ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2020 р. Справа№ 910/14422/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Тищенко О.В.

Шаптали Є.Ю.

секретар судового засідання Шевченко В.І.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 15.01.2020

у справі № 910/14422/19 (суддя Ягічева Н.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал»

до Моторне (транспортне) страхове бюро України

про стягнення 16 659,76 грн.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» (далі - ТОВ «Маркс.Капітал», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ, відповідач) про стягнення 16 659,76 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначило про неналежне виконання Договору про надання фінансових послуг факторингу №1/26-11/2015 від 26.11.2015 щодо здійснення оплати, відтак просило стягнути з відповідача 1 862,54 грн. 3% річних, 7 635,11 грн. інфляційних втрат, 7 162,11 грн. пені.

Заперечуючи проти позову, відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому стверджував, що вимоги є повністю погашеними відповідно до ч. 5 ст. 45 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а відповідач не є правонаступником ПрАТ «СК «Україна». Разом з цим, за Договором про надання фінансових послуг факторингу № 1/26-11/2015 від 26.11.2015 ФОП Шиян Д.С. не передав права вимоги на пеню, інфляційні втрати, 3% річних. Також відповідач заявив про пропуск спеціального строку позовної давності та про застосування наслідків його пропуску.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.01.2020 у справі № 910/14422/19 в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» відмовлено повністю.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, ТОВ «Маркс.Капітал» оскаржило його в апеляційному порядку, просило скасувати повністю та ухвалити нове, яким стягнути з МТСБУ заборгованість за Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АІ/5591583 в розмірі 16 659,76 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначило, що оскаржуване рішення ухвалено за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. За твердженнями апелянта, пп. ґ п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та будь-якою іншою нормою не передбачено, що у визначеному цим підпунктом випадку зобов`язання ліквідованого страховика розділяється (дробиться) й на МТСБУ покладається лише частина такого зобов`язання. На переконання апелянта, часткове виконання МТСБУ умов Договору страхування суперечить меті такого суспільного інституту, як обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, яка визначена зганим Законом. Передбачені ст. 625 ЦК України грошові кошти, на думку апелянта, мають компенсаційний характер та виступають засобом відшкодування матеріальних втрат, який входить в предмет страхування за відповідним Договором та передбачений самим договором. Таким чином, апелянт вважав, що зобов`язання за Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є грошовим зобов`язанням, яке в свою чергу згідно вимог пп. ґ. п.41.1 ст.41 Закону № 1961-1V повинно бути виконане МТСБУ в повному обсязі тощо.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому стверджував про безпідставність та необґрунтованість апеляційних вимог, просив не брати їх до уваги, оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін. Зокрема, зазначив, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». При цьому, відповідач вказував, що пеня, 3% річних та інфляційні втрати не є шкодою в розумінні ЦК України та вищезгаданого Закону. Крім цього, відповідач звертав увагу, що МТСБУ не є правонаступником ПрАТ «СК «Україна», відтак на нього не можуть покладатись всі зобов`язання останнього. Також відповідачем зазначено про надання попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат за залучення адвоката та підготовку відзиву на апеляційну скаргу в розмірі 2 000, 00 грн., на підтвердження яких надано лише копію додатковї угоди № 128 від 21.10.2019, згідно якої сторони домовились, що вартість послуг виконавця за ведення від імені замовника цієї справи становить 2 000, 00 грн. Інших доказів понесення цих витрат до відзиву не долучено.

В судове засідання апеляційної інстанції 16.06.2020 з`явились представники сторін, представник позивача надав пояснення, в яких підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити за наведених в ній підстав, оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Представник відповідача в даному судовому засіданні надав пояснення, в яких заперечив доводи апеляційної скарги, просив не брати їх до уваги, оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції вимог процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено матеріалами справи, зокрема, постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 09.11.2015 у справі №761/29883 15-ц, 15.09.2015 на пр. Перемоги в м. Києві ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Шкода», д.н.з. НОМЕР_1 , не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Шевроле», д.н.з. НОМЕР_2 , в результаті якого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Станом на дату настання страхового випадку - дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Шкода», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Україна» (далі - ПрАТ «СК «Україна») на підставі полісу №АІ/5591583.

02.10.2015 ОСОБА_2 подано до ПрАТ «СК «Україна» заяву про страхове відшкодування, однак останнє в супереч умов Договору страхування (полісу) №АІ/5591583 не здійснило виплату грошового зобов`язання.

