ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2020 р. Справа № 916/1322/20

Господарський суд Одеської області у складі:

судді Малярчук І.А.,

розглянувши у спрощеному провадженні без виклику сторін справу №916/1322/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рошен Де Люкс" (66300, Одеська область, м. Подільськ, вул. Соборна, 216-А; поштова адреса: 65031, м. Одеса, вул.М.Грушевського, 2 А) до Фізичної особи - підприємця Кубської Людмили Віталіївни ( АДРЕСА_1 ) про стягнення 44830,82грн., із яких 8136,94грн. пені, 1247,56грн. три проценти річних, 35446,32грн. штрафу,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача, заяв, клопотань, процесуальні дії суду:

Позивач у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог, зазначає, що на виконання укладеного між ним та відповідачем договору поставки №24785 від 14.11.2019р., поставив відповідачу товар за накладними від 17.12.2019р. на суму 31741,81грн., від 18.12.2019р. на суму 90078,39грн. Також позивач вказує, що на умовах п.2.4. договору відповідач мав розрахуватись за товар поставлений 17.12.2019р. до 23.12.2019р., за товар поставлений 18.12.2019р. - до 24.12.2019р. Через порушення відповідачем строків оплати поставленого товару позивач порахував наявну у відповідача заборгованість в сумі 118 154,50грн., на яку нарахував до стягнення з відповідача 8136,94грн. пені, 1247,56грн. три проценти річних, 35446,32грн. штрафу.

11.06.2020р. за вх.№1499/20 від позивача до суду надійшла заява про зменшення позовних вимог, в якій позивач повідомив, що станом на 10.06.2020р. відповідачем сплачено основну заборгованість, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача 8136,94грн. пені, 1247,56грн. три проценти річних, 35446,32грн. штрафу.

Відповідач правом на подання заперечення щодо розгляду справи в спрощеному провадженні без виклику сторін, відзиву на позов не скористався. За таких обставин, суд розглядає дану справу за наявними в ній матеріалами з врахуванням положень ч.2 ст.178, якими передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. При цьому, суд враховує, що ухвалу суду від 14.05.2020р. судом було надіслано за адресою державної реєстрації відповідача: АДРЕСА_1 , вказаною у Витязі з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 03.06.2020р. та не була вручена поштою відповідачу із поміткою пошти про те, що адресат відсутній за вказаною адресою. Так, у відповідності до п.4 ч.6 ст.242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Отже, за таких умов, в силу положень п.4 ч.6 ст.242 ГПК України, ухвала суду від 14.05.2020р. є врученою.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020р. №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID-19» через спалах у світі коронавірусу з 12.03.2020р. в Україні введено карантин.

Постановою КМУ №392 від 20.05.2020р. «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 22 травня 2020 р. до 22 червня 2020 р. на території Автономної Республіки Крим, Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Кіровоградської, Київської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, м. Києва, м. Севастополя (далі - регіони) із урахуванням епідемічної ситуації в регіоні карантин, продовжено на всій території України дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

Згідно листа Ради Суддів України №9рс-186/20 від 16.03.2020р. з метою убезпечити населення України від поширення гострих респіраторних захворювань та коронавірусу СОVID-19, який віднесено до особливо небезпечних інфекційних хвороб, рекомендовано, на період з 16.03.2020р. до 03.04.2020р., встановити особливий режим роботи судів України, зокрема: роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами та можливість розгляду справ в режимі відеоконференції; зменшити кількість судових засідань, що призначаються для розгляду протягом робочого дня; по можливості здійснювати судовий розгляд справ без участі сторін, в порядку письмового провадження. Крім того, Рада суддів України рекомендувала громадянам та іншим особам: всі необхідні документи (позовні заяви, заяви, скарги, відзиви, пояснення, клопотання тощо) надавати суду в електронному вигляді на електронну адресу суду, через особистий кабінет в системі «Електронний суд», поштою, факсом або дистанційні засоби зв`язку; учасникам судових засідань подавати до суду заяви про розгляд справ у їхній відсутності за наявними в справі матеріалами; утриматися від відвідування приміщення суду, особливо за наявності захворювання (слабість, кашель, задуха, утруднення дихання, тощо).

