ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

19.06.2020м. ДніпроСправа № 904/2344/20

За заявою Акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро", м.Київ про забезпечення позову

у справі

за позовом Акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро", м.Київ

до відповідача-1 ОСОБА_1 , м.Дніпро

відповідача - 2: ОСОБА_2 , м.Дніпро

про стягнення заборгованості в розмірі 181013,41 доларів США, що еквівалентно 4882185 грн.

Суддя Панна С.П.

Без участі представників сторін

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариства "Банк Кредит Дніпро" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до відповідача - 1: ОСОБА_1 , відповідача - 2: ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Дочірнього підприємства "Нексус - Виробничо-комерційна компанія" про стягнення заборгованості в розмірі 181013,41 доларів США, що еквівалентно станом на 28.02.20 р. 4882185 грн.

Ухвалою господарського суду від 07.05.2020р. позовну заяву залишено без руху.

18.06.2020р. до господарського суду від представника позивача надійшла заява №б/н від 18.06.2020р. про забезпечення позову, в якій просить суд:

1.Вжити заходи щодо забезпечення позову АТ «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

2. Накласти арешт на все майно, яке належить на праві приватної власності

ОСОБА_1 ( ІПН НОМЕР_1 ) в межах ціни позову 181 013,41 доларів США.

3.Накласти арешт на все майно, яке належить на праві приватної власності

ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) в межах ціни позову 181 013,41 доларів США.

В обгрунтування зави АТ «Банк Кредит Дніпро» посилається на наступні обставини.

12 травня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «КРЕДИТ БАНК ДНІПРО» правонаступником якого є АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» надалі - Позивач, Банк, АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО») та Дочірнім підприємством «НЕКСУС- Виробничо-комерційна компанія» (надалі -Позичальник, Боржник) укладено Кредитний договір № 120514-КЛВТ (далі -Кредитний договір).

Відповідно до п.1.1 Банк, на умовах цього Договору, відкрив Позичальнику відновлювальну траншову грошову кредитну лінію в іноземній валюті з лімітом кредитування у сумі 900 000 доларів США.

В подальшому на виконання вимог договору Банком було надано позичальнику 883 306,92 доларів США.

Заборгованість за кредитами має бути погашено в строки, вказані у відповідних Договорах про надання кредиту (траншу), але з остаточним погашенням по 01 травня 2015 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань Позичальника за Кредитним договором між Позивачем та ОСОБА_1 (надалі - Відповідач 1, Поручитель! ) було укладено Договір поруки №120514 - П від 12 травня 2014 року, відповідно до п. 1.1 якого Поручитель зобов`язався солідарно та у повному обсязі відповідати перед Банком за виконання Позичальником зобов`язань за Кредитним договором по сплаті суми кредиту, процентів за користування кредитами, пені, комісії, штрафних санкцій.

З метою забезпечення виконання зобов`язань Позичальника за Кредитним договором між Позивачем та ОСОБА_2 (надалі - Відповідач 2, Поручитель 2) булс укладено Договір поруки №120514 - П/1 від 12 травня 2014 року, відповідно до п. 1.1 якого Поручителі зобов`язався солідарно та у повному обсязі відповідати перед Банком за виконання Позичальником зобов`язань за Кредитним договором по сплаті суми кредиту, процентів за користування кредитами пені, комісії, штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 553, 554 ЦК України поручитель поручається перед кредитором боржника завиконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. З разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщ< інше не встановлено договором поруки.

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки (ч. 4 ст. 559 ЦІ України).

Відповідно до пункту 6.2 договорів поруки котрі є ідентичними порука припиняється післ закінчення строку, встановлено в п. 1.3 Договору. Відповідно до п. 1.3 договорів поруки строк порук становить- 10 років.

Тобто, в силу закону порука не припинилася.

Підставою звернення із заявою про забезпечення позову є наявність значної суми заборгованості за кредитним договором №120514-КЛВТ від 12.05.2014, яка є непогашеною.

Заявнк акцентує увагу, що відповідач ОСОБА_2 на момент укладення кредитного договору та договору поруки працював на посаді директора ДП «НЕКСУС-Виробничо-Комерційна» та був підписантом Кредитного договору. Відповідач ОСОБА_1 станом на час укладення Кредитного договору був засновником ДП «НЕКСУС-Виробннчо-комерційної компанії» - Міжнародної Комерційної Компанії «НЕКСУС ІНВЕСТМЕНТ ХОЛДІНГС КОРП.» та займав посаду Першого директора.

