господарський суд згідно з пунктом 6 частини першої статті 231 ГПК України у редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року не може закрити провадження у справі, якщо до подання позову припинено діяльність фізичної особи-підприємця, яка є однією зі сторін у справі.

73. Відтак, з 15 грудня 2017 року господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України у вказаній редакції спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.»

Отже, позивач, звертаючись до господарського суду, обґрунтовано визначив належність спору до господарської юрисдикції відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як ФОП не припинились.

Матеріали справи свідчать, між АТ "Райффайзен Банк Аваль" та ФОП Бригадир Євгеном Миколайовичем було укладено кредитний договір №011/91775/381087 від 17.12.2017 за умовами якого боржнику було відкрито невідновлювальну кредитну лінію з лімітом кредитування 150000,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно приписів статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно виписки по рахунку ФОП Бригадир Є.М. від 27.12.2019, банк належним чином та в повному обсязі виконав взяті на себе зобов`язання згідно договору, надавши 13.12.2017 відповідачу кредит в розмірі 150000,00 грн.

За приписами ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинним документом вважається документ, який містить відомості про господарську операцію.

У п.42-43 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затверджене постановою Правління НБУ від 04.07.2018 №75 (надалі - Положення) зазначено, що підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються в бухгалтерському обліку за умов дотримання вимог законодавства України про електронні документи та електронний документообіг.

Первинні документи банку (паперові та електронні) залежно від виду операції та типу контрагентів класифікують за такими ознаками: 1) за місцем складання: зовнішні (одержані від клієнтів, державних виконавців та інших банків); внутрішні (оформлені в банку); 2) за змістом: касові; меморіальні (для здійснення безготівкових розрахунків із банками, клієнтами, списання коштів з рахунків та внутрішньобанківських операцій) (п.44 Положення).

Касовими документами оформляються операції з готівкою. Касові документи оформляються відповідно до вимог, визначених нормативно-правовими актами Національного банку України щодо організації касової роботи в банках України (п.45 Положення). Меморіальні документи застосовуються банком для здійснення і відображення в обліку операцій банку і його клієнтів за безготівковими розрахунками відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України (п.46 Положення). Внутрішньобанківські операції оформляються меморіальними ордерами та іншими документами, що складаються банком відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку і внутрішніх процедур банку. Операції, що відображаються за позабалансовими рахунками, також оформляються меморіальними ордерами (п.47 Положення). У первинних документах, на підставі яких здійснюються записи в бухгалтерському обліку, мають зазначатися номери кореспондуючих рахунків за дебетом і кредитом, сума операції, дата виконання, підпис відповідального виконавця, підпис контролера (якщо операція підлягає додатковому контролю), підпис уповноваженої особи (якщо підставою для здійснення операції було відповідне розпорядження)(п.48 Положення). Первинні та зведені облікові документи в паперовій/електронній формі повинні мати такі обов`язкові реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування банку, від імені якого складений документ; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; 5) посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення; 6) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції (п.51 Положення).

Інформація, що міститься в прийнятих для обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного) (п.57 Положення).

Банк самостійно розробляє форми регістрів синтетичного та аналітичного обліку, які повинні містити назву, період реєстрації операції, прізвища і підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у їх складанні (п.58 Положення).

Особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. Банк забезпечує ведення синтетичного обліку за допомогою рахунків II, III, IV порядків Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 11 вересня 2017 року за № 89 (зі змінами). Детальна інформація про кожного контрагента та кожну операцію фіксується на рівні аналітичного обліку на аналітичних рахунках. Аналітичні рахунки повинні містити обов`язкові параметри, визначені нормативно-правовими актами Національного банку України. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожними відповідним рахункам синтетичного обліку (п.60 Положення).

Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку (п.62 Положення).

Таким чином, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, є первинні документи, оформлені відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Доказом наявності заборгованості у спорах, що виникають з кредитних відносин, є первинний бухгалтерський документ у формі виписки банку по рахунку позичальника, де відображаються усі операції, які відбуваються з коштами.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначено у статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку суми заборгованості за кредитним договором, відповідачем -1 було здійснено частково повернення кредитних коштів, відповідач, який за умовами кредитного договору був зобов`язаний повертати кредит та сплачувати проценти за кредитом згідно графіку, погодженого сторонами у Додатку №1 до кредитного договору від 17.12.2017 не здійснив повного погашення суми заборгованості та не сплачував проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1052 ЦК України у разі невиконання позичальником обов`язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов`язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 8.1 Договору у разі настання дефолту (невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань за Договором та/або Договором забезпечення, а також інші обставини, які на думку кредитора свідчать про те, що зобов`язання позичальника за договором не будуть виконані), Кредитор має безумовне право на власний розсуд, без необхідності укладення будь-яких додаткових угод/договорів вжити один або декілька заходів: відмовити в наданні кредиту або його частини (пункт 8.1.1), скасувати або встановити розмір ліміту в розмірі фактичної заборгованості (пункт 8.1.2); вимагати дострокового повного/часткового погашення заборгованості (пункт 8.1.3).

Згідно пункту 8.2 Кредитор має право скористатись правами, зазначеними у пункті 8.1 та пред`явити позичальнику відповідні вимоги при настанні будь-якої з обставин дефолту, зокрема у таких випадках: порушення позичальником строків виконання або невиконання будь-яких грошових зобов`язань за договором (пункт 8.2.1).

