ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"17" червня 2020 р. Cправа № 902/307/20

за позовом:Дочірнього підприємства "Тульчинський Райагроліс" Вінницького обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства "Віноблагроліс" (вул. М. Леонтовича 65, м. Тульчин, Вінницької обл., 23600)

до:Фізичної особи-підприємця Пилипака Сергія Івановича ( АДРЕСА_1 )

про стягнення 542249,44 грн

Суддя Яремчук Ю.О.

Секретар судового засідання Резніченко Ю.В.

за участю представників:

позивача: Подгорний М.М., Савченко І.А.

відповідача: Путілін Є.В.

присутня: Пилипак О.В.

В С Т А Н О В И В :

01.04.2020 р. до Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява Дочірнього підприємства "Тульчинський Райагроліс" Вінницького обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства "Віноблагроліс" до Фізичної особи-підприємця Пилипака Сергія Івановича про стягнення 542249,44 грн. шкоди в порядку регресу.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали позовної заяви передано на розгляд судді Яремчуку Ю.О.

Ухвалою суду від 02.04.2020 р. позовну заяву Дочірнього підприємства "Тульчинський Райагроліс" Вінницького обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства "Віноблагроліс" до Фізичної особи-підприємця Пилипака Сергія Івановича про стягнення 542249,44 грн. шкоди в порядку регресу - залишено без руху. Встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви - протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху.

27.04.2020 р. від позивача надійшла заява про усунення недоліків до позовної заяви, до якої долучено оригінали доказів направлення копії позовної заяви з додатками відповідачу.

Ухвалою суду від 27.04.2020 р. відкрито провадження у справі. Визначено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 13.05.2020 р.

В судовому засіданні 13.05.2020 р. було оголошено перерву в розгляді справи на 11.06.2020 р.

В судовому засіданні 11.06.2020 р. судом було винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду справи по суті, яку занесено до протоколу судового засідання.

На визначену дату судом 17.06.2020 р. з`явились представники позивача та представник відповідача.

В судовому засіданні представником позивача підтримано клопотання подане через канцелярію суду 17.06.2020 р. про надання часу для надання суду додаткових доказів по справі та заяву про стягнення судових витрат і повідомляє, що докази на їх підтвердження будуть подані суду протягом 5 днів після ухвалення рішення.

Судом було з`ясовано думку представника відповідача відносно клопотання про надання часу для надання суду додаткових доказів у справі.

Представник відповідача вважає, що вищевказане клопотання не підлягає задоволенню.

Суд постановив залишити без задоволення клопотання представника позивача щодо надання часу для подачі до суду додаткових доказів через його невідповідність вимогам ст. ст. 80, 81 ГПК України, про що було винесено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання.

Представниками позивача підтримано позов в повному обсязі.

Представник відповідача позов не визнав, з підстав вказаних у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши подані документи і матеріали даної справи, заслухавши пояснення представників позивача та представника відповідача, з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

В якості заявлених позовних вимог позивач зазначає наступне: 31.05.2016 р. між Дочірним підприємством «Тульчинський райагроліс» Вінницького обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства «Віноблагроліс» та Фізичною особою-підприємцем Пилипаком Сергієм Івановичем було укладено Договір підряду на виконання лісозаготівельних робіт №3 (надалі - Договір), згідно якого Підрядник (Відповідач) зобов`язується виконати роботу за завданням Замовника (Позивача) на свій страх та ризик, а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

26.10.2016 р. старшим державним інспектором з ОНПС у Вінницькій області, заступником начальника відділу екологічного контролю ПЗФ, рослинного і тваринного світу - Маланським Сергієм Миколайовичем відносно відповідача, - Пилипака Сергія Івановича було складено Протокол №006154 про адміністративне правопорушення та Постанову про накладення адміністративного стягнення №04/275 від 31.10.2016 р. у вигляді штрафу в розмірі 340 (триста сорок) гривень, 00 коп., який був сплачений відповідачем 09.11.2016 р. згідно квитанції'№ 1.1.

В ході перевірки за результатами обміру площі ділянки у кварталі 140 виділ 8,2 та виділ 9 Актами перевірки Державною екологічною інспекцією було зафіксовано порушення дотримання вимог природоохоронного законодавства № 04/83 від 26.10.2016 р. та № 155/В1-І від 03.03.2017 р. та, на підставі Постанови Рівненського апеляційного господарського суду по справі № 902/140/17 від 31.08.2017 р. та Рішення господарського суду Вінницької області по справі №902/778/18 від 25.03.2019 р., - з "ДП Тульчинський райагроліс» ВОКСЛП «Віноблагроліс» було прийнято рішення стягнути 911 401,47 грн та 78 057,25 грн.