З врахуванням викладеного, судом розглянуто дану справу без участі сторін.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, враховуючи, вжиті судом заходи із забезпечення повідомлення відповідача про розгляд судом справи №916/1322/20 засобами поштового зв`язку, суд, зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, дійшов висновку в контексті гарантій ст.6 ратифікованої Україною Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року щодо розумного строку розгляду справи, про необхідність розгляду справи по суті за наявними матеріалами.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 14.05.2020р. відкрито провадження у справі №916/1322/20, постановлено розглядати справу №916/1322/20 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Клопотання позивача від 11.06.2020р. за вх.№14987/20 про долучення доказів до справи було судом задоволено.

Зміст спірних правовідносин, фактичні обставини справи та докази, на підставі яких судом встановлені обставини справи:

14.11.2019р. між ТОВ «Рошен Де Люкс» (постачальник) та ФОП Кубською Л.В. (покупець) було укладено договір поставки №24785, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених даним договором, поставити та передати у власність покупця кондитерські вироби, спеції та інше (далі - товар), а покупець зобов`язаний прийняти та оплатити його на умовах, визначених у договорі. Кількість, асортимент, ціна товару та адреса доставки визначається у видаткових накладних (специфікаціях) які є невід`ємною частиною договору. Доставка товару до складу покупця або до торгової точки покупця здійснюється засобами постачальника. Адреса поставки вказується у видатковій накладній та у додатку 1 до договору. У разі розбіжності в цих документах, перевагу має видаткова накладна (п.п.1.1., 1.2., 3.3. договору).

Відповідно до п.п.2.1., 2.4. договору №24785 від 14.11.2019р. ціна на товар вказується у видаткових накладних і являється узгодженою сторонами за умови присутності печаток обох сторін договору. В цьому випадку видаткові накладні виконують функції специфікації. Якщо покупець являється фізичною особою, або підприємцем, що не має печатки - накладні посвідчуються їх підписом, або підписом уповноваженої особи з відміткою: «Працюю беї печатки». Оплата товару здійснюється на протязі 6 календарних днів з моменту прийняття товару покупцем відповідно до п.п.3.2.-3.6. договору. Якщо відстрочка платежу становить більше ніж 7 календарних днів з дати поставки, то оплата може здійснюватися виключно шляхом безготівкового розрахунку на розрахунковий рахунок постачальника (через установи банків, терміналів самообслуговування, платіжні картки та ін.), дане правило не стосується торгових точок покупця, відвідування яких представником постачальника відбувається 1 раз на 14 календарних днів. Постачальник має право за письмовою заявою покупця надати додаткову відстрочку платежу.

За умовами п.п.6.2., 6.3. договору №24785 від 14.11.2019р. у разі невиконання, незалежного виконання п.2.4. даного договору постачальник має право стягнути з покупця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ діючої на момент порушення зобов`язання за кожен день прострочення. Штрафні санкції застосовуються до покупця до повного погашення ним заборгованості. Також постачальник має право не здійснювати подальшу поставку товару за цим договором або в односторонньому порядку змінити умови оплати товару, зазначені у п.2.4. цього договору. За необґрунтовану відмову або ухилення від оплати продукції, за несвоєчасну оплату товару покупець виплачує постачальникові за вимогою останнього неустойку у вигляді штрафу: у розмірі 10% від суми неоплаченого товару за прострочення оплати понад 10 календарних днів; у розмірі 20% від суми неоплаченого товару за прострочення оплати понад 20 календарних днів; у розмірі 30% від суми неоплаченого товару за прострочення оплати понад 30 календарних днів.

Згідно п.9.1. договору №24785 від 14.11.2019р. цей договір вважається укладеним з моменту підписання повноважними представниками сторін і діє протягом року. Якщо протягом місяця до закінчення строку дії договору жодна із сторін не заявить про свій намір припинити договірні відносини або переукласти договір на інших умовах, строк дії договору автоматично продовжується на кожен наступний рік і на тих же умовах. Припинення дії договору не звільняє жодну зі сторін від відповідальності за його порушення або невиконання, шо мало місце під час дії договору.

До договору сторонами підписано додаток №1 «Додаткова інформація про покупця».