25.11.2015 між ОСОБА_2 та ФОП Шиян Д.С. було укладено Договір відступлення права вимоги (цесія) виплати страхового відшкодування за Договором страхування №АІ/5591583, на підставі якого відбулася заміна кредитора у зобов`язанні за Договором страхування.

26.11.2015 між ФОП Шиян Д.С. (клієнт) та ТОВ «Маркс.Капітал» (фактор) укладено Договір про надання фінансових послуг факторингу №1/26-11/2015 (далі - Договір), за умовами п. 1.1 якого в порядку та на умовах, визначених Договором, клієнт передає фактору, а фактор приймає і зобов`язується оплатити клієнтові усі права вимоги за грошовими зобов`язаннями, які виникли у клієнта з договорів відступлення права вимоги (цесії) виплати страхового відшкодування відповідно до Додатку №1 до Договору.

Цим Додатком №1 до Договору передбачено розмір переданого права вимоги у сумі 28 648,45 грн, зобов`язана особа - ОСОБА_1 .

В силу Договору фактор займає місце клієнта (як кредитора) в зобов`язаннях, які виникли із вищезазначеного договору відносно усіх прав клієнта, в тому числі права одержання від боржника сум основного боргу, відсотків, неустойок у повному обсязі (п.1.2 Договору).

Положеннями п. 1.3 Договору визначено характеристику прав, переданих фактору клієнтом за Договором, а саме, загальну суму боргу в розмірі 28 648,45 грн.

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України ( п. 2 ч. 1 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Як визначено ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договором згідно ст. 626 ЦК України є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору (ст. 628 ЦК України) становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положеннями ст. 629 ЦК України встановлено обов`язковість договору для виконання сторонами.

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин на підставі ст. ст. 193 ГК України, 525, 526 ЦК України повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) згідно ст. 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Метою договору факторингу може бути як передача факторові права вимоги клієнта до боржника в обмін на надання клієнтові грошових коштів, так і відступлення клієнтом своєї вимоги в забезпечення виконання його зобов`язань перед фактором. Предметом договору факторингу може бути одна або декілька вимог.

Разом з цим, як встановлено матеріалами справи, ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.03.2018 відкрито провадження у справі №910/842/18 про банкрутство ПрАТ «СК «Україна».

Товариство з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» звернулось до Господарського суду міста Києва із заявою про грошові вимоги до ПрАТ «СК «Україна» за Договорами факторингу на загальну суму 14 262 000,3 грн., в тому числі й за Договором №1/26-11/2015 від 26.11.2015 на суму 28 648,45 грн. (розмір завданого збитку), що ґрунтуються на невиконаних ПрАТ «СК «Україна» зобов`язаннях з виплати страхового відшкодування потерпілим за Договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якій просило визнати грошові вимоги ТОВ «Маркс.Капітал» до ПрАТ «СК «Україна» та включити їх у вказаному розмірі до реєстру вимог кредиторів.

24.04.2018 ТОВ «Маркс.Капітал» подано уточнення до заяви про грошові вимоги до ПрАТ «СК «України» у справі №910/842/18, в тому числі й зобов`язання, яке виникло на підставі Договору страхування №АІ/5591583.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.06.2018 у справі №910/842/18 ТОВ «Маркс.Капітал» визнано кредитором ПрАТ «СК «Україна», в тому числі й за Договором 1/26-11/2015 від 24.06.2015.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» банкрутство - це визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедур санації та мирової угоди й погасити встановлені у визначеному цим Законом порядку грошові вимоги кредиторів не інакше як через застосування ліквідаційної процедури.