Виходячи з того, що незаконними діями (незаконною рубкою дерев) у кварталі 140 виділ, 2 на території Шуро-Копіївської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, що перебуває у постійному користуванні ДП «Тульчинський райагроліс» ВОКСЛП «Віноблагроліс», які зафіксовані у Протоколі № 006154 про адміністративне правопорушення від 26.10.2016 р. та Постанови про накладення адміністративного стягнення №04/275 від 31.10.2016 року, - ФОП Пилипак С.І. наніс шкоду, яку ДП «Тульчинський райагроліс» ВОКСЛП «Віноблагроліс», як постійний лісокористувач зобов`язане було відшкодувати.

Так, суму 911 401,47 грн з яких 464 192,19 грн - шкода, що завдана відповідачем - позивачем була повністю погашена 06.09.2018 р., про що свідчить Постанова ВП №54898705 про закінчення виконавчого провадження, а сума 78 057, 25 грн позивачем погашена 13.12.2019 р., про що свідчить постанова ВП №59282688 про закінчення виконавчого провадження.

Позивач в позові зазначає, що у відповідності до п.4.6. Розділу 4 договору - за пошкодження дерев, не передбачених у рубку або поза межами лісосіки та засмічення території підрядник несе відповідальність згідно чинного законодавства.

07.05.2019 р. позивач надіслав відповідачу Претензію Вих. № 24 від 03.05.2019 р. з проханням невідкладно перерахувати розмір виплаченого відшкодування за Постановою Рівненського апеляційного господарського суду по справі № 902/140/17 від 31.08.2017 р. в сумі 464 192,19 грн та розмір відшкодування за Рішенням Господарського суду Вінницької області по справі № 902/778/18 від 25.03.2019 р. у розмірі 78 057,25 грн, яка залишена без задоволення, що і стало причиною звернення позивача з позовом до суду.

Представник відповідача проти позову заперечує, про що зазначено у відзиві б/н від 11.05.2020 на позовну заяву, в якому з поміж іншого вказано, що останнім здійснювались роботи згідно договору підряду на виконання лісозаготівельних робіт № 3 від 31.05.2016 р., під контролем представника замовника та жодних претензій зі сторони замовника не виникало, що підтверджується актами виконаних робіт та звірки взаєморозрахунків. В подальшому виявилось, що відповідальними посадовими особами позивача було неправильно розмежовано між відділів 12 та 27 кварталу 51 внаслідок чого було здійснено частково рубку не в тому кварталі в яком було потрібно в зв`язку з чим і було складено акт перевірки, протокол та винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності та нараховано позивачу шкоду та прийняті судові рішення про її стягнення.

Відповідач вважає, що в зв`язку з відсутністю з його сторони протиправної поведінки - адже останній виконував роботи саме за завданням замовника під його контролем і протиправна поведінка була допущена саме позивачем, який допустив помилку при зазначенні меж кварталу в якому необхідно було здійснити вирубку.

Відповідач вказує, що станом на день розгляду даної справи, доказів оскарження зазначеного акту екологічної інфекції матеріали справи не містять та іншого сторонами не надано, а, відтак, останній є чинним, зазначені, в ньому відомості, за допомогою належних і допустимих доказів не спростовані, з огляду на що він є належним і допустимим доказом, який підтвердите факт порушення природоохоронного законодавства саме зі сторони позивача.

Одночасно звертає увагу суду на те, що в справі №902/140/17 за позовом Державної екологічної інспекції у Вінницькій області до Дочірнього підприємства "Тульчинський райагроліс" Вінницького обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства "Віноблагроліс" за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Фізичної особи - підприємця Пилипака Сергія Івановича та Державного підприємства "Підприємство Крижопільського виправного центру управління державної пенітенціарної служби України у Вінницькій області про стягнення 1 091 552 грн 13 коп. шкоди, як судом першої інстанції так і судом апеляційної інстанції при прийнятті рішень від 03.04.2017 р. та від 31.08.2017 р. було встановлено, що посилання відповідача на існування договірних відносин між позивачем та ФОП Пилипак С.І. в силу яких останній, як виконавець робіт на виконання лісозаготівельних робіт як на підставу для покладення відповідальності на підрядника не заслуговують на увагу оскільки відповідно до ч. 2 ст. 1172 ЦК України замовник відшкодовує шкоду, завдану іншій особі підрядником, якщо він діяв за завданням замовника.

