номер провадження справи 5/78/20
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2020 Справа № 908/1094/20

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі: судді Проскурякова К.В., при секретарі Соколові А.А., розглянувши матеріали справи

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Айс Запоріжжя (69104, м. Запоріжжя, вул. Магістральна, буд. 100; )

До відповідача: Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго (69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 14; )

про стягнення 14 323,76 грн.

Без участі представників сторін,

СУТНІСТЬ СПОРУ:

29.04.2020 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Айс Запоріжжя до Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго про стягнення 28 528,76 грн.

29.04.2020 автоматизованою системою документообігу господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справу розподілено судді Проскурякову К.В.

Ухвалою суду від 30.04.2020 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Айс Запоріжжя до Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго про стягнення 28 528,76 грн. на підставі п. 8 ч. 3 ст. 162 ГПК України залишено без руху.

Ухвалою суду від 18.05.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №908/1094/20 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, розгляд справи по суті призначено з 15.06.2020, запропоновано сторонам здійснити відповідні процесуальні дії.

01.06.2020 від Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго до Господарського суду Запорізької області надійшов відзив на позовну заяву № 32-32/8282 від 27.05.2020 (вх. № 01413/08-08/20 від 01.06.2020), в якому відповідач заперечив проти позовних вимог та просить суд в задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ч. 3 ст. 222 ГПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

Згідно з ч. 13 ст. 8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У судовому засіданні 15.06.2020 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Як вбачається з позовної заяви № 7/315 від 10.06.2020, в обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що 26.12.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю Айс Запоріжжя (Споживач, позивач) та Публічним акціонерним товариством Запоріжжяобленерго («Оператор системи розподілу ОСР», відповідач) укладений договір про порядок погашення надмірно сплачених грошових коштів. Пунктом 1.2. договору передбачено, що споживач надає розстрочку оператору систем розподілу в погашенні, а оператор систем розподілу оплачує надмірно сплачені споживачем грошові кошти у розмірі 28 410,00 грн. на рахунок споживача відповідно до наступного графіку: до 01.02.2020 14 205,00 грн., до 01.03.2020 14 205,00 грн. В порушення умов договору, ПАТ Запоріжжяобленерго грошові кошти у розмірі 28 410,00 грн. не сплатило, у зв`язку з чим позивачем нараховано 3 % річних за період з 01.03.2020 по 20.04.2020 на суму 118,76 грн. Просить суд позов задовольнити.

У відзиві на позовну заяву № 32-32/8282 від 27.05.2020, Публічне акціонерне товариство Запоріжжяобленерго посилається на те, що заборгованість у розмірі 28 410,00 грн. погашена у повному обсязі платіжними дорученнями № 8508 від 22.04.2020 в сумі 14 205,00 грн. та № 9943 від 12.05.2020 в сумі 14 205,00 грн., які додані до відзиву. На підставі викладеного відповідач зазначає, що стягнення 3 % річних в сумі 118,76 грн. є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

У письмових поясненнях № 7/315 від 10.06.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю Айс Запоріжжя зазначає, що 06.03.2020 позивач звернувся до Господарського суду Запорізької області із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення з Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго заборгованості у розмірі 28 410,00 грн. 10.03.2020 Господарським судом Запорізької області виданий судовий наказ, який ухвалою від 01.04.2020 по справі № 908/631/20 скасований на підставі заяви ПАТ «Запоріжжяобленерго». У зв`язку зі скасуванням судового наказу, 29.04.2020 ТОВ «Айс Запоріжжя» звернулось до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження. При поданні позовної заяви, сума основного боргу складала 28 410,00 грн. Позивачем здійснено нарахування 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦК України за період з 01.03.2020 по 20.04.2020, тобто до дати часткового погашення заборгованості в сумі 14 205,00 грн., що підтверджується копією платіжного доручення відповідача № 8508 від 22.04.2020. Повне погашення заборгованості здійснено відповідачем 12.05.2020, що підтверджується платіжним дорученням № 9943 від 12.05.2020, тобто вже після подання позовної заяви до суду. Враховуючи, що підставою для звернення до суду з відповідною позовною заявою стало подання ПАТ «Запоріжжяобленерго» необґрунтованої заяви про скасування судового наказу, в якій заперечувалась наявність заборгованості перед ТОВ «Айс Запоріжжя», а погашення заборгованості відбулось вже після пред`явлення позову, позивач просить суд стягнути з відповідача 3 % річних у розмірі 118,76 грн. та судовий збір на суму 2 102,00 грн. В іншій частині позовних вимог провадження у справі закрити.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

З огляду на викладене, суд приймає вказані пояснення як заяву про зменшення розміру позовних вимог. Таким чином предметом розгляду справи є стягнення 14 323,76 грн.

