СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" червня 2020 р. Справа № 905/440/20

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Білецька А.М., суддя Гребенюк Н.В., суддя Чернота Л.Ф.

Розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ (вх. № 1285 Д/3) на рішення господарського суду Донецької області від 02.04.2020 (повний текст складено 08.04.2020, суддя О.В.Кротінова) у справі № 905/440/20

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ

до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», м.Покровськ Донецької обл.

про стягнення 7 379,84 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ, звернулось до Господарського суду Донецької області з позовною заявою №14/4-1228-20 від 22.02.2020 до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», м.Покровськ Донецької обл., про стягнення боргу у загальній сумі 7 379,84 грн., у тому числі:

- пеня у сумі 5 777,32 грн. на підставі п.8.2 договору постачання природного газу №12138/4477-ТЕ-6 від 21.12.2015;

- три проценти річних у сумі 453,37 грн. та інфляційні втрати у сумі 1 149,15 грн. на підставі ст.625 Цивільного кодексу України.

Рішенням господарського суду Донецької області від 02.04.2020 у справі № 905/440/20 у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ, до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», м.Покровськ Донецької обл., про стягнення боргу у загальній сумі 7 379,84 грн., у тому числі: пеня у сумі 5 777,32 грн. на підставі п.8.2 договору постачання природного газу №12138/4477-ТЕ-6 від 21.12.2015; три проценти річних у сумі 453,37 грн. та інфляційні втрати у сумі 1 149,15 грн. на підставі ст.625 Цивільного кодексу України, відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції встановив, що заборгованість за поставлений природний газ, що використовується відповідачем для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, погашена Приватним акціонерним товариством «Шахтоуправління «Покровське» в повному обсязі станом на 08.07.2016, тобто до набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Позивач звернувся з апеляційною скаргою на рішення господарського суду Донецької області від 02.04.2020, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати в частині відмови у стягненні 5 777,32 грн. пені та 453,37 грн. 3% річних та прийняти нове рішення, яким позов в цій частині задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована неправомірним застосуванням до спірних правовідносин Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», оскільки поставка природного газу відбулася в жовтні 2016 року, а тому норми вказаного Закону не можуть бути застосовані до нього.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.04.2020 у справі № 905/440/20 сформовано колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Білецька А.М., суддя Гребенюк Н.В., суддя Чернота Л.Ф.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 04.05.2020 апеляційну скаргу залишено без руху та надано апелянту десятиденний строк для надання до суду докази сплати судового збору за звернення з апеляційною скаргою у розмірі 3153,00 грн.

15.05.2020 до Східного апеляційного господарського суду від апелянта надійшла заява про усунення недоліків, до якої додані докази сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі, а саме: платіжне доручення № від 28.04.2020 про сплату судового збору в розмірі 3153,00 грн.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.05.2020 у справі № 905/440/20 відкрито апеляційне провадження, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, роз`яснено учасникам справи про їх право подати до суду будь-які заяви чи клопотання стосовно процесуальних питань. Вказаною ухвалою також повідомлено учасників справи про розгляд апеляційної скарги без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) згідно ч.10 ст.270 цього Кодексу, оскільки ціна позову в означеній справі менша ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Будь-яких інших клопотань від учасників справи не надходило.

За таких обставин, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без виклику учасників справи.

Враховуючи положення ч.ч.13, 14 ст.8 ГПК України, фіксація розгляду апеляційної скарги у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 21.12.2015 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (нині - Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та далі - постачальник) та Публічним (нині - Приватне) акціонерним товариством «Шахтоуправління «Покровське» (далі - споживач) укладено договір №12138/4477-ТЕ-6 постачання природного газу, згідно з яким постачальник зобов`язується передати у власність споживачу у 2016 році природний газ, а споживач прийняти та оплатити цей газ, на умовах цього договору (п.1.1 договору).

Відповідно до п.1.2 договору, газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Згідно з п.2.1.1 договору обсяги газу, що планується передати за цим договором (далі - плановий обсяг), повністю забезпечують споживача газом для потреб, викладених в п.1.2 цього договору.

Відповідно до п.3.4 договору, приймання-передачі газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці поставки, оформлюється актом приймання-передачі природного газу. Обсяг використання газу споживачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку газу.

Оплата за газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п.6.1 договору).