У відповіді на відзив позивачем з поміж іншого зазначено, щодо твердження відповідача, що цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства несуть постійні лісокористувачі, вина яких полягає у допущенні та не перешкоджанні незаконному вирубуванню лісових насаджень, вважає безпідставними, оскільки між сторонами існували договірні відносин, опосередковані договором підряду, пов`язаних з лісозаготівлею, за яким позивач, як постійний лісокористувач доручив відповідачу, як суб`єкту господарювання, видами діяльності якого є (були) лісозаготівля (Код КВЕД 02.20), надання допоміжних послуг у лісовому господарстві (Код КВЕД 02.40 - основний) і т.д., виконати роботи, пов`язані з лісозаготівлею на спеціально відведеній ділянці, передав відповідачу цю ділянку договором передачі лісосіки від 01 липня 2016 року, а відповідач прийняв цю ділянку та зобов`язався забезпечити дотримання чинного законодавства з охорони природи як на лісосіці так і за її межами.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, заперечень відповідача та надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Судом встановлено, що між сторонами спору існували договірні відносини з виконання робіт та надання послуг, пов`язаних з лісозаготівлею, оформлені договором № 3 від 31.05.2016 року, за умовами якого відповідач (виконавець) зобов`язався надати послуги, пов`язані з лісозаготівлею.

Сторонами погоджено, що склад, види та обсяги послуг, що надаються за договором, а також строки надання послуг визначені сторонами.

Щодо якості наданих послуг договором передбачено, що по завершенню Підрядником роботи перевірити повноту та якість її виконання відповідно до даного договору і в разі виявлення допущених у процесі роботи відступів від договору або інших недоліків не оплачувати їх усунення (відповідальний лісничий) (п.2.1.2. договору).

На виконання умов договору підрядником, були виконані роботи, які підтверджено актами приймання передачі виконаних робіт від 29.07.2016 року, від 31.08.2016 року, від 30.09.2016 року, від 31.10.2016 року та які підписані між сторонами та скріплені печатками сторін.

Судом встановлено, що в ході перевірки за результатами обміру площі ділянки у кварталі 140 виділ 8,2 та виділ 9 Актами перевірки Державною екологічною інспекцією було зафіксовано порушення дотримання вимог природоохоронного законодавства № 04/83 від 26.10.2016 р. та № 155/В1-І від 03.03.2017 р. та, на підставі Постанови Рівненського апеляційного господарського суду по справі № 902/140/17 від 31.08.2017 р. та рішення Господарського суду Вінницької області по справі № 902/778/18 від 25.03.2019 р. - з Тульчинський райагроліс ВОКСЛП «Віноблагроліс» було прийнято рішення про стягнення 911 401,47 грн та 78 057,25 грн.

Згідно постанов ВП №54898705 від 06.09.2018 та ВП №59282688 від 13.12.2019 виконавчі провадження з примусового виконання по наказу №902/140/17 від 18.09.2017 та №902/778/18 від 25.03.2019 закінчено та знято арешт із всього майна боржника.

31.10.2016 на підставі протоколу про адміністративне правопорушення винесена постанова Державною екологічною інспекцією у Вінницькій області №04/275 про накладення адміністративного стягнення, якою визнано Пилипака С.І. винним у вчинені адміністративного правопорушення та стягнуто штраф в сумі 170 грн.

Позивачем направлялась претензія вих. №24 від 03.05.2019 на адресу відповідача про відшкодування шкоди в порядку регресу.

Відповідач листом від 05.06.2019 №01 направив позивачу відповідь на претензію щодо відшкодування шкоди в порядку регресу, зі змісту якої останній зазначає, що відповідальність за недотримання вимог несе лісокористувач та зазначив, що лісозаготівельні роботи проводились відповідно до договору №3 від 31.05.2016 результатом яких є акти виконаних робіт та акт звірки взаєморозрахунків, претензій щодо виконання робіт до нього не надходило.

Вимога позивача про відшкодування відповідачем суми 464192,19 грн та 78 057,25 грн в регресному порядку завданої шкоди обґрунтована посиланням на умови укладеного з відповідачем вищевказаного договору про виконання робіт та надання послуг, пов`язаних з лісозаготівлею.

Проаналізувавши долучені до матеріалів справи докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Відповідно до статті 105 Лісового кодексу України особи, винні у порушенні лісового законодавства, зокрема, у незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників, порушенні порядку заготівлі та вивезення деревини, порушенні інших вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів, несуть встановлену законом дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність.

