СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2020 р. Справа № 917/50/20

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Россолов В.В. , суддя Тихий П.В.

розглянувши у приміщенні Східного апеляційного господарського суду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01001 (вх. № 1151 П/1)

на рішення Господарського суду Полтавської області від 13.03.2020, ухвалене у складі судді Тимощенко О.М. без виклику сторін,

у справі №917/50/20

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01001,

до відповідача Лубенського колективного учбово-виробничого підприємства Полтавського учбово-виробничого об`єднання Українського товариства сліпих, вул. Радянська, 164, м. Лубни, Полтавська область, 37500,

про стягнення 3 450,05 грн заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 13.03.2020 у справі №917/50/20 позов задоволено частково; стягнуто з Лубенського колективного учбово-виробничого підприємства Полтавського учбово-виробничого об`єднання Українського товариства сліпих (вул. Радянська, 164, м. Лубни, Полтавська область,37500; ) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6; ) 763,62 грн пені, 358,27 грн інфляційних втрат, 72,22 грн трьох процентів річних та 664,88 грн витрат по сплаті судового збору; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням, ухваленим господарським судом першої інстанції, до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся позивач - Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", який просить рішення Господарського суду Полтавської області від 13.03.2020 у справі №917/50/20 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення по справі, яким вимоги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" щодо стягнення 1575,44 грн пені, 499,61 грн інфляційних нарахувань, 162,89 грн 3% річних задовольнити повністю; судові витрати просить покласти на відповідача.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.05.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Полтавської області від 13.03.2020 у справі №917/50/20; встановлено відповідачу строк протягом 15 днів з дати вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження, але не менше, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання скаржнику; розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Полтавської області від 13.03.2020 у справі №917/50/20 ухвалено здійснювати без повідомлення учасників справи.

Відповідно до рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення ухвали апеляційного суду від 12.05.2020, позивач та відповідач належним чином повідомлені про відкриття апеляційного провадження та розгляд справи без повідомлення учасників провадження.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався та не направив його до апеляційного суду.

Як вже зазначалось вище, вказана апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи, зважаючи на приписи ч. 10 ст. 270 ГПК України, якими передбачено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заперечень щодо розгляду справи без повідомлення учасників справи від сторін не надходили.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Судом встановлено, що 21.12.2015 між Акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (далі - Постачальник) та Лубенським колективним учбово-виробничим підприємством Полтавського учбово-виробничого об`єднання Українського товариства сліпих (далі - Споживач) було укладено Договір № 3313/16-ТЕ-24 постачання природного газу (далі - Договір, т. 1 а.с. 11-17).

До Договору між сторонами було укладено додаткові угоди (а.с. 18-22), згідно яких сторони внесли зміни, зокрема, в частині обсягів поставки газу та його вартості.

Відповідно до п. 1.1. Договору Постачальник зобов`язується передати у власність Споживачу у 2016 році природний газ, а Споживач зобов`язується прийняти та оплатити цей газ, на умовах цього Договору.

Газ, що постачається за цим договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (п.1.2. Договору).

Пунктом 3.4. Договору передбачено, що приймання-передача природного газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання газу Споживачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку газу.

Ціна за 1000 куб. метрів природного газу за цим договором з 01.01.2016 по 31.03.2016 становить - 1770,74 грн, крім того,податок на додану вартість 20%, тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами ПАТ Укратрансгаз - 126,20 грн та податок на додану вартість (20%). До слати за 1000 куб. м природного газу 1896,94 грн, крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 2276,33 грн (п. 5.2 Договору, з урахуванням Додаткової угоди №1 від 31.12.2015).

Згідно з п. 6.1 Договору оплата за газ здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місцем поставки газу.

У п. 8.2 Договору сторони передбачили, що у разі невиконання Споживачем умов пункту 6.1. цього Договору він зобов`язується сплатити Постачальнику, крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Строк, у межах якого Сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років (п. 10.3 Договору).

Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині поставки природного газу 01.01.2016 до 31.03.2016 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п.12.1 Договору).

На виконання умов Договору, Позивач передав у власність Відповідача природний газ на загальну суму 13 093,43 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 29.02.2016 на суму 9851,94 грн, від 31.03.2016 на суму 3241,49 грн, які підписані представниками сторін та скріплені печатками сторін (т. 1 а.с. 23-24).