Заявник звертає увагу, що 01 серпня 2016 року між ПАТ «Банк Кредит Дніпро» та ДП «НЕКСУС-Виробничо-комерційна компанія» в особі директора ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено Меморандум (Угоду про врегулювання заборгованості за кредитом ДП «НЕКСУС-ВКК»). Зазначеним Меморандумом було встановлено, що Сторони визнають та погоджуються, що на дату підписання даного Меморандуму заборгованість за Кредитом та процентами по Кредитному договору (з усіма доповненнями та змінами) становить 532 789,93 дол.США, без врахування нарахованих пені та штрафів за порушення умов Кредитного договору та складається з:

- Простроченої заборгованості за кредитом в сумі 342 677,29 дол.США;

- Строкової заборгованості за відсотками в сумі 6731,13 дол. США;

- Простроченої заборгованості за відсотками в сумі 183 381,51 дол.США.

Тобто, відповідачі визнавали суму боргу, однак заборгованість за тілом кредиту є значною та складає 181 013,41 дол.США

Тобто, хоча ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є поручителями за Кредитним договором, однак, враховуючи те, що вони займали вищезазначені посади, недобросовісність в їх діях полягає також в невиконанні умов Кредитного Договору.

На момент укладення Кредитного договору відповідачами до Банку були надані довідки про доходи. Так, згідно довідки NEXUS INVESTMENT HOLDING CORP. №25Д від 14.03.2014 щомісячний дохід ОСОБА_1 складає 1500 доларів США, а згідно довідки Компанії «CONSULTANT INTERNATIONAL LIMITED» №8 від 14.08.2014 його щомісячний дохід складає 1300 доларів США.

Згідно довідки ДП «НЕКСУС-Виробничо-Комерційна Компанія» №5 від 13.08.2014 дохід директора ОСОБА_2 з 01.02.2014 по 31.07.2014 склав 72 992,20 гри, а згідно довідки ТОВ «НВП «Нексус-2Ф» №2 від 13.08.2014 дохід директора ОСОБА_2 з 01.02.2014 по 31.07.2014 склав 48 000 грн.

Наразі відповідачі, будучи обізнаними про наявність судового провадження, здійснюють дії з приховання своїх доходів, активів та іншого майна, на яке можливо буде звернутися стягнення в разі задоволення позову.

Отже, в результаті відповідних дій зазначених осіб та/або бездіяльності не були виконані умови Кредитного договору, в результаті чого заборгованість за Кредитним договором є значною та непогашена.

В подальшому, поручителі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звертались до суду з позовами про розірвання договорів поруки, які були укладені в забезпечення Кредитного договору №120514-КЛВТ

Однак постановами Дніпровського апеляційного суду від 19.06.2019 по справі №200/13477/18 та по справі №200/13486/18 апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були залишені беззадоволення, а рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07.11.2018 залишені без змін. Постанови є чинними.

Також, постановою Дніпровського апеляційного суду від 25.02.2020 по справі №201/696/19, серед іншого, в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до АТ "Банк Кредит Дніпро", третя особа: ДП "НЕКСУС-виробничо-комерційна компанія" про визнання договорів поруки припиненими відмовлено.

Отже, порука є чинною, а заборгованість є непогашеною.

Заявник просить прийняти до уваги, що предметом позовних вимог є стягнення з поручителів заборгованості позичальника за кредитним договором (за тілом кредиту) у загальній сумі 181 013,41 доларів США, яка є значною, і у разі задоволення позовних вимог рішення суду повинно бути виконаним з огляду на положення пункту 1 статті 6 §1 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, якою гарантується кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд". Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке мас обов`язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.04 по справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина "судового розгляду".

Приймаючи рішення про забезпечення позову заявник просить суд взяти до уваги, що заборгованість відповідачів перед позивачем у добровільному порядку не погашається, вчинюються дії для уникнення відповідальності за договорами поруки, в той час як судом апеляційної інстанції встановлена відсутність підстав для визнання поруки припиненою тощо).

Також заявник вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може значно утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову, чим буде позбавлено позивача ефективного способу поновлення порушених прав, за захистом якого він звернувся, оскільки існує ймовірність невиконання судового рішення.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи.