Обов`язок підприємств, установ, організацій і громадян відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України, встановлено ст. 107 Лісового кодексу України.

Аналогічні положення містять норми Закону України „Про охорону навколишнього природного середовища", приписами статей 68, 69 якого встановлено, що порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Правова природа відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, є позадоговірною, тобто деліктною відповідальністю, регламентованою ст. 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Вимога позивача про відшкодування збитків випливає з господарських відносин з відповідачем, врегульованих договором, який за своїм змістом належить до договорів підряду.

Відповідно до ст. 228 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб у порядку регресу.

За нормою ч. 1 ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Таким чином, умовою покладення на відповідача обов`язку по відшкодуванню збитків є доведеність факту порушення ним господарського зобов`язання або установлених вимог щодо здійснення господарської діяльності.

Положеннями укладеного між сторонами вищевказаного договору надання послуг, пов`язаних з лісозаготівлею передбачено в п. 1.4, що робота вважається виконаною, після підписання сторонам акту виконаних робіт, акту огляду місць рубок та розробки лісосіки по паспорту виконаних робіт, акту огляду місць

Отже, сторони узгодили порядок фіксації виявлених порушень шляхом укладення двосторонніх актів.

Судом з`ясовано, що всі роботи по договору підряду прийняті позивачем як замовником без зауважень щодо їх якості; актів з приводу будь-яких зауважень стосовно порушень природоохоронного законодавства сторонами не укладалось; долучені до матеріалів справи акти прийняття - передачі виконаних робіт не містять жодної інформації стосовно будь-яких порушень.

Так, відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Таким чином, за змістом статті 1166 ЦК України відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину (постанови Верховного Суду України від 02.09.2014 р. у справі № 3-100гс14, від 04.11.2014 р. у справі № 3-162гс14, від 22.01.2013 р. у справі № 3-72гс12, від 20.06.2011 р. у справі № 3-56гс11).

Тобто, для відшкодування шкоди за правилами статті 1166 ЦК необхідно довести такі факти:

а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії;

б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов`язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом завдана шкода відшкодовується в повному обсязі (реальна шкода та упущена вигода);

в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди;

г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Відповідно до ч. 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Тобто, вина особи, яка заподіяла шкоду, презюмується та вважається встановленою, якщо такою особою не буде доведено інше.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що в справі №902/140/17 за позовом Державної екологічної інспекції у Вінницькій області до Дочірнього підприємства "Тульчинський райагроліс" Вінницького обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства "Віноблагроліс" за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Фізичної особи - підприємця Пилипака Сергія Івановича та Державного підприємства "Підприємство Крижопільського виправного центру управління державної пенітенціарної служби України у Вінницькій області про стягнення 1 091 552 грн 13 коп. шкоди, як судом першої інстанції так і судом апеляційної інстанції при прийнятті рішень від 03.04.2017 р. та від 31.08.2017 р. було встановлено, що посилання відповідача на існування договірних відносин між позивачем та ФОП Пилипак С.І. в силу яких останній, як виконавець робіт на виконання лісозаготівельних робіт як на підставу для покладення відповідальності на підрядника не заслуговують на увагу оскільки відповідно до ч. 2 ст. 1172 ЦК України замовник відшкодовує шкоду, завдану іншій особі підрядником, якщо він діяв за завданням замовника.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Отже, позивач за позовом повинен був довести наявність шкоди і неправомірної поведінки відповідача, безпосередній причинний зв`язок між правопорушенням та заподіянням шкоди, розмір відшкодування, а відповідач в свою чергу повинен був доводити відсутність своєї вини.

При цьому, доказів вчинення відповідачем правопорушення, які б свідчили про його неправомірну поведінку, що потягнула спричинення шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою та про вину відповідача у завдаванні шкоди позивачем не подано.

За таких обставин, вину відповідача у порушенні природоохоронного та лісового законодавства, наслідком якого була сплата позивачем суми майнових стягнень, слід визнати недоведеною, а тому позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За змістом ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Витрати на судовий збір підлягають віднесенню на позивача відповідно до ст. 129 ГПК України.

17.06.2020 р. в судовому засідання було оголошено вступну та резолютивну частину рішення суду.

Керуючись статтями 2, 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. В позові відмовити.

2. Згідно з приписами ч.1 ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

3. Згідно з положеннями ч.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

4. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 26 червня 2020 р.

Суддя Яремчук Ю.О.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. М. Леонтовича 65, м. Тульчин, Вінницької обл., 23600)

3 - відповідачу (АДРЕСА_1)