Додатковою угодою №3 від 31.03.2016 до договору сторони погодили викласти абз.2 п.6.1 ст.6 «Порядок та умови проведення розрахунків» договору у наступній редакції: «Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.».

За приписом п.12 означеної угоди остання набуває чинності з дати її підписання сторонами і діє з 01.04.2016 в частині, зокрема, застосування її п.6.

За невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим договором (п.8.1 договору).

Відповідно до п.8.2 договору у разі невиконання споживачем умов пункту 6.1 цього договору постачальник має право не здійснювати поставку газу споживачу або обмежити поставку пропорційно до кількості неоплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання споживачем пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Цей договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу з 01 січня 2016 року до 30 квітня 2016 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п.12 договору в редакції додаткової угоди №3 від 31.03.2016 до нього).

Звертаючись до господарського суду, позивач зазначив про те, що на виконання умов договору позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 76 040,85 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, копії яких додані до цього позову.

Проте, відповідач оплату за переданий газ здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у визначений договором строк, чим порушив умови п. 6.1 договору.

На підтвердження заявлених позовних вимог позивачем додані до суду акти приймання-передачі природного газу за період січень квітень 2016 року, що підписані сторонами та скріплені печатками підприємств (а.с. 24-27).

За даними позивача, відповідач розрахувався за поставлений природний газ остаточно 08.07.2016 (а.с. 29).

Згідно розрахунку позивача, з відповідача підлягає стягненню борг у загальній сумі 7 379,84 грн., у тому числі пеня в розмірі 5 777,32 грн., 3% річних в розмірі 453,37 грн., інфляційні втрати в розмірі 1 149,15 грн.

Вважаючи свої права порушеними позивач звернувся до господарського суду з даним позовом.

Вирішуючи даний господарський спір, суд першої інстанції виходив з обставин за якими встановив, що згідно актів приймання-передачі природного газу за період січень квітень 2016 року позивачем поставлено, а відповідачем отримано природний газ за період січень-квітень 2016 року у загальному обсязі 29,985 тис.куб.м. на суму 76 040,85 грн.

Як свідчать матеріали справи, сальдо відповідача з 01.01.2016 по 30.09.2019 та витяг по операціям відповідача з 01.01.2016 по 30.09.2019, останній розрахувався за спірними зобов`язаннями у повному обсязі 08.07.2016.

Здійснення платежу у розмірі 57300,53 грн. підтверджено банківською випискою АТ «Ощадбанк» від 08.07.2016.

Разом з тим, беручи до уваги приписи п.6.1 договору, позивачем, зважаючи на несвоєчасний розрахунок за переліченими зобов`язаннями, нараховано пеню на підставі п.8.2 договору, 3% річних та інфляційні витрати на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, а саме:

пеня: за період з 16.02.2016 по 07.07.2016 за зобов`язанням січня 2016 (з урахуванням часткової оплати 04.02.2016 у сумі 18740,32грн.), за період з 15.03.2016 по 07.07.2016 за зобов`язанням лютого 2016, за період з 26.04.2016 по 07.07.2016 за зобов`язанням березня 2016, за період з 26.05.2016 по 07.07.2016 за зобов`язанням квітня 2016;

3% річних: за період з 16.02.2016 по 07.07.2016 за зобов`язанням січня 2016 (з урахуванням часткової оплати 04.02.2016 у сумі 18740,32грн.), за період з 15.03.2016 по 07.07.2016 за зобов`язанням лютого 2016, за період з 26.04.2016 по 07.07.2016 за зобов`язанням березня 2016, за період з 26.05.2016 по 07.07.2016 за зобов`язанням квітня 2016;

інфляційні витрати: за березень - червень 2016 за зобов`язанням січня 2016 (з урахуванням часткової оплати), за квітень - червень 2016 за зобов`язанням лютого 2016.

Як вірно зазначено судом 30.11.2016 набув чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 03.11.2016, яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до ст.1 вказаного Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості. Реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості - державна відкрита, загальнодоступна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про підприємства та організації, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону.

