ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2020 Справа № 917/435/20

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "СВП Плюс", вул. Автозаводська, 18, м. Київ, 04074

до Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, вул. Воскресенський узвіз, 7, м. Полтава, 36020

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління державної казначейської служби України у Полтавській області, вул. Шевченка, 1, м. Полтава, 36011

про стягнення 59 390, 10 грн.

Суддя Ціленко В.А.

Секретар судового засідання Білоус О.В.

Представники сторін:

представник позивача: не з`явився

представник відповідача: Марченко І.Ю.

від третьої особи: не з`явився

Суть спору: Стягується 59 390,10 грн. безпідставно отриманих коштів, без достатньої правової підстави.

Відповідач просить відмовити у позові посилаючись на те, що застосований до позивача штраф, за порушення прав споживачів зараховувався до державного бюджету, а не йому.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника відповідача, суд встановив.

Головне управління Держпродспоживслужби в Полтавській області Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 27.11.2018 року ухвалило постанову № 29 про накладення стягнень, передбачених ст. 23 Закону України "Про захист прав споживачів" за порушення права споживача на безоплатне усунення недоліків в розумний строк, якою з Товариства з обмеженою відповідальністю "СВП Плюс" стягнуто штраф у розмірі 59 390,10 грн.

Рішенням окружного адміністративного суду м. Києва від 20.09.2019 року у справі № 640/20260/18, яке вступило в законну сілу, постанову Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, про накладення стягнення № 29 від 27.11.2018 визнано протиправною та скасовано.

При прийнятті рішення судом враховано наступне.

В силу вимог ст. 72 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. З урахуванням змісту вказаної статті, скасована окружним адміністративним судом м. Києва постанова Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів № 29 від 27.11.2018 на підставі якої з Товариства з обмеженою відповідальністю "СВП Плюс" було стягнуто 59390,10 штрафу, є саме тією підставою, яка згодом відпала, тому зараховані до державного бюджету кошти слід вважати отриманими безпідставно та такими, що підлягають поверненню платникові.

Статтею 25 Бюджетного кодексу України встановлено, що відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. В статті 45 Бюджетного кодексу України визначено, що казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, перерахування компенсації частини суми штрафних (фінансових) санкцій покупцям (споживачам) за рахунок сплачених до державного бюджету сум штрафних (фінансових) санкцій, застосованих такими органами за наслідками проведеної перевірки за зверненням або скаргою покупця (споживача) про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій.

Згідно з пунктом 1 пункту 3 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 р. № 215, реалізацію державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів здійснює Державна казначейська служба України. Відповідно до покладених завдань Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 р. № 845.

Згідно з пунктом 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Пунктом 35 Порядку визначено, що казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації), зокрема, шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 170 Цивільного кодексу України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. При цьому в господарському процесі відповідно до частини четвертої статті 56 Господарського процесуального кодексу України держава, територіальна громада бере участь у справі через відповідний орган державної влади, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник або представник.

В рішенні Конституційного Суду України № 12-рп/2001 від 03.10.2001 р. у справі № 1-36/2001 зазначено про те, що не допускається відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади за рахунок коштів, що виділяються на утримання органів державної влади. Таким чином відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади здійснюється державою за рахунок коштів державного бюджету. Тобто, кошти підлягають стягненню з Державного бюджету України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Частиною 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідач заявив клопотання про зменшення судових витрат у зв`язку з тим, що акт приймання-передачі послуг, щодо надання адвокатської допомоги відповідно до Договору від 20.07.2019 року № 019/01, так як останній був підписаний раніше позовної заяви.

Частиною 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує, що при визначенні суми відшкодування має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

За таких обставин, суд не погоджується з доводами відповідача щодо неспіврозмірності розміру витрат позивача на оплату послуг адвоката враховуючи складності справи та обсягу фактично виконаних адвокатом робіт та вважає суму у розмірі 5 700,00 грн. співрозмірною та обґрунтованою договором № 019/01, розрахунком погодинно витраченого часу та актом приймання-передачі № 1/10/02/20.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

Відшкодування судового збору на рахунок відповідача за наслідками розгляду даної справи не здійснюється з урахуванням приписів пункту 13 частини другої статті 3 Закону України "Про судовий збір" відповідно до якого судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 232-233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СВП Плюс" (вул. Автозаводська, 18, м. Київ, 04074, ) 59 390,10 грн. безпідставно отриманих коштів.

3. Стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (вул. Воскресенський узвіз, 7, м. Полтава, 36020, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СВП Плюс" (вул. Автозаводська, 18, м. Київ, 04074, ) 5 700,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

4. Копію рішення направити сторонам по справі.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

Повне рішення складено 25.06.2020 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги,

якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.256 ГПК України). Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до

набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Ціленко В. А.