Відповідно до положень ст. 165 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Надані до матеріалів справи докази дозволяють розглянути справу по суті.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи у судовому засіданні без виклику представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

22.01.2004 між Відкритим акціонерним товариством Запоріжжяобленерго (постачальник електричної енергії, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Айс Запоріжжя» (споживач, позивач) укладено договір про постачання електричної енергії №6728 з подальшими змінами та доповненнями до нього (договір № 6728).

Відповідно до розділу 1 Договору № 6728, постачальник електричної енергії постачає електричну енергію Споживачу, а Споживач оплачує Постачальнику електричної енергії її вартість та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору та додатками до договору, що є його невід`ємними частинами.

Розділом 2 Договору № 6728 передбачено, що під час виконання умов цього договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим Договором, сторони зобов`язуються керуватися чинним законодавством України, зокрема Правилами користування електричною енергією (далі ПКЕЕ), Правилами улаштування електроустановок (ПУЕ) та технічними умовами.

Пунктом 9.7. договору № 6728 встановлено, що цей договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на термін до 31 грудня 2004р. Договір вважається щорічно продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії.

Судом встановлено, що доказів припинення дії договору про постачання електричної енергії № 6728 від 22.01.2004 або визнання його недійним сторонами до матеріалів справи не надано, отже договір є чинним.

26.12.2019 між Публічним акціонерним товариством Запоріжжяобленерго («Оператор системи розподілу ОСР», відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю Айс Запоріжжя (Споживач, позивач) укладений договір про порядок погашення надмірно сплачених грошових коштів (договір), за умовами п. 1.1. якого, предметом даного договору є умови та порядок сплати оператором систем розподілу надмірно сплаченої за електричну енергію в розмірі 28 410,00 грн., яку споживач сплатив за період 12.2018р. на підставі договору про постачання електричної енергії від 22.01.2004, № 6728, укладеного між Постачальником електричної енергії (правонаступником якого є ОСР) та Споживачем.

Пунктом 1.2. договору передбачено, що споживач надає розстрочку оператору систем розподілу в погашенні, а оператор систем розподілу оплачує надмірно сплачені споживачем грошові кошти у розмірі 28 410,00 грн. на рахунок споживача, зазначеного в розділі 5 даного договору, відповідно до наступного графіку погашення надмірно сплачених грошових коштів (надалі іменується «Графік»:

- до 01.02.2020 14 205,00 грн.;

- до 01.03.2020 14 205,00 грн.

Відповідно до розділу 2 договору, ОСР має право достроково сплатити суму надмірно сплачених грошових коштів (п. 2.1). ОСР має сплатити надмірно сплачені грошові кошти згідно з Графіком (п. 2.2). В разі дострокового погашення ОСР частини суми надмірно сплачених грошових коштів відбувається відповідне зменшення суми, що є предметом даного договору (п. 2.3).

Згідно з п. 3.1. договору, сторони несуть відповідальність згідно з діючим законодавством України за невиконання або неналежне виконання зобов`язань відповідно до умов даного договору та вимог законодавства.

У разі несплати ОСР суми згідно з графіком, останній сплачує споживачу 0,01 % річних від несплачених сум за графіком (п. 3.2).

Відповідно до п. 4.1. договору, цей договір набуває чинності з моменту підписання сторонами, скріплення їх печатками та діє до повного виконання зобов`язань сторонами.

Правовідносини, що не врегульовані даним договором, регулюються діючим законодавством України (п. 4.4. договору).

Проте, відповідач не повернув надмірно сплачені позивачем грошові кошти в розмірі 28 410,00 грн. у визначені п. 1.2. договору строки.