Як вбачається із наданих позивачем виписок по рахунку в АТ "Ощадбанк", в порушення умов Договору відповідачем проведено оплату вартості спожитого газу за період з лютого 2016 року по березень 2016 року (включно) з порушенням строків, встановлених п. 6.1 Договору.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем свого обов`язку за договором № 3313/16-ТЕ-24 від 21.12.2015 щодо своєчасної та повної оплати за поставлений природний газ, Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на підставі п. 8.2. Договору нараховано пеню у 2 339,06 грн, а також інфляційні нарахування 857,88 грн та три проценти річних у сумі 253,11 грн.

Як вже зазначалося, рішенням Господарського суду Полтавської області від 13.03.2020 у справі №917/50/20 позов задоволено частково; стягнуто з Лубенського колективного учбово-виробничого підприємства Полтавського учбово-виробничого об`єднання Українського товариства сліпих (вул. Радянська, 164, м. Лубни, Полтавська область,37500; ) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6; ) 763,62 грн пені, 358,27 грн інфляційних втрат, 72,22 грн трьох процентів річних та 664,88 грн витрат по сплаті судового збору; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку, в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 2 339,06 грн пені за період з 15.03.2016 по 14.10.2016, 3% річних у сумі 253,11 грн за період з 15.03.2016 по 01.02.2017 та інфляційних втрат у розмірі 857,88 грн за період з березня 2016 року по лютий 2017 року (з урахуванням моменту виникнення зобов`язання з оплати природного газу за кожний окремий місяць та проведених відповідачем сплат), суд прийшов до висновку, що заявлений розмір пені, 3% та інфляційних нарахувань частково відповідає вимогам Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" та Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", а саме: в частині стягнення з відповідача 763,62 грн пені за період з 15.04.2016 по 14.10.2016, 358,27 грн інфляційних втрат за період з березня 2016 року по лютий 2017 року та 72,22 грн 3% річних за період з 15.03.2016 по 01.02.2017, нарахованих на суму невиконаного відповідачем зобов`язання у розмірі 3 006,35 грн з оплати отриманого від позивача природного газу станом на 30.11.2016 (дата набрання законної сили Законом України №1730)

В частині стягнення з відповідача 1 575,43 грн пені, 180,89 грн 3% та 499,61 грн інфляційних нарахувань, суд прийшов до висновку, що останні задоволенню не підлягають, оскільки погашення заборгованості за переданий позивачем відповідачу природний газ у 2016 році у сумі 10087,08 грн було здійснено до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", то відповідно до положень вказаного Закону, нараховані на таку заборгованість пеня, річні та інфляційні підлягали списанню. В порушення приписів вищезазначеного Закону, позивач не списав вказані суми, натомість подав до суду позов про стягнення пені, річних та інфляційних з відповідача.

При перегляді рішення місцевого господарського суду із врахуванням меж апеляційного перегляду згідно положень ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду виходить з наступного.

Предметом спору в даній справі є матеріально-правова вимога Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Лубенського колективного учбово-виробничого підприємства Полтавського учбово-виробничого об`єднання Українського товариства сліпих про стягнення пені, 3% річних та інфляційних нарахувань за несвоєчасну оплату відповідачем коштів за спожитий природний газ.

Як вбачається з матеріалів апеляційної скарги Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" оскаржує рішення Господарського суду Полтавської області від 13.03.2020 у справі №917/50/20 в частині відмови у задоволенні 1575,44 грн пені, 499,61 грн інфляційних нарахувань, 162,89 грн 3% річних.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із статтею 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як встановлено судом, між сторонами виникли правовідносини з постачання природного газу згідно договору № 3313/16-ТЕ-24 від 21.12.2015.

На виконання договору позивач передав відповідачу природний газ на загальну суму 13 093,43 грн.

За умовами укладеного сторонами договору (п. 1.2) газ, що постачається за цим договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Як встановлено судом, сторони у п. 6.1 погодили, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно із статтею 526 ЦК України, яка кореспондується з частиною першою статті 193 ГК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною першою статті 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

30.11.2016 набрав чинності Закон "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (далі - Закон №1730), яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до приписів статті 1 Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно зі статтею 2 Закону дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

З актів прийому-передачі природного газу вбачається, що газ було поставлено у лютому-березні 2016 року виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач мав ознаки теплогенеруючої організації, відповідно до ст. 1 Закону України "Про теплопостачання".

За приписами частини першої статті 5 Закону № 1730-VIII реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашена станом на 31 грудня 2016 року.