В силу приписів ч.ч. 1, 2 ст. 41 вказаного Закону задоволення вимог кредиторів боржника забезпечує ліквідатор у встановленому цим Законом порядку. Ліквідатор з дня свого призначення здійснює, зокрема такі повноваження: приймає до свого відання майно боржника, забезпечує його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; проводить інвентаризацію та оцінку майна банкрута; аналізує фінансове становище банкрута; виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута; очолює ліквідаційну комісію та формує ліквідаційну масу; пред`являє до третіх осіб вимоги щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості; має право отримувати кредит для виплати вихідної допомоги працівникам, що звільняються внаслідок ліквідації банкрута, який відшкодовується згідно з цим Законом позачергово за рахунок коштів, одержаних від продажу майна банкрута; з дня визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури повідомляє працівників банкрута про звільнення та здійснює його відповідно до законодавства України про працю. Виплата вихідної допомоги звільненим працівникам банкрута провадиться ліквідатором у першу чергу за рахунок коштів, одержаних від продажу майна банкрута, або отриманого для цієї мети кредиту; заявляє в установленому порядку заперечення щодо заявлених до боржника вимог поточних кредиторів за зобов`язаннями, які виникли під час провадження у справі про банкрутство і є неоплаченими; подає до суду заяви про визнання недійсними правочинів (договорів) боржника; вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб; передає в установленому порядку на зберігання документи банкрута, які відповідно до нормативно-правових документів підлягають обов`язковому зберіганню, на строк не менше п`яти років з дати визнання особи банкрутом; продає майно банкрута для задоволення вимог, внесених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 46 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» після завершення всіх розрахунків з кредиторами ліквідатор подає до господарського суду звіт та ліквідаційний баланс, до якого, зокрема, додаються: відомості за результатами інвентаризації майна боржника та перелік ліквідаційної маси; реєстр вимог кредиторів з даними про розміри погашених вимог кредиторів. Якщо ліквідатор не виявив майнових активів, що підлягають включенню до складу ліквідаційної маси, він зобов`язаний подати господарському суду ліквідаційний баланс, який засвідчує відсутність у банкрута майна. Якщо за результатами ліквідаційної процедури після задоволення вимог кредиторів не залишилося майна, господарський суд виносить ухвалу про ліквідацію юридичної особи - банкрута.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2019 у справі №910/842/18 затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс, а також ліквідовано ПрАТ «СК «Україна» у зв`язку із неможливістю останнього виконати свої зобов`язання перед кредиторами.

За приписами ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки є встановленими у рішенні, немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву законність судового акту, який набрав законної сили.

Згідно преамбули та ст. 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, рішенням Європейського суду з прав людини від 25.07.02 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України» та рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.99 у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Оскільки судове рішення у справі №910/842/18, яке набрало законної сили, не може бути поставлене під сумнів, а інші рішення, в тому числі і у даній справі, не можуть йому суперечити, встановлені під час розгляду справи №910/842/18 обставини не підлягають доказуванню при розгляді даної справи.

Зокрема, враховуючи, що Господарським судом міста Києва від 17.07.2019 у справі №910/842/18 встановлено, що вимоги кредиторів, які визнані судом та включені до реєстру вимог кредиторів, не задоволені в зв`язку з тим, що ліквідатором не виявлено достатньо майнових активів,які підлягають включенню до ліквідаційної маси для погашення кредиторських вимог, суд першої інстанції правомірно вважав доведеним факт недостатності коштів та майна страховика (ПрАТ «СК «Україна») - учасника Моторного (транспортного) страхового бюро України для задоволення вимог його кредиторів.

Обставини щодо розміру та обґрунтованості грошової вимоги ТОВ «Маркс.Капітал» до ПрАТ «СК «України» в сумі 28 648,45 грн. також мають преюдиціальне значення та не підлягають доказуванню при розгляді даної справи.

З огляду на наведене, станом на момент звернення позивача з даним позовом до суду, його визнано кредитором ПрАТ «СК «Україна» із грошовими вимогами, в тому числі й щодо сплати 28 648,45 грн. суми відшкодування, 1 862,54 грн. 3% річних, 7 635,11 грн. інфляційних втрат, 7 162,11 грн. пені, проте під час провадження у справі про банкрутство у ПрАТ «СК «Україна» не виявлено майна або інших активів, за рахунок яких могли б бути задоволені вимоги позивача.

Як встановлено матеріалами справи, 13.08.2019 позивач в зв`язку із ліквідацією ПрАТ «СК «Україна» звернувся до МТСБУ з заявою про виплату відшкодування в сумі 45 308,21 грн., а саме : 28 648,45 грн. суми страхового відшкодування, 1 862,54 грн. 3% річних, 7 635,11 грн. інфляційних втрат, 7 162,11 грн. пені.

02.09.2019 МТСБУ на підставі ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» прийняло рішення №3.1-05/27980, а 04.09.2019 виплатило позивачу 28 648,45 грн., як відшкодування шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач зазначив про часткове виконання МТСБУ зобов`язань за Договором страхування №АІ/5591583, вказуючи на невиконання ним зобов`язань щодо сплати 1 862,54 грн. 3% річних, 7 635,11 грн. інфляційних втрат, 7 162,11 грн. пені, які були визнані та внесені до реєстру кредиторів ПрАТ «СК «Україна» згідно ухвали Господарського суду міста Києва від 15.06.2018 у справі №910/842/18, та які позивач просив стягнути в судовому порядку.