В матеріалах справи міститься акт звіряння взаємних розрахунків від 08.04.2020 за електричну енергію згідно договору № 6728 від 22.01.2004, відповідно до якого станом на 01.04.2020 сальдо на користь ТОВ «Айс Запоріжжя» становить 28 410,00 грн. Вказаний акт підписаний та скріплений печатками обох сторін (а.с. 12).

Як вбачається з матеріалів справи, 22.04.2020 та 12.05.2020 ПАТ «Запоріжжяобленерго» оплатило надмірно сплачені ТОВ «Айс Запоріжжя» грошові кошти на загальну суму 28 410,00 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжними дорученнями № 8508 від 22.04.2020 на суму 14 205,00 грн. (призначення платежу: часткове повернення кредитної заборгованості за акт. ел/ен д6728) та № 9943 від 12.05.2020 на суму 14 205,00 грн. (призначення платежу: часткове повернення кредитної заборгованості за акт. ел/ен д6728) (а.с. 31-32).

У зв`язку з невиконанням відповідачем умов Договору про порядок погашення надмірно сплачених грошових коштів від 26.12.2019, керуючись ст. 625 ЦК України позивач нарахував відповідачу 3 % річних за період з 01.03.2020 по 20.04.2020 в сумі 118,76 грн.

Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи № 908/631/20, відзив на позовну заяву та додаткові пояснення, суд при прийнятті рішення враховує наступне.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до частини 2 цієї ж статті підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Зобов`язанням відповідно до частини 1 та 2 ст. 509 Цивільного Кодексу України є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Пунктом першим статті 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинне виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог зазначених Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Договір, укладений сторонами з дотримання вимог, необхідних для чинності правочину, у тому числі відповідно до чинних нормативно-правових актів, має обов`язкову силу для сторін. Будучи пов`язаними взаємними правами та обов`язками (зобов`язаннями), сторони не можуть в односторонньому порядку відмовлятись від виконання зобов`язання.

З матеріалів справи вбачається, що в порушення вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, відповідач не перерахував позивачу надмірно сплачену суму в розмірі 28 410,00 грн. у строки, визначені п. 1.2. договору про порядок погашення надмірно сплачених грошових коштів. Вказані обставини також визнані відповідачем.

В матеріалах справи містяться платіжні доручення № 8508 від 22.04.2020 на суму 14 205,00 грн. (призначення платежу: часткове повернення кредитної заборгованості за акт. ел/ен д6728) та № 9943 від 12.05.2020 на суму 14 205,00 грн. (призначення платежу: часткове повернення кредитної заборгованості за акт. ел/ен д6728) .

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що станом на момент відкриття провадження по справі № 908/1094/20 заборгованість вже була погашена у повному обсязі, у зв`язку з чим вимоги про стягнення 3 % річних також є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Проте суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 147 Господарського процесуального кодексу України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Статтею 148 ГПК України визначено, що судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Згідно ч. 3 ст. 158 ГПК України, у разі відсутності підстав для повернення заяви про скасування судового наказу суддя не пізніше двох днів після її подання постановляє ухвалу про скасування судового наказу, в якій роз`яснює заявнику (стягувачу) його право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження. В ухвалі про скасування судового наказу суд за клопотанням боржника вирішує питання про поворот виконання судового наказу в порядку, встановленому статтею 333 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1 та 3 ст. 174 ГПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху (ч. 1). Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до господарського суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 176 цього Кодексу.

Факт звернення позивача 06.03.2020 до Господарського суду Запорізької області з заявою про видачу судового наказу не впливає на обставини зазначені у письмових поясненнях позивача № 7/315 від 10.06.2020, оскільки це не передбачено ст. 174 ГПК України. Таким чином, датою звернення позивача до суду з позовною заявою є 29.04.2020, незважаючи на прийняття позовної заяви до розгляду ухвалою суду від 18.05.2020.

Враховуючи, що відповідач здійснив часткову оплату за договором від 26.12.2019 про порядок погашення надмірно сплачених грошових коштів у розмірі 14 205,00 грн. 22.04.2020 на підставі платіжного доручення № 8508, тобто до моменту пред`явлення позову до суду (29.04.2020), позовні вимоги в цій частині були заявлені безпідставно. Проте, вказана сума не входить до предмету позову, оскільки позивач зменшив розмір позовних вимог виключивши з них цю суму.

