УХВАЛА

м. Київ

24.06.2020Справа № 910/14995/18
За заявою Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" про заміну сторони виконавчого провадження

За позовомПриватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"
ДоАкціонерного товариства "К.Енерго"
Простягнення 118 133 417,04 грн
Господарський суд міста Києва у складі судді Спичака О.М.

за участю секретаря судового засідання

Тарасюк І.М.

Представники сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Щербань Л.А.

від ПАТ «ДТЕК Київські Електромережі»: Гаркавенко С.В., Клименко Я.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Акціонерне товариство "Київводоканал" звернулось до Господарського суду м. Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Київенерго" про стягнення 118 133 417,04 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем прийнятих на себе зобов`язань з оплати наданих послуг відповідно до договору № 12477/5-01 від 07.08.2014.

Ухвалою суду від 13.11.2018 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; призначено підготовче засідання у справі на 10.12.2018.

В судовому засіданні 10.12.2018 оголошено ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 09.01.2019, яка занесена до протоколу судового засідання.

08.01.2019 до канцелярії суду від сторін надійшла спільна заява про затвердження мирової угоди по справі.

09.01.2019 у судовому засіданні було задоволено заяву Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" та Публічного акціонерного товариства "Київенерго" та затверджено мирову угоду сторін по справі.

13.03.2020 до суду надійшла заява про заміну сторони правонаступником, в якій заявник просив замінити боржника у виконавчому провадженні з виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 09.01.2019 у справі №910/14995/18 на двох боржників - основного боржника Акціонерного товариство "К.Енерго" та субсидіарного боржника Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Київські електромережі".

В обґрунтування поданої заяви позивач посилався на те, що у Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі", як особи, яка утворилась внаслідок виділу з Акціонерного товариства "К.Енерго", в силу приписі ст.ст.109, 619 Цивільного кодексу України виникла субсидіарна відповідальність за зобов`язаннями, що були предметом спору у справі №910/14995/18.

Ухвалою від 17.03.2020р. розгляд заяви було призначено на 15.04.2020р.

15.04.2020р. судове засідання не відбулось.

Ухвалою від 24.04.2020р. розгляд заяви було призначено на 20.05.2020р.

20.05.2020р. у зв`язку з перебуванням судді Спичака О.М. на навчанні в Національній школі суддів України судове засідання не відбулось.

Ухвалою від 25.05.2020р. судом призначено розгляд заяви на 17.06.2020р.

17.06.2020р. судом було відкладено судове засідання на 24.06.2020р.

Представник заявника у судове засідання 24.06.2020р. не з`явився, проте, про дату, час та місце розгляду заяви був повідомлений належним чином.

Представник відповідача надав усні пояснення, згідно змісту яких проти задоволення заяви про заміну сторони надав заперечення.

Представник Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі" проти задоволення заяви також заперечував.

За висновками суду, неявка позивача у судове засідання не перешкоджає розгляду заяви 24.06.2020р.

У судовому засіданні 24.06.2020р. суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення заяви Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" про заміну сторони виконавчого провадження. При цьому, суд виходив з наступного.

У ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчим провадженням як завершальною стадією судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вважається сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 12 березня 2009 року у справі «Матківська проти України» (заява № 38683/04) зазначено, що судовий розгляд і виконавче провадження - це перша та друга стадії загального провадження, які стосуються тривалості провадження; виконання рішення є другим етапом судового провадження, а також що реалізоване право знаходить свою ефективну реалізацію саме у момент виконання.

Згідно із частиною першою та другою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Відповідно до абзацу першого частини п`ятої Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї зі сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 334 Господарського процесуального кодексу України у разі вибуття однієї зі сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником; заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

З наведеного нормативного визначення випливає, що виконавче провадження є однією зі стадій судового провадження, яка завершує його. Ця стадія розпочинається з набранням судовим рішення законної сили або за інших умов, встановлених законом. Сторони судового провадження на стадії виконавчого провадження набувають відповідної процесуальної якості, користуються правами та несуть певні обов`язки, зумовлені статусом сторони. За законом на стадії виконавчого провадження можлива заміна сторони виконавчого провадження. Така заміна є прийнятною, зокрема, у правовідносинах, що допускають правонаступництво. Процесуальний закон та закон, який регулює підстави, порядок та спосіб виконання судових рішень, не обмежує можливість заміни сторони виконавчого провадження залежно від загальних умов та порядку (етапу) здійснення виконавчого провадження, наприклад, у зв`язку з ухваленням державним виконавцем рішення про початок примусового виконання рішення на підставі виконавчого документа.

За приписами статті 52 Господарського процесуального кодексу України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку правонаступник замінив. Про заміну або про відмову в заміні учасника справи його правонаступником суд постановляє ухвалу.

Таким чином, виходячи зі змісту наведеної вище норми, процесуальне правонаступництво передбачено не лише у зв`язку зі смертю (оголошенням померлою) фізичної особи та реорганізацією суб`єкта господарювання, а й в інших передбачених законом випадках, у тому числі в разі заміни кредитора або боржника в зобов`язанні (відповідно до статей 512 і 520 Цивільного кодексу України). Процесуальне правонаступництво в розумінні Господарського процесуального кодексу України допускається на будь-якій стадії судового процесу, включаючи стадію виконання судового рішення.