Згідно зі ст.2 Закону дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

При цьому згідно ч.3 ст.7 Закону, яка окремо регулює списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Застосувавши приписи даного Закону до спірних правовідносин, та встановивши, що заборгованість за поставлений природний газ, що використовується відповідачем для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, погашена Приватним акціонерним товариством «Шахтоуправління «Покровське» в повному обсязі станом на 08.07.2016, тобто до набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача суми неустойки, 3% річних та інфляційних витрат задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Позивач в апеляційній скарзі не погоджується з рішенням суду, посилаючись на те, що суд неправомірно застосував до спірних правовідносин приписи Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», оскільки поставка природного газу відбулася в жовтні 2016 року, а тому норми вказаного Закону не можуть бути застосовані до нього.

З приводу наведених позивачем доводів колегія суддів зазначає наступне.

Так, частиною 1 статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

30.11.2016 набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Згідно з визначеннями, які закріплені в частині 1 статті 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" заборгованість, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону (далі - заборгованість):

кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води;

постачальник природного газу - Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та її дочірня компанія "Газ України";

спожиті енергоносії - спожиті природний газ, електрична енергія.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Частиною 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Частина 3 статті 7 Закону про врегулювання заборгованості за спожитий природний газ є нормою прямої дії, а, відтак, її застосування до споживачів не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов поряд з їх обов`язком щодо погашення заборгованості за спожитий природний газ у строк до набрання чинності 30.11.2016 цим Законом.

При цьому, виконання даної норми не залежить від факту включення підприємства-споживача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, оскільки в силу частини 1 статті 58 Конституції України зазначений Закон не має зворотної дії в часі, не поширюється на правовідносини з розрахунків за поставлений природний газ, які проведено до набрання ним чинності, а визначає порядок врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, що не була погашена боржниками станом на 30.11.2016.

Аналогічна правова позиція щодо застосування частини 3 статті 7 Закону викладена у численних постановах Верховного Суду, зокрема, від 07.02.2018 у справі № 927/1152/16, від 14.02.2018 у справі № 908/3211/16, від 29.01.2018 у справі № 904/10745/16, від 23.01.2018 у справі № 914/3131/15, від 15.03.2018 у справі № 904/10736/16, від 12.03.2020 у справі № 910/17426/18, від 27.058.2020 у справі № 910/17428/18.

Отже, частиною 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" законодавець запровадив чіткий механізм звільнення боржників від відповідальності за несвоєчасну сплату заборгованості за спожитий природний газ та встановив заборону на нарахування боржникам (споживачам) неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на суми основної заборгованості за договорами поставки природного газу за умов її погашення боржниками до набрання чинності цим Законом.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідач розрахувався за спірними зобов`язаннями у повному обсязі 08.07.2016, а отже на день набрання чинності зазначеним Законом відповідач не мав перед позивачем кредиторської заборгованості за спожитий природний газ за договором.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань видами діяльності відповідача є, зокрема, виробництво електричної енергії (а.с. 43-47).

В свою чергу, відповідно до приписів статті 1 Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

При цьому, у п.1.2 Договору, сторонами визначено, що газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що дані правовідносини підпадають під дію Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а тому нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат за наявності імперативної норми Закону, яка обмежує позивача в цьому праві та задоволення такого позову, суперечитиме як наведеній нормі Закону, так і принципам розумності та справедливості.

Разом з цим, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про незастосування до спірних правовідносин Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» з огляду на те, що поставка природного газу відбулася в жовтні 2016 року, оскільки позивачем заявлено до стягнення пеню, 3% річних та інфляційні втрати за неналежне виконання відповідачем своїх обов`язків щодо розрахунку за поставлений природний газ за період січень квітень 2016 року, що підтверджується наданими до позовної заяви актами приймання-передачі природного газу за вказаний період, а також самим розрахунком позивача.

Таким чином доводи апеляційної скарги позивача не знайшли свого підтвердження, а тому відхиляються судом апеляційної інстанції як безпідставні, і взагалі суд вважає, що такі доводи є виключно формальними та не містять взагалі належного матеріального та документального обґрунтування.

Враховуючи наведене вище, судова колегія дійшла висновку, що рішення Господарського суду Донецької області від 02.04.2020 у справі № 905/440/20 ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 269, 270, 275, 277, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ на рішення господарського суду Донецької області від 02.04.2020 у справі № 905/440/20 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Донецької області від 02.04.2020 у справі № 905/440/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені статтями 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 24.06.2020.

Головуючий суддя А.М. Білецька

Суддя Н.В. Гребенюк

Суддя Л.Ф. Чернота