З матеріалів справи вбачається, що підчас розгляду справи Публічним акціонерним товариством «Запоріжжяобленерго» частково сплачено на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Айс Запоріжжя» заборгованість за договором про порядок погашення надмірно сплачених грошових коштів від 26.12.2019 у розмірі 14 205,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 9943 від 12.05.2020.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору (пункт 2 частини першої статті 231 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі №908/1094/20 в частині стягнення з 14 205,00 грн. на підставі п.2 ч. 1 ст. 231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Суд роз`яснює сторонам, що згідно з ч. 3 ст. 231 ГПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

На особу, яка допустила неналежне виконання зобов`язань, покладаються додаткові юридичні обов`язки, в тому числі передбачені статтями 611, 625 ЦК України.

В зв`язку з неналежним виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, щодо повної та своєчасної оплати надмірно сплачених грошових коштів, позивач нарахував та просив суд стягнути з відповідача 3 % річних за період з 01.03.2020 по 20.04.2020 включно на суму 118,76 грн.

Вимоги щодо стягнення 3 % річних позивач обґрунтовує ст. 625 ЦК України.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодекс України передбачено, що боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проте, пунктом 3.2. договору про порядок погашення надмірно сплачених грошових коштів від 26.12.2019 сторони передбачили, що у разі несплати ОСР суми згідно з графіком, останній сплачує споживачу 0,01 % річних від несплачених сум за графіком.

Таким чином, у п. 3.2. договору, сторонами визначено нарахування саме річних відсотків від несплачених сум, а не пеню - відсотки за кожен день прострочення, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про встановлення в договорі сторонами розміру 0,01 річних відсотків відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Перевіривши розрахунок 0,01% річних за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство» наданий позивачем до позовної заяви, суд зазначає, що згідно із розрахунком суду, стягненню підлягають 0,01% річних за період прострочення з 01.03.2020 по 20.04.2020 включно у розмірі 0,40 грн., з відмовою у стягненні 118,36 грн.

Контррозрахунку спірної суми відповідачем суду не надано.

За приписами ст. ст. 13 та 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 78 ГПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Інші доводи сторін у відповідних частинах сум до уваги судом не приймаються в силу викладеного.

Відповідно до статті 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме на відповідача 0,06 грн.

Частиною 4 ст. 231 ГПК України передбачено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору врегульовано Законом України Про судовий збір.

Так, пунктами 1 та 5 частини 1 статті 7 вказаного Закону (в редакції станом на дату розгляду справи) встановлено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Питання про повернення позивачу з державного бюджету України судового збору у розмірі 2 101,94 грн., сплаченого Товариством з обмеженою відповідальністю Айс Запоріжжя платіжним дорученням № 735 від 03.03.2020 на суму 210,20 грн. та платіжним дорученням № 1276 від 16.04.2020 на суму 1 891,80 грн. буде вирішено у відповідній ухвалі суду.

Керуючись ст. ст. 74, 76-79, 86, 129, п. 2 ч. 1 ст. 231, 233, 236 238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго (69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 14; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Айс Запоріжжя (69104, м. Запоріжжя, вул. Магістральна, буд. 100; ) 0,01 % річних за договором про порядок погашення надмірно сплачених грошових коштів від 26.12.2019 за період з 01.03.2020 по 20.04.2020 включно у розмірі 0 (нуль) грн. 40 коп. та судовий збір в сумі 0 (нуль) грн. 06 коп. Видати наказ.

3. Провадження у справі № 908/1094/20 в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго (69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 14; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Айс Запоріжжя (69104, м. Запоріжжя, вул. Магістральна, буд. 100; ) заборгованості за договором про порядок погашення надмірно сплачених грошових коштів від 26.12.2019 у розмірі 14 205 (чотирнадцять тисяч двісті п`ять) грн. 00 коп. закрити у зв`язку з відсутністю предмету спору.

4. В іншій частині позову відмовити.

Повний текст рішення складено та підписано: 22.06.2020.

Суддя К.В. Проскуряков

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.