Відповідно до частини третьої статті 109 Цивільного кодексу України юридична особа, що утворилася внаслідок виділу, несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями юридичної особи, з якої був здійснений виділ, які згідно з розподільчим балансом не перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу. Юридична особа, з якої був здійснений виділ, несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями, які згідно з розподільчим балансом перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу.

Статтею 619 Цивільного кодексу України визначено право кредитора на отримання задоволення своєї вимоги як від основного, так і від субсидіарного боржника.

При цьому, у таких випадках не підлягають застосуванню положення частини другої статті 619 Цивільного кодексу України (до пред`явлення вимоги особі, яка несе субсидіарну відповідальність, кредитор повинен пред`явити вимогу до основного боржника; якщо основний боржник відмовився задовольнити вимогу кредитора або кредитор не одержав від нього в розумний строк відповіді на пред`явлену вимогу, кредитор може пред`явити вимогу в повному обсязі до особи, яка несе субсидіарну відповідальність). Ці положення підлягають застосуванню до інших обставин, а саме коли на момент пред`явлення вимоги в матеріальному правовідношенні наявні одночасно й основний, і субсидіарний боржники.

Водночас якщо кредитор - стягувач у виконавчому провадженні отримає задоволення своїх вимог повністю або частково за рахунок субсидіарного боржника, то субсидіарний боржник має право пред`явити до основного боржника регресну вимогу (абзац другий частини четвертої статті 619 Цивільного кодексу України ).

Разом з тим у випадку вибуття субсидіарного боржника - сторони у виконавчому провадженні внаслідок його заміни на основного боржника після набуття законної сили рішенням суду, яким з субсидіарного боржника стягнуто борг, переданий ним правонаступнику за наслідками реорганізації у спосіб виділу, така заміна може бути спрямована на ухилення субсидіарного боржника від виконання рішення суду або вчинення дій, які б ускладнювали його виконання.

Так, невиконання основним боржником у процесі виконавчого провадження судового рішення внаслідок, наприклад, недостатності коштів у такого боржника, ускладнить реалізацію кредитором права на задоволення своєї вимоги від субсидіарного боржника, який у випадку його заміни на основного боржника вибуде з виконавчого провадження.

З системного аналізу наведених вище положень вбачається, що виникнення у особи, яка утворилась внаслідок виділу, субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями особи, з якої було здійснено виділ, пов`язується, насамперед з тим, що відповідне зобов`язання повинно існувати на момент реорганізації.

Наразі, як свідчать матеріали справи, предметом спору у справі було саме стягнення заборгованості з оплати наданих послуг відповідно до договору № 12477/5-01 від 07.08.2014р. за період з лютого по квітень 2018р.

Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські електромережі» створене на підставі рішення позачергових загальних зборів акціонерів Публічного акціонерного товариства «Київенерго» від 13.11.2017р. про реорганізацію Публічного акціонерного товариства «Київенерго» шляхом виділу з нього Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» та передачі йому частини майна, прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства «Київенерго», та на підставі рішення загальних зборів акціонерів товариства про заснування товариства від 22.12.2017р.

Згідно ч.3 ст.80 Закону України «Про акціонерні товариства» виділ акціонерного товариства вважається завершеним з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про створення акціонерного товариства, що виділилося.

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань державну реєстрацію Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі", як особи, яка утворилась внаслідок виділу з Акціонерного товариства "К.Енерго" було здійснено 16.02.2018р.

09.01.2019 у судовому засіданні було задоволено заяву Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" та Публічного акціонерного товариства "Київенерго" та затверджено мирову угоду сторін по справі, якою фактично сторонами визначено умови погашення відповідачем заборгованості з оплати послуг в сумі 92 236 030,55 грн.

Зі змісту наявного в матеріалах справи розрахнку вбачається, що вказана заборгованість включає борг за лютий 2018р. на загальну суму 30768445 грн., березень 2018р. в сумі 29784565,84 грн. та квітень 2018р. в сумі 31683019,71 грн. Тобто, з наведеного розрахунку фактично вбачається, що заборгованість за 16 днів лютого 2018р. складає 17 581 968,57 грн.

Зі змісту заяви позивача та доданих до матеріалів справи документів вбачається, що частина заборгованості в розмірі 19 102 038,81 грн. була погашена внаслідок зарахування сторонами зустрічних однорідних вимог.

Отже, з наведеного полягає, що зобов`язання, яке виникло у відповідача до моменту реорганізації шляхом виділу Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі" (16.02.2018р.), є погашеним.

Таким чином, виходячи з наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості за лютий 2018р., яка була предметом спору у справі, а також погашення заборгованості в сумі 19 102 038,81 грн., суд дійшов висновку, що фактично зобов`язання Акціонерного товариства "К.Енерго", яке є невиконаним станом на теперішній час утворилось після реорганізації та утворення внаслідок виділу Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі" (16.02.2018р.), а отже, покладення на останнього субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями відповідача у справі, які виникли після 16.02.2018р., є безпідставним та не відповідає приписам ч.3 ст.109 Цивільного кодексу України.

За таких обставин, з огляду на вищенаведене у сукупності, суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" про заміну сторони виконавчого провадження.

Керуючись ст. ст. 234, 235, 334 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити в задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" про заміну сторони виконавчого провадження.

2. Згідно ч.1 ст.235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її проголошення. З урахуванням п.4 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), вказаний строк продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст складено та підписано 30.06.2020р.

Суддя Спичак О.М.