ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"15" червня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/1091/20

Господарський суд Одеської області у складі судді Бездолі Д.О.

секретар судового засідання Голоденко І.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом: Акціонерного товариства Укргазвидобування (вул. Кудрявська, 26/28, м. Київ, 04053) в особі філії Бурове управління Укрбургаз Акціонерного товариства Укргазвидобування (вул. Полтавська, буд. 86, м. Красноград, Харківська обл., 63304)

до відповідача: Виробничо-комерційної фірми Зовнішторг-Мікрон Товариства з обмеженою відповідальністю (вул. Миколи Боровського, буд. 37, м. Одеса, 65031)

про стягнення 140347,20 грн,

за участю представників учасників справи:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство Укргазвидобування в особі філії Бурове управління Укрбургаз Акціонерного товариства Укргазвидобування звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Виробничо-комерційної фірми Зовнішторг-Мікрон Товариства з обмеженою відповідальністю, в якій просить суд стягнути з відповідача на його користь кошти в сумі 140347,20 грн, з яких: 84208,32 грн пені та 56138,88 грн штрафу.

Позиції учасників справи

В обґрунтування підстав позову позивач посилався на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за укладеним між сторонами договором поставки від 27.11.2018 №УБГ 908/015-18 в частині порушення строків поставки товару.

25.05.2020 від позивача до канцелярії суду за вх. № 13083/20 надійшли письмові пояснення (а.с.59-63, т.1), в яких позивач повідомив, що відповідачем було сплачено штрафні санкції у сумі 140347,20 грн, які є предметом позову у цій справі, у зв`язку з чим позивач, посилаючись на п.2 ч. 1 ст. 231 ГПК України та ст. 7 Закону України «Про судовий збір», просив суд повернути йому сплачений за подання позову судовий збір.

03.06.2020 від відповідача до суду за вх. № 14346/20 надійшов відзив на позов (а.с.65-71, т.1), в якому відповідач зазначив про безпідставність позову та просив суд відмовити позивачу у його задоволенні, оскільки, як зазначив відповідач, спірні у цій справі кошти відповідач сплатив на користь позивача ще до подання позову на підставі претензії позивача від 18.12.2019 №032-03-14226-1.

У судове засідання 15.06.2020 представники сторін не з`явились, при цьому про час та місце розгляду справи останні були повідомлені належним чином, що підтверджується наявними у справі рекомендованими повідомленнями про вручення сторонам ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 27.04.2020 позовну заяву Акціонерного товариства Укргазвидобування в особі філії Бурове управління Укрбургаз Акціонерного товариства Укргазвидобування було залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення виявлених судом недоліків.

Враховуючи усунення позивачем недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, ухвалою суду від 18.05.2020 позовну заяву Акціонерного товариства Укргазвидобування в особі філії Бурове управління Укрбургаз Акціонерного товариства Укргазвидобування було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №916/1091/20; ухвалено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін; судове засідання для розгляду справи по суті було призначено на "15" червня 2020 о 10год.30хв.

У судовому засіданні 15.06.2020 судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Обставини справи

27.11.2018 між Виробничо-комерційною фірмою Зовнішторг-Мікрон Товариства з обмеженою відповідальністю (постачальник) та Акціонерним товариством Укргазвидобування Філія Бурове управління Укрбургаз (покупець) було укладено договір №УБГ908/015-18 (а.с.8-21, т.1), згідно з п. 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити покупцеві калібри в асортименті Лот №2 (далі товар), зазначений в специфікації, що додається до договору і є його невід`ємною частиною, а покупець прийняти та оплатити товар.

Відповідно до п. 1.2. договору найменування/асортимент товару, одиниця виміру, кількість, ціна за одиницю товару та загальна ціна договору вказується у специфікації, яка є додатком №1 до договору та є його невід`ємною частиною.

Згідно з п.п. 3.1., 3.2. договору ціна договору вказується в специфікації в гривнях з урахуванням ПДВ (застосовується, якщо постачальник є резидентом, платником ПДВ) або в іноземній валюті без урахування ПДВ (застосовується, якщо постачальник є нерезидентом).

У відповідності до п.п. 5.1., 5.2., 5.3. договору строк поставки, умови та місце поставки товару, інформація про вантажовідправників і вантажоодержувачів вказується в специфікаціях до цього договору. Обсяг поставки товару (кожної партії товару) визначається в рознарядках покупця та узгоджується до поставки товару. Відвантаження товару проводиться тільки після отримання постачальником рознарядки. Відвантаження товару без рознарядки забороняється. Рознарядка постачальнику може направлятися покупцем в електронному вигляді на електронну адресу постачальника, вказану у розділі XIV даного договору. Датою поставки товару є дата підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання-передачі товару, форма якого наведена в додатку №3 до цього договору, який є його невід`ємною частиною (для нерезидентів) або видаткової накладної.

Згідно з п. 7.10 договору у разі невиконання постачальником взятих на себе зобов`язань з поставки товару у строки, визначені у даному договорі, останній сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару.

Відповідно до п. 10.1. договору він набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін (за наявності) і діє до повного виконання сторонами зобов`язань.

Згідно з п.п. 1, 3 підписаної між сторонами специфікації №1 від 27.11.2018, яка є додатком №1 до договору (а.с.22, т.1), загальна вартість товару, що поставляється по цій специфікації, складає 801984,00 грн. Строк поставки товару: згідно рознарядки покупця, але не пізніше 150 календарних днів з дати укладення договору.