Згідно із статтею 7 Закону № 1730-VIII на реструктуризовану заборгованість за спожитий природний газ станом на 1 липня 2016 року неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню та не можуть бути предметом подальшого продажу, за умови повного виконання теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями договору про реструктуризацію заборгованості.

На заборгованість підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті для виробництва послуг централізованого водопостачання та водовідведення, послуг централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) електричну енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення станом на 1 липня 2016 року неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають врегулюванню, за умови розрахунків за поточне споживання електричної енергії протягом останніх трьох місяців поспіль в обсязі не менше 95 відсотків, у такий спосіб: неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на зазначену в абзаці першому цієї частини заборгованість, погашення якої здійснено відповідно до статті 4 цього Закону, підлягають списанню; неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на зазначену в абзаці першому цієї частини заборгованість, щодо якої відповідно до цього Закону укладено договір про реструктуризацію, підлягають списанню, за умови повного виконання підприємствами централізованого водопостачання та водовідведення договору про реструктуризацію заборгованості.

На заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Отже, частиною 3 статті 7 Закону № 1730-VIII визначено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річні не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що частина 3 статті 7 Закону № 1730-VIII є нормою прямої дії. При цьому, застосування приписів частини 3 статті 7 цього Закону не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом. Застосування цієї норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Якщо заборгованість погашено до набрання чинності Законом № 1730-VIII, застосовуються положення частини 3 статті 7 Закону № 1730-VIII. Відтак не потребує доведення факт включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річні, нараховані на заборгованість, яка є предметом регулювання цього Закону, не нараховуються, а нараховані підлягають списанню, у зв`язку з припиненням зобов`язань щодо їх сплати, на підставі частини третьої статті 7 Закону № 1730-VIII.

Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 916/2279/18, від 10.06.2019 у справі № 904/4592/18, від 11.06.2019 у справі № 905/1964/18, від 29.05.2020 у справі №920/706/19.

Як встановлено судом, відповідач за поставлений природний газ розраховувався з порушенням строків встановлених договором.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач за отриманий у лютому-березні 2016 року природний газ на суму 13093,43 грн розраховувався наступним чином: 12.10.2016 на суму 5800,00 грн, 01.11.2016 на суму 14830,00 грн (10542,92 грн з яких були направлені позивачем на погашення заборгованості за іншим договором №4093/15-ТЕ-24, про що відсутні заперечення з боку відповідача) та остаточно погасив заборгованість перед позивачем за природний газ 02.02.2017 у сумі 3006,35 грн, що підтверджується бухгалтерською випискою з балансового рахунку сальдо по підприємству та випискою по операціях з 01.01.2016 30.09.2018, випискою з банківського рахунку відповідача (т. 1 а.с. 25, 27-29) та розрахунком заборгованості (т. 1 а.с.9-10).

Таким чином, на дату набрання чинності Законом України № 1730-VIII (тобто до 30.11.2016) відповідачем було частково погашено заборгованість за поставлений природний газ, та залишок заборгованості на 30.11.2016 перед Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" становив 3006,35 грн.

Враховуючи викладене, нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат на заборгованість за природний газ у розмірі 10087,08 грн, що була погашена до набрання чинності Законом №1730-VIII, суперечить ч. 3 ст. 7 згаданого Закону, такі нарахування не можуть бути стягнуті в сулу прямої дії норми закону.

Відтак, колегія суддів відхиляє доводи заявника апеляційної скарги про те, що для врегулювання питання заборгованості з 3% річних, пені та інфляційних втрат в порядку, передбаченому Законом № 1730-VIII, відповідач має набути статусу учасника такої процедури, тобто бути включеним до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії.

Таким чином, у даній справі стягненню з відповідача підлягають 3% річних, інфляційні та пеня, нараховані на суму заборгованості, яка не була погашена Лубенським колективним учбово-виробничим підприємством Полтавського учбово-виробничого об`єднання Українського товариства сліпих до набрання чинності Законом України № 1730-VIII (тобто до 30.11.2016), тобто на суму 3006,35 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно застосовано норми Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Таким чином, доводи скаржника про порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оскаржуваному судовому рішенні висновки відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Полтавської області від 13.03.2020 у справі №917/50/20 підлягає залишенню без змін.

З огляду на те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за її подання покладається судом на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 13.03.2020 у справі №917/50/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження постанови апеляційного господарського суду передбачені статтями 287-289 ГПК України.

Головуючий суддя І.А. Шутенко

Суддя В.В. Россолов

Суддя П.В. Тихий