На виконання договору №24785 від 14.11.2019р. позивач поставив відповідачу обумовлений договором товар за видатковими накладними №RDL00153462 від 17.12.2019р. на суму 31741,81грн., №RDL00153461 від 18.12.2019р. на суму 74554,61грн., №RDL00154133 від 18.12.2019р. на суму 4763,38грн., №RDL00154134 від 18.12.2019р. на суму 10760,40грн.

Частково відповідачем було здійснено оплату поставленого товару на суму 3665,80грн., що підтверджується чеком №470981 від 24.04.2020р.

На підтвердження відсутності у відповідача станом на 10.06.2020р. дебіторської заборгованості за поставлений товар позивач подав до справи бухгалтерську довідку №182/20 від 10.06.2020р.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши пояснення представника позивача, його мотивовану оцінку кожного аргументу щодо наявності підстав для задоволення позову, проаналізувавши нижченаведені норми чинного законодавства, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного Кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом 1 ст.691 Цивільного Кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Положеннями ч.1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Як передбачено ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч.1, 2 ст.73, ч.ч.ч.1, 3 ст.74 ГПК України).

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.2 ст.76, ч.1 ст.77, ч.ч.1, 2 ст.79 ГПК України).

Отже, наявні в матеріалах справи первинні документи, зокрема, договір поставки №24785 від 14.11.2019р., видаткові накладні №RDL00153462 від 17.12.2019р., №RDL00153461 від 18.12.2019р., №RDL00154133 від 18.12.2019р., №RDL00154134 від 18.12.2019р., чек №470981 від 24.04.2020р., бухгалтерська довідка №182/20 від 10.06.2020р. свідчать про поставку позивачем відповідачу товару на загальну суму 121820,30грн., його повну, але несвоєчасну оплату відповідачем.

У зв`язку з несвоєчасною оплатою товару позивач нарахував до стягнення з відповідача 8136,94грн. пені за період з 24.12.2019р. по 27.04.2020р., 35446,32грн. штрафу.

За положеннями ч.1 ст.199 ГК України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

У відповідності до приписів ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язань може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Пунктом 1 ст.547 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин, щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до п.п.1, 2 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Перевіривши розрахунок пені, зроблений позивачем, суд встановив, що він зроблений вірно, але при додаванні сум обрахованої пені позивач припустився помилки та обрахував її як 8136,94грн., тоді як доданок сум (889,81грн., 782,27грн., 728,50грн., 30,68грн., 2034,97грн., 1837,38грн., 1833,31грн., 130,02грн., 117,39грн., 117,13грн, 293,71грн., 265,19грн., 264,60грн.) складає 9324,96грн. При цьому, оскільки суд не може виходити самостійно за межі позовних вимог позивача стягненню з відповідача підлягає саме заявлена позивачем до стягнення сума пені - за період з 24.12.2019р. по 27.04.2020р., а отже, 8136,94грн.

Зроблений позивачем розрахунок штрафу є вірним, у зв`язку з чим позовна вимога позивача про стягнення з відповідача 35446,32грн. штрафу підлягає судом задоволенню у повному обсязі.

Також через несвоєчасність оплати заборгованості по договору поставки №24785 від 14.11.2019р. позивач нарахував до стягнення з відповідача 1247,56грн. три проценти річних за період з 24.12.2019р. по 27.04.2020р.

Згідно ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши виконаний позивачем розрахунок трьох процентів річних, суд встановив, що він є вірним, у зв`язку з чим позовна вимога позивача про стягнення з відповідача 1247,56грн. три проценти річних за період з 24.12.2019р. по 27.04.2020р. підлягає судом задоволенню у повній мірі.

За попереднім розрахунком позивача він просить суд відшкодувати йому судові витрати на судовий збір в сумі 2102грн., на правничу допомогу адвоката в сумі 10000грн.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивач подав до справи договір про надання правової допомоги №02/05/19 від 02.05.2019р., укладений між ТОВ «Рошен Де Люкс» та адвокатом Славової О.А., ордер серії №363831 від 23.04.2020р., рахунок-фактуру №6 від 29.05.2020р. 31200грн., платіжне доручення №8962 від 29.05.2020р. на суму 31200грн., акт здачі-приймання наданих послуг №05 від 29.05.2020р.

