ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"09" червня 2020 р. Cправа № 902/39/20

Господарський суд Вінницької області у складу судді Маслія І.В., при секретарі судового засідання Резніченко Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Вінницьке обласне управління акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" (вул. Соборна, 71, м. Вінниця, 21050)

до: Фізичної особи-підприємця Ситник Андрія Михайловича ( АДРЕСА_1 )

до: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ч) АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_4 )

про стягнення 447568,27 грн.

Пердставники сторін:

позивача Лобанов О.О., довіреність №24 від 14.01.2020;

відповідача1 не з`явився;

відповідач2 ОСОБА_1 , згідно паспорта.

В С Т А Н О В И В :

На розгляд Господарського суду Вінницької області надійшов позов Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Вінницьке обласне управління акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" до Фізичної особи-підприємця Ситник Андрія Михайловича та до ОСОБА_1 про солідарне стягнення 447568,27 грн. кредитної заборгованості.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на неналежне виконання Фізичною особою-підприємцем Ситником Андрієм Михайловичем договору кредитної лінії № 368 від 08.12.2016, зобов`язання за яким забезпечені договором поруки № б/н від 08.12.2016, укладеного між ПАТ "Державний ощадний банк України" та Фізичною особою-підприємцем Ситником Андрієм Михайловичем та ОСОБА_1 .

У відповідності до вимог ч.ч. 6, 7 ст. 176 Господарського процесуального кодексу України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, що не є підприємцем, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. Інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи має бути надана протягом п`яти днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання та перебування особи відповідного звернення суду.

Виходячи з приписів наведених норм, суд 21.01.2020 звернувся до відділу адресно-довідкової роботи ГУ Державної міграційної служби в м. Києві з запитом № 902/39/20/101/20 про надання відомостей про реєстрацію місця проживання та інші персональні дані про ОСОБА_1 , у строки, визначені ч. 7 ст. 176 ГПК України.

04.02.2020 до суду від відділу адресно-довідкової роботи ГУ Державної міграційної служби в м. Києві надійшла відповідь від 28.01.2020, в якій зазначено, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .

Ухвалою від 05.02.2020 відкрито провадження у справі №902/39/20 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 27.02.2020.

Ухвалою від 27.02.2020 продовжено строк підготовчого провадження по справі №902/39/20 на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 26.03.2020.

Ухвалою від 26.03.2020 відкладено підготовче засідання на 14.05.2020 з підстав викладених у відповідній ухвалі.

Ухвалою від 14.05.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу № 902/39/20 для судового розгляду по суті на 09 червня 2020 р.

20.05.2020 позивачем подано заяву № 101.20-10/653 від 15.05.2020 р. про забезпечення позову, в якій просить вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать фізичній особі-підприємцю Ситнику Андрію Михайловичу та знаходяться на рахунку Вінницької філії АТ КБ "Приватбанк".

Ухвалою від 21.05.2020 у задоволенні заяви Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Вінницьке обласне управління акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" № 101.20-10/653 від 15.05.2020 р. про забезпечення позову відмовлено, з підстав викладених у відповідній ухвалі.

09.06.2020 до суду від відповідача1 надійшло клопотання про розгляд справи без участі останнього.

На визначену судом дату з`явився представник позивача та відповідач2.

Відповідач1 правом участі свого представника в судовому засіданні не скористався про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що стверджується поданим клопотанням.

Статтею 42 Господарського процесуального кодексу України визначено права та обов`язки учасників судового процесу, зокрема учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази тощо.

Також суд зазначає, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р. (Закон України від 17.07.1997 р. № 475/97 - ВР), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993 р.), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999 р.).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Суд нагадує, що роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 р. у справі "Красношапка проти України").

Роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див.рішення Суду у справі Шульга проти України, no. 16652/04, від 02.12.2010).

До того ж організація провадження таким чином, щоб воно було швидким та ефективним, є завданням саме національних судів (див. рішення Суду у справі Білий проти України, no. 14475/03, від 21.10.2010).

Відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України, ч.2 ст.178 ГПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно із ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи положення ст.ст.13,74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами без явки в судове засідання відповідача 1.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовільнити їх.

Відповідач 2 усно визнав позов, зазначивши, що по мірі можливості буде сплачувати наявну заборгованість .