За таких обставин, у зв`язку із невиконанням відподачем-1 графіку погашення кредиту та сплати процентів, у позивача настало право вимагати повного дострокового погашення заборгованості.

Матеріали справи свідчать, що позивач направив відповідачу-1 вимогу про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором від 12.12.2018 №111/91775/381087, в якій вимагав протягом 30 календарних днів з дати вимоги здійснити дострокове погашення кредиту в повному обсязі разом із сплатою процентів.

Аналогічна вимога була направлена на адресу відповідача-2, яка згідно договору поруки №115964/91775/328351 від 12.12.2017 є поручителем зобов`язань відповідача-1, які випливають з умов Кредитного договору №011/91775/381087 від 12.12.2017 року.

Зазначені вимоги залишені відповідачами без відповіді та реагування, доказів погашення існуючої заборгованості матеріали справи не містять.

Виходячи з вищевикладеного, судом встановлено, що за відповідачем-1 рахується прострочена заборгованість по кредиту у розмірі 42075,27 грн.

Крім того, відповідно до частини 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Як встановлено судом, зокрема, п. 5.3 договору позичальник зобов`язується здійснювати погашення кредиту та процентів ануїтетними платежами у валюті кредиту кожного місяця, 11 числа (надалі - дата платежу), та при погашенні заборгованості за кредитом в повному обсязі.

Відповідно до змісту графіка - 12 числа кожного місяця, починаючи з 12.01.2019 по 12.12.2019.

Судом враховано позицію викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, відповідно до якої 1) після спливу визначеного договором строку кредитування чи 2) у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З огляду на наведену позицію Великої Палати Верховного Суду, суд зазначає наступне.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

В забезпечення своєчасності та повного виконання зобов`язань за зазначеними вище кредитними договорами було укладено окремо до кожного договору договори застави та договори поруки.

Як встановлено судом, між Публічним акціонерним товариством "Рафффайзен Банк Аваль" і ОСОБА_2 , було укладено договір поруки, відповідно до умов яких поручитель зобов`язався відповідати перед кредитором солідарно з позичальником за виконання Забезпечених зобов`язань, у тому числі тих, що виникнуть у майбутньому, які випливають з умов кредитного договору.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Таким чином, уклавши Договір поруки, відповідач-2 поручився перед кредитором (позивачем) за виконання боржником (ФОП Бригадир Є.М.) своїх зобов`язань за Кредитним договором.

Відповідно до п.2.1. Договору поруки сторони досягли згоди, що у випадку повного або часткового невиконання (неналежного виконання) Позичальником всіх або окремих забезпечених зобов`язань, Поручитель та Позичальник відповідають перед Кредитором як солідарні боржники. У випадку повного або часткового невиконання (неналежного виконання) Позичальником всіх або окремих забезпечених зобов`язань в порядку та строки, встановлені Кредитним договором, Кредитор набуває права вимоги до Поручителя щодо сплати заборгованості за порушеними забезпеченими зобов`язаннями.

Умовами Договору поруки передбачено, що поручитель зобов`язується здійснити виконання порушених Забезпечених зобов`язань протягом 10 (десяти) банківських днів з дати отримання Вимоги від Кредитора та в обсязі, зазначеному в такій Вимозі. Вимога Кредитора є єдиним та достатнім доказом настання підстав для виконання Поручителем Забезпечених зобов`язань в розмірі, визначеному Кредитором у Вимозі. Кредитор має право направляти Вимоги Поручителю будь-яку кількість разів до повного виконання Забезпечених зобов`язань.

Як встановлено судом, позивач звернувся до відповідачів з вимогою про усунення порушення зобов`язання за Кредитними договорами в частині погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів за користування кредитом та штрафу (а.с. 21-22).

Будь-яких доказів виконання відповідачами вказаної вимоги позивача, суду не надано.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частинами 1 і 2 статті 598 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як встановлено судом, забезпечене порукою за Договором поруки зобов`язання (повернення кредиту за Кредитним договором) не є припиненим, так як відсутні докази виконання вказаного зобов`язання боржником.

З огляду на наведене, оскільки порука відповідача-2 щодо зобов`язань відповідача-1 за Кредитним договором є чинною, а тому позовні вимоги про солідарне стягнення з боржників на користь Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" заборгованості у розмірі 42075,27 грн. підлягають задоволенню.

Відповідачі, позовні вимоги належними та доступними засобами доказування не спростували, а наявні в матеріалах справи докази свідчать про обґрунтованість позовних вимог.

Згідно частини третьої статті 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку із задоволенням позову, судові витрати по сплаті судового збору покладаються солідарно на відповідачів.

Керуючись статтями 123, 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути солідарно з Бригадир Євгена Миколайовича (ІПН НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» () достроково заборгованість за Кредитним договором №011/91775/381087 від 12.12.2017 року у розмірі 42075,27 грн., яка складається з:

- Заборгованості за кредитом у розмірі - 38071,58 грн., в тому числі прострочена заборгованість за кредитом складає 38071,58 грн.;

- Заборгованість за відсотками у розмірі - 4003,69 грн., в тому числі прострочена заборгованість за відсотками складає 3565,61 грн.

3. Стягнути солідарно з Бригадир Євгена Миколайовича (ІПН НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» () суму судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 2102,00 грн.

4. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Звернути увагу сторін на вимоги пункту 4 розділу 10 Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Рішення підписано 22.06.2020.

Суддя С.В. Нікітенко