Також, до вищевказаного договору сторонами було укладено: додаток №2, яким затверджено інформацію про власників контрагента, включаючи кінцевого бенефіціарного власника (контролера) (а.с.23-24, т.1); додаток №3, яким затверджено форму акту приймання-передачі товару (а.с.25, т.1); додаток №4, яким затверджено технічні характеристики товару Лот №2 (а.с. 26-27, т.1); додаток №5, яким затверджено критерії ознак пов`язаних осіб (а.с.28, т.1).

Відповідно до рознарядки позивача на поставку від 27.11.2018 №015-015-14377-1 (а.с.53, т.1) позивач надав відповідачу рознарядку на поставку товару за договором в повному обсязі на суму 801984,00 грн, вказавши місце призначення поставки: Харківська обл., м. Красноград, вул. Українська, 165, Красноградська база виробничо-технічного забезпечення і комплектації БУ «Укрбургаз».

На виконання умов договору відповідач поставив, а позивач прийняв товар на загальну суму 801984,00 грн згідно з видатковою накладною від 09.08.2019 №47 (а.с.29, т.1).

18.12.2019 позивач направив на адресу відповідача із претензію від 18.12.2019 №032-03-14226-1 (а.с. 30-32, т.1), в якій позивач вимагав від відповідача сплатити кошти в сумі 140347,20 грн у зв`язку з простроченням відповідачем виконання зобов`язання за укладеним між сторонами договором, а саме здійснення поставки товару з простроченням на 105 днів. Вказана сума вимоги складається з суми пені у розмірі 84208,32 грн та суми штрафу у розмірі 56138,88 грн, які нараховані позивачем за 105 днів прострочення виконання зобов`язання відповідачем, виходячи з того, що граничний строк поставки настав 26.04.2019, а фактично поставку за видатковою накладною відповідачем здійснено 09.08.2019.

Як зазначив позивач у позовній заяві (а.с.3, т.1), станом на 06.04.2020 претензія від 18.12.2019 №032-03-14226-1 відповідачем не була задоволена, що стало підставою для звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача спірних коштів в сумі 140347,20 грн, при цьому розрахунок суми позову є ідентичним розрахунку суми претензії.

Як вбачається з опису вкладення у конверт, в якому до суду надійшла позовна заява позивача, зазначене відправлення позивачем було здійснено 15.04.2020 (а.с.36, т.1).

Водночас, як вбачається з наданого відповідачем до відзиву платіжного доручення від 22.01.2020 №55 (а.с.67, т.1), відповідачем ще до подання позову було сплачено на користь позивача кошти в сумі 140347,20 грн з призначенням платежу: штрафні санкції по претензії №032-03-14226-1 від 18.12.2019. Вказане також підтверджується долученою позивачем до письмових пояснень випискою з банківського рахунку позивача (а.с.61, т.1).

Отже, спірні у цій справі кошти були сплачені відповідачем на користь позивача ще до звернення позивача до господарського суду з даним позовом.

Законодавство, застосоване судом до спірних відносин

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з частиною 2 статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Положеннями п.1 ч. 2 ст.11 ЦК України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, а в силу вимог ч.1 ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності зі статтею 265 ГК України за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ч.1 ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язань містяться і у ч.ч.1, 7 ст.193 Господарського кодексу України.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 611 ЦК України передбачено можливість настання правових наслідків, встановлених договором або законом, зокрема, у вигляді сплати неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Позиція суду

Позивач звернувся до господарського суду з позовом до відповідача про стягнення штрафних санкцій в сумі 140347,20 грн, нарахованих за прострочення відповідачем строків поставки товару за укладеним між сторонами договором від 27.11.2018 №УБГ908/015-18. При цьому позивач у позові зазначив, що ним було вжито заходи досудового врегулювання спору шляхом направлення претензії на адресу відповідача, на яку, як зазначив позивач, відповідач не відреагував.

Як було встановлено судом, відповідач на підставі претензії позивача сплатив спірні у цій справі кошти в повному обсязі 22.01.2020, разом з цим, позовну заяву, що розглядається у цій справі, позивач направив на адресу суду 15.04.2020, що підтверджується описом вкладення у конверт, в якому до суду надійшла позовна заява позивача.

За цих обставин, судом було встановлено, що заборгованість, яка є предметом спору у цій справі, відповідачем була повністю погашена ще до подання позову позивачем.

Так, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, а отже суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача при зверненні до суду, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення або відмову у задоволенні позовних вимог.

При цьому Пленум Вищого господарського суду України у постанові від 26.12.2011 №17 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» роз`яснив, що припинення провадження у справі на підставі норм ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Оскільки станом на день звернення позивача до господарського суду з позовом до відповідача про стягнення спірних коштів у сумі 140347,20 грн вони вже фактично були сплачені відповідачем, відповідно в цьому випадку відсутня обставина порушеного права позивача у спірних правовідносинах і відсутні правові підстави для закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, а у позові позивачу слід відмовити.

Розподіл судових витрат.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позов позивача не підлягає задоволенню, сплачений позивачем при поданні позову судовий збір в сумі 2105,21 грн слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судовий збір в сумі 2105,21 грн покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строки, визначені ст. 256 ГПК України, з врахуванням положень п. 4 Розділу Х Прикінцеві положення ГПК України.

Повний текст складено 22 червня 2020 р.

Суддя Д.О. Бездоля