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 09.06.2020 судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача2, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

08.12.2016 р. між AT «Ощадбанк» в особі філії - Вінницьке обласне управління AT «Ощадбанк» ( позивач, в договорі - Банк) та Фізичною особою - підприємцем Ситником Андрієм Михайловичем (відповідач1, в договорі Позичальник) укладено договір кредитної лінії № 368 (далі Договір).

Згідно пунктів 2.1, 2.2 Договору Банк зобов`язується надати на умовах цього договору, а Позичальник зобов`язується отримати та належним чином використовувати та повернути в передбачені цим договором строки кредит та сплатити проценти та інші платежі за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором.

Кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з остаточним терміном повернення не пізніше 07.12.2019 р.(п. 2.2. Договору).

Згідно пункту 2.3 Договору сторони погодили суму максимального ліміту кредитування і визначили його розмір 300 000.00 грн. Сторони погодили зменшення Діючого ліміту кредитування в строки згідно з графіком.

Кредит надається траншами з позичкового рахунку в безготівковому порядку (п. 2.4. Договору).

За користування Кредитом Позичальник зобов`язаний сплачувати Банку відповідну плату (проценти) (п. 2.7. Договору).

Пунктом 2.9. Договору сторони передбачили послідовність погашення зобов`язання Позичальником за цим договором: - прострочені проценти за користування Кредитом; - прострочена основна сума боргу за Кредитом; - сплата прострочених комісійних винагород; - строкові нараховані проценти за користування Кредитом; - комісійні винагороди за Кредитом; - пеня за непогашення у строк основної суми боргу за Кредитом; - пеня за непогашення у строк процентів; - інші платежі та штрафні санкції; строкова основна сума боргу за Кредитом. Погашення Позичальником заборгованості кожної наступної черги повинна відбуватися виключно після повного погашення заборгованості кожної попередньої черги. Банк має право самостійно без отримання попередньої згоди Позичальника змінювати послідовність погашення Зобов`язань.

Згідно пункту 3.1.1 Договору Банк відкриває рахунок (рахунки) для обліку Основної суми боргу відповідно до правил, що діють у Банку, та Законодавства. Банк надає Кредит (транш) в безготівковій формі шляхом перерахування кредитних коштів з рахунку для обліку Основної суми боргу на поточний рахунок Позичальника, відкритий в Банку.

Виконання Позичальником Зобов`язання за цим договором (у тому числі і додатковими договорами до нього) забезпечується, поміж іншого порукою ОСОБА_1 (п. 4.1. Договору).

Згідно пунктів 5.3.1, 5.3.2 Договору Позичальник зобов`язаний належним чином виконувати всі умови договору та взяті на себе цим Договором зобов`язання. Точно в строки, обумовлені цим договором погашати кредит та своєчасно у визначені цим договором строки сплачувати плату (проценти) за користування кредитом, а у випадку неналежного виконання взятих на себе зобов`язань за цим договором на першу вимогу Банку сплатити штрафні санкції, як це передбачено в договорі, а також у повному обсязі всі інші платежі та відшкодувати завдані збитки.

За порушення взятих на себе зобов`язань з повернення суми Кредиту, комісійних винагород та своєчасної сплати процентів за користування кредитом Позичальник зобов`язується сплатити пеню на користь Банку, яка обчислюється від суми простроченого платежу в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у період прострочення платежу, за кожен день прострочення (п 7.2.1. Договору).

Цей Договір набуває чинності з моменту його підписання та скріплення печатками Сторін (за наявності) і діє до повного виконання Сторонами взятих на себе зобов`язань за цим Договором (п. 10.5. Договору).

На виконання умов кредитного Договору 08.12.2016 року між громадянином ОСОБА_1 (відповідач2, в договорі Поручитель), фізичною особою - підприємцем Ситником Андрієм Михайловичем та Банком укладено договір поруки (далі - Договір поруки).

Згідно п. 2.1. Договору поруки Поручитель безумовно, безвідклично та безоплатно зобов`язується перед Кредитором відповідати солідарно з Боржником за виконання в повному обсязі Зобов`язання, у тому числі того, що виникне у майбутньому відповідно до умов Кредитного договору.