Також заявник АТ «Банк Кредит Дніпро» вважає, що у разі добропорядності відповідачів, обраний захід про накладення арешту на майно відповідачів не створить для них незручностей, а лише забезпечить фактичне виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Отже, саме вжиття судом заходів забезпечення позову сприяє гарантуванню відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого рішення, що повністю відповідає вимогам бвропейського суду зазначеним вище.

При цьому вжиття заявлених Банком заходів забезпечення позову не порушить прав та охоронюваних законом інтересів відповідачів, а лише запровадить тимчасові обмеження, існування яких дозволить створити належні умови для запобігання перешкод у виконанні рішення суду у разі задоволення позовних вимог та сприятимуть його виконанню. Тоді як невжиття заявлених Банком заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду у даній справі, що, у свою чергу, призведе до нівелювання функції судового рішення як механізму дійсного поновлення порушених прав та інтересів Банку.

Необхідність забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно відповідачів в межах заявленої суми стягнення (ціни позову) зумовлена наступними обставинами:

-відповідачі не виконують належним чином свої зобов`язання за кредитним договором, тому є обгрунтовані підстави вважати, що відповідачі можуть вчинити дії, спрямовані на ухилення від виконання рішення суду, в результаті чого виконання рішення суду стане значно утрудненим або неможливим;

-у разі прийняття судом рішення про задоволення заявлених позивачем вимог відбудеться відновлення становища позивача, як кредитора, з повним обсягом прав; значний розмір позовних вимог.

Накладення арешту на нерухоме та рухоме майно відповідачів, яке буде виявлено в межах виконавчого провадження в межах заявленої суми стягнення, ніяким чином не порушує права власників, оскільки заборона відбувається на папері та в подальшому вноситься у реєстр і такі дії спрямовані лише на реальний захист прав кредитора передбачених Конституцією України.

Таким чином, з метою унеможливлення власниками, здійснення дій за яких буде неможливо виконати рішення суду, Банк вважає за доцільне та можливе прости сул в оперативному порядку забезпечити позов шляхом накладення ареппл на рухоме га нерухоме майно відповідачів, яке буде виявлено в межах виконавчого провадження в межах суми стягнення заборгованості.

Як зазначив позивач,станом на сьогодні процедура відчуження нерухомого та рухового майна дуже скоротилася, здійснити відчуження нерухомого та рухомого майна можливо за декілька годин, що у разі відсутності грошових коштів у боржників призведе до ускладнення або неможливості виконання рішення суду про стягнення заборгованості.

АТ «Банк Кредит Дніпро» вважає, що забезпечення позову є дійсно необхідним та дієвим заходом для об`єктивного розгляду справи, можливості попередити та уникнути втрати нерухомого майна, за рахунок якого, в разі задоволення позову, можливе належне виконання Рішення Суду.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний захист в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Отже, саме вжиття судом заходів забезпечення позову сприяє гарантуванню відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого рішення, що повністю відповідає вимогам Європейського суду зазначеним вище.

При цьому вжиття заявлених позивачем заходів забезпечення позову не порушить прав та охоронюваних законом інтересів відповідачів, а лише запровадить тимчасові обмеження, існування яких дозволить створити належні умови для запобігання перешкод у виконанні рішення суду у разі задоволення позовних вимог та сприятимуть його виконанню. Тоді як невжиття заявлених Банком заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду у даній справі, що, у свою чергу, призведе до нівелювання функції судового рішення як механізму дійсного поновлення порушених прав та інтересів АТ «Банк Кредит Дніпро».

Розглянувши подану заяву, господарський суд вважає останню такою, що не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За приписами статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Відповідно до частини 6 статті 140 Господарського процесуального кодексу України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до пункту 1 частини 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування та наявність порушених кримінальних проваджень щодо відповідача не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Разом з тим, подана заява містить лише припущення щодо можливого ускладнення виконання рішення суду та не містить жодних доказів, які б свідчили про вчинення відповідачами чи іншими особами фактичних дій, спрямованих, зокрема на реалізацію майна чи підготовку дій щодо його реалізації, та доказів, які б підтверджували викладені в заяві обставини.

З огляду на викладене, у суду відсутні підстави для задоволення заяви про забезпечення позову.

На підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір за подання заяви про забезпечення позову покладається на заявника.

Керуючись нормами статей 13, 74, 76, 77, 79, 129, 136 - 140, 232 - 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1.У задоволенні заяви Акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро", м.Київ про забезпечення позову - відмовити.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 254-259 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.П. Панна