Разом з тим слід зазначити, що наявні в матеріалах справи акт здачі-приймання наданих послуг №05 від 29.05.2020р., рахунок-фактура №6 від 29.05.2020р. не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на послуги адвоката у зазначеному розмірі, адже розмір таких витрат має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Разом із тим згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу ).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості; ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України); визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно ч.ч.1, 3 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч.1, 2, 3, 4, 5, 6 ст.126 ГПК України).

Положення п.2 ч.1, ч.4 ст.129 ГПК України передбачають, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Між тим, як зазначила Об`єднана палата Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019р. по справі №922/445/19, загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Наразі, з наданого заявником до заяви акту здачі-приймання наданих послуг №05 від 29.05.2020р., що містить детальний опис виконаних адвокатом робіт, вбачається, що для представництва інтересів позивача в Господарському суді Одеської області по договору №02/05/19 від 02.05.2019р. по спірних правовідносинах з ФОП Кубською Л.В. адвокатом були виконані наступні роботи: проведено претензійну роботу із контрагентами, що мають дебіторську заборгованість перед замовником. Направлено претензії на адресу контрагентів, проведено переговори щодо погашення заборгованості та відповідальності за неналежне виконання договорів поставки. Консультація, підготовка та подача позовної заяви до Господарського суду Одеської області про стягнення заборгованості з ФОП Кубська Л.В. Ведення справи в Господарському суді Одеської області.

Між тим, дослідивши та проаналізувавши поданий позивачем акт здачі-приймання наданих послуг №05 від 29.05.2020р., суд встановив, що претензія на адресу відповідача складена, але до справи не подано доказів її надсилання/вручення відповідачу. Із чого не вбачається результату проведення адвокатом претензійної роботи.

Стосовно консультації, підготовки та подачі позовної заяви до Господарського суду Одеської області про стягнення заборгованості з ФОП Кубська Л.В., ведення справи в Господарському суді Одеської області, суд вважає, що такі дії не потребують значних затрат часу з огляду на характер правовідносин сторін, що опосередковується договором поставки, за яким сторонами оформлені всі документи щодо здійснення господарських операцій за ним. Ведення справи, яка розглядалась у спрощеному провадженні без виклику сторін також не потребує від адвоката значних зусиль та витрачання часу на її ведення.

Вказані вище обставини свідчать про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним із складністю справи та виконаним адвокатом обсягом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу з урахуванням категорії справи, рівня її складності, тривалості розгляду справи, оплати відповідачем протягом розгляду справи основного боргу, підлягають задоволенню частково у розмірі 3000грн., який може вважатись розумним і співмірним по даній справі.

За розгляд даного позову судом позивач поніс витрати на оплату судового збору в сумі 2445,54грн. У зв`язку зі зменшенням позивачем позовних вимог надмірно сплаченим є судовий збір в сумі 343,54грн., який підлягає поверненню позивачу з державного бюджету. Враховуючи задоволення позову позивача у повному обсязі стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в сумі 2102 грн.

Керуючись ст.ст. 123, 124, 129, 130, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Задовольнити повністю позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Рошен Де Люкс" (66300, Одеська область, м. Подільськ, вул. Соборна, 216-А; поштова адреса: 65031, м. Одеса, вул. М. Грушевського, 2 А) до Фізичної особи - підприємця Кубської Людмили Віталіївни ( АДРЕСА_1 ) про стягнення 44830,82грн.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Кубської Людмили Віталіївни ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рошен Де Люкс" (66300, Одеська область, м. Подільськ, вул.Соборна, 216-А; поштова адреса: 65031, м. Одеса, вул. М. Грушевського, 2 А, ) 8136 (вісім тисяч сто тридцять шість) грн. 94коп. пені, 1247 (одну тисячу двісті сорок сім) грн. 56коп. три проценти річних, 35446 (тридцять п`ять тисяч чотириста сорок шість) грн. 32коп. штрафу, 2102 (дві тисячі сто дві) грн. судового збору, 3000 (три тисячі) грн. витрат на правничу допомогу.

Рішення господарського суду набирає законної сили згідно зі ст.241 ГПК України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до п.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 18 червня 2020 р.

Суддя І.А. Малярчук