Згідно п. 2.2 Договору Поруки поручитель відповідає перед Кредитором за виконання Зобов`язання у тому ж обсязі, що і Боржник, в порядку, визначеним Кредитним договором, у тому числі, але не виключно у разі: повного чи часткового невиконання Боржником зобов`язання, зокрема щодо сплати процентів та/або повернення частини Кредиту, в тому числі згідно з графіком погашення Кредиту (за його наявності), щодо повернення кредиту при закінченні Строку користування ним, в тому числі у випадку дострокового повного/часткового погашення Зобов`язання за вимогою Кредитора, та/або щодо сплати комісійних винагород в строки, визначені Кредитним договором; невідшкодування завданих Кредитору збитків, які заподіяні внаслідок невиконання умов Кредитного договору.

У випадку повного або часткового невиконання (неналежного виконання) боржником Зобов`язання в порядку та Строки, встановлені Кредитним договором. Кредитор набуває права вимоги до Боржника і Поручителя щодо сплати заборгованості за порушеним Зобов`язанням, а Поручитель та Боржник з моменту порушення Боржником Зобов`язання відповідають перед Кредитором як солідарні боржники (п. 3.2.2. Договору поруки).

Цей договір вступає в силу з моменту його підписання Сторонами і скріплення печатками сторін (за наявності) та діє протягом 10 (десяти) років з моменту його підписання Сторонами та скріплення печатками Сторін (п. 10.1.1. Договору поруки).

06.07.2017 р. між AT «Ощадбанк» в особі філії - Вінницьке обласне управління AT «Ощадбанк» (далі - Банк) та Фізичною особою - підприємцем Ситником Андрієм Михайловичем укладено додатковий договір до договору кредитної лінії № 368 від 08.12.2016 р. Відповідно до п. 2 додаткового договору сторони погодили суму максимального ліміту кредитування і визначили його розмір 600 000,00 грн.

06.07.2017 р. між громадянином ОСОБА_1 , фізичною особою - підприємцем Ситником Андрієм Михайловичем та Банком укладено додаткова угода № 1 до договору поруки від 08.12.2016 року за Кредитним договором № 368 від 08.12.2016 року, в зв`язку зі збільшенням суми кредитних коштів до 600 000,00 грн.

Позичальник отримавши кредитні кошти на умовах повернення, строковості та платності порушив свої договірні зобов`язання, щодо строків повернення кредиту, процентів за його користування, пені, що призвело до виникнення простроченої заборгованості.

Як стверджується матеріалами справи, у зв`язку із невиконанням Позичальником умов Кредитного договору вимогою Банку вих. №101.20-10/1454 від 06.11.2019 р. було повідомлено Позичальника про необхідність повного погашення кредитної заборгованості. Вимога отримана Позичальником 04.12.2019 р. Вказані повідомлення та вимога залишились без належного реагування та задоволення.

Станом на 13.01.2020 р. заборгованість Відповідача1 перед позивачем становить: основний борг - 381 941,46 грн; проценти за користування кредитними коштами - 19 902,17 грн; пеня - 37 980,25 грн; комісія по кредиту - 152,06 грн.; 3% річних від простроченої заборгованості - 3 752,10 грн; інфляційні втрати - 3 840,23 грн.

Загальна сума заборгованості складає 447 568,27 грн, що підтверджується розрахунками заборгованості за Кредитним договором, які наявні в матеріалах справи.

З врахуванням встановлених обставин, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 6, ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

В ч.1 ст.1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що відповідач 1 (позичальник) отримав від позивача кредитні кошти в межах кредитного ліміту і які повинен був повернути останньому, що підтверджується банківськими виписками щодо руху коштів відповідача по рахунку та розрахунком заборгованості.

Не проведення розрахунків по договору від 08.12.2016 р. позичальником (відповідач 1) та поручителем (відповідач 2) спонукало позивача звернутись з відповідним позовом до суду.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України).

Частиною першою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Слід також зазначити, що з огляду на заявлення позову не тільки до позичальника (відповідача 1) за договором кредитної лінії №368 від 08.12.2016 року, а і до поручителя (відповідача 2) за договором поруки від 08.12.2016 року, судом при прийнятті рішення враховано наступні норми матеріального права.

Зокрема із ч.ч. 1, 2 ст. 543 ЦК України згідно яких у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

Частиною 1 ст.553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ч.1 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. В частині 2 названої статті встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовами п. 2.1. Договору поруки, його сторонами погоджено, що Поручитель безумовно, безвідклично та безоплатно зобов`язується перед Кредитором відповідати солідарно з Боржником за виконання в повному обсязі Зобов`язання, у тому числі того, що виникне у майбутньому відповідно до умов Кредитного договору.