За змістом п. 2.1 ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відносини у сфері обов`язкового страхування-цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно- правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, застосовуються норми цього Закону.

Положеннями ч. 1 ст. 39 вказаного Закону визначено, що Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду заподіяну третім особам.

Відповідно до п. 41.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п. 1.7 ст. 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі; б) невстановленим транспортним засобом, крім шкоди, яка заподіяна майну та навколишньому природному середовищу; в) транспортним засобом, який вийшов з володіння власника не з його вини, а у результаті протиправних дій іншої особи; г) особами, на яких поширюється дія п. 13.1 ст. 13 цього Закону; ґ) у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності; д) у разі надання страхувальником або особою, відповідальність якої застрахована, свого транспортного засобу поліцейським та медичним працівникам закладів охорони здоров`я згідно з чинним законодавством.

За приписами ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Регламентні виплати з централізованих страхових резервних фондів МТСБУ), а саме згідно п. 41.2 МТСБУ за рахунок коштів фонду страхових гарантій відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: а) у разі недостатності коштів та майна страховика - повного члена МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності; б) власниками транспортних засобів, якщо такі власники надали відповідним уповноваженим органам інших країн страховий сертифікат «Зелена картка», виданий від імені страховиків - членів МТСБУ, та за умови, що такий страховик не відшкодував шкоду; в) транспортним засобом, зареєстрованим в іншій країні, щодо якого був виданий іноземний страховий сертифікат «Зелена картка», що діяв на день дорожньо-транспортної пригоди на території України. Така регламентна виплата здійснюється на умовах та в обсягах, встановлених законодавством про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та принципами взаємного врегулювання шкоди на. території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка».

При цьому, слід зазначити, що наведені приписи Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачають виключний перелік регламентних виплат, що здійснюються МТСБУ, зокрема, визначають можливість відшкодування шкоди МТСБУ лише на визначених цим Законом умовах.

Положеннями ст. 1166 ЦК України встановлено загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За змістом ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

З аналізу положень ст. 1166 ЦК України, ст. 22, 29, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вбачається, що матеріальною шкодою в розумінні цього Закону є вартість втраченого або пошкодженого майна потерпілого, а у випадку пошкодження транспортного засобу - вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу.

Як вище згадувалось, 13.08.2019 позивач звернувся до МТСБУ із заявою про виплату відшкодування у зв`язку з ліквідацією ПрАТ «СК «України», а 04.09.2019 МТСБУ виплатило позивачу 28 648,45 грн., як відшкодування шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 15.09.2015.

При цьому, слід зазначити, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує лише шкоду на умовах, визначених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», натомисть пеня, 3% річних та інфляційні втрати не є шкодою в розумінні Цивільного кодексу України та вказаного Закону.

Разом з цим, МТСБУ не є правонаступником ПрАТ «СК «Україна», а тому на нього не покладаються всі зобов`язання ліквідованої страхової компанії.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки матеріали справи не містять відомостей про прострочення МТСБУ своїх зобов`язань щодо відшкодування шкоди на умовах, визначених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме, в зв`язку з ліквідацією ПрАТ «СК «України», нарахування 3% річних та інфляційних втрат є безпідставним, а вимоги позивача в цій частині такими, що не підлягають задоволенню.

За змістом п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Відповідно до п. 36.5 ст. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Оскільки МТСБУ не порушило 90-денний строк для виплати відшкодування з дня отримання заяви на виплату, штрафні санкції у вигляді пені, передбаченої ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» також не підлягають нарахуванню, а позовні вимоги в цій частині як безпідставні та необґрунтовані не підлягають задоволенню.

З приводу заяви відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності щодо позовних вимог, слід зазначити, що цивільним законодавством встановлені певні часові обмеження примусового захисту цивільного права.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Положеннями ч. 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом згаданої норми закону позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

В зв`язку з встановленням обставин відсутності порушених прав позивача та відмовою у задоволенні позовних вимог з підстав їх необґрунтованості, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність підстав для застосування позовної давності.

Доводи апелянта з приводу неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

За приписами ч.ч. 1, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім цього, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

За рішенням від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим та апеляційним судами, інші доводи апелянта за текстом його апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 269-270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 15.01.2020 у справі № 910/14422/19 - без змін.

Матеріали справи № 910/14422/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 22.06.2020

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді О.В. Тищенко

Є.Ю. Шаптала