В свою чергу, матеріали справи не містять доказів погашення заборгованості відповідачами 1 та 2 і будь-якого реагування з їх сторони на надіслану позивачем (банком) претензію стосовно негайного погашення кредитної заборгованості.

Крім того, відповідачем 2 в судовому засіданні 09.06.2020 усно визнано заборгованість.

Виходячи з встановлених обставин справи та наведених вище законодавчих приписів, враховуючи, що строк дії договору поруки становить 10 років, суд вважає вимоги позивача про солідарне стягнення з відповідачів суми заборгованості у розмірі 381941,46 грн правомірними та обґрунтованими з огляду на що задовольняє їх в повному обсязі.

Також, судом розглянуто вимогу позивача про стягнення з відповідачів проценти за користування кредитними коштами - 19 902,17 грн; пеня - 37 980,25 грн; комісія по кредиту - 152,06 грн.; 3% річних від простроченої заборгованості - 3 752,10 грн; інфляційні втрати - 3 840,23 грн

Частиною 2 ст.193 ГК України встановлено, що порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених ГК України, іншими законами або договором.

Частиною 2 ст. 217 ГК України передбачено такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції, оперативно-господарські санкції.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Стаття 549 ЦК України вказує, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. При цьому штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Стаття 610 цього ж Кодексу передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У п.3 ч.1 ст.611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно пункту 3.3.1 Кредитного договору Банк має право у випадку, якщо будуть мати місце будь - які або всі можливі випадки невиконання Позичальником та Поручителем взятих на себе обов`язків та недотримання умов, передбачених цим Договором або іншими Договорами, укладеними Позичальником з Банком, відкликати Кредит та вимагати (в порядку, визначеному п. 3.3.2 цього Договору) повернення суми Кредиту та сплати суми нарахованих процентів за користування Кредитом (разом з будь-якими іншими нарахованими сумами або сумами, що підлягають сплаті за цим Договором).

Згідно пункту 7.2.1 Кредитного договору за порушення взятих на себе зобов`язань з повернення суми Кредиту, комісійних винагород та своєчасної сплати процентів за користування кредитом Позичальник зобов`язується сплатити пеню на користь Банку, яка обчислюється від суми простроченого платежу в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у період прострочення платежу, за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 10.1.2. Договору, сторонами передбачено, що до всіх правовідносин, пов`язаних з укладанням та виконанням цього Договору (у тому числі щодо всіх грошових зобов`язань повернення суми Кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені тощо), застосовується строк позовної давності тривалістю у 10 років.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом не виявлено недоліків у правильності розрахунків здійснених позивачем, а тому вимога про солідарне стягнення з відповідачів процентів за користування кредитними коштами - 19 902,17 грн; пені - 37 980,25 грн; комісії по кредиту - 152,06 грн; 3% річних від простроченої заборгованості - 3 752,10 грн та інфляційних втрат - 3 840,23 грн, підлягає задоволенню в повному обсязі.

Згідно з ч. ч. 1 - 4 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Натомість відповідачами не надано суду жодних доказів на спростовування заявлених позовних вимог, та доказів про повернення кредиту, крім того відповідачем 2 визнано дану заборгованість.

Як визначає ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Судові витрати зі сплати судового збору підлягають віднесенню на відповідачів відповідно до ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути солідарно з Фізичної особи-підприємця Ситника Андрія Михайловича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ) АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Вінницьке обласне управління акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" (вул. Соборна, 71, м. Вінниця, 21050, ) 381 941,46 грн - основного боргу; 19 902,17 грн - процентів; 37 980,25 грн - пені; 152,06 грн - комісії; 3 752,10 грн - 3% річних; 3 840,23 грн - інфляційних втрат та 6713,52 грн витрат пов`язаних із сплатою судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Копію рішення направити сторонам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення (ч.1 ст.256 ГПК України).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано (ч.1 ст.241 ГПК України).

Апеляційна скарга подається у порядку, визначеному ст.ст. 256, 257 та п.17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено 19 червня 2020 р.

Суддя Маслій І.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу ( АДРЕСА_5 . Соборна, 71, м. Вінниця, 21050)

3 - відповідачу (вул. Мічуріна, буд. 8, м. Тульчин, Вінницька обл., 23600)

4,5 - відповідачу 2 ( АДРЕСА_5 . Євгена Коновальця, буд. 38 (в/ч) м. Київ, 01133; АДРЕСА_4