РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.06.2020Справа № 910/18247/19
Господарський суд міста Києва у складі судді Полякової К.В., за участі секретаря судового засідання Саруханян Д.С., розглянувши за правилами загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз"

до Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

про зобов`язання вчинити дії

за участі представників:

від позивача: Вознюк Э.В. , адвокат,

від відповідача: Ербелідзе А.О., за довіреністю

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства "Укртрансгаз" про зобов`язання вчинити дії, а саме: зобов`язати відповідача відобразити в бухгалтерському обліку коригування обсягів природного газу за грудень 2016 року, що відповідають обсягам, спожитим позивачем, а саме: 4959,644 тис.куб.м на суму 51050210,84 грн., у т.ч. ПДВ 8508368,47 грн., а також зобов`язати направити на адресу позивача коригуючий акт та розрахунок коригування до податкової накладної за грудень 2016 року на суму 51050210,84 грн., у т.ч. ПДВ 8508368,47 грн.

У відзиві на позов відповідач зазначив, що в грудні 2016 року АТ НАК «Нафтогаз України» не постачав будь-яких обсягів газу для ХОКП «Дирекція розвитку інфраструктури території», оскільки не подавав номінацій/реномінацій на транспортування природного газу. Також відповідач зауважив не безпідставності посилань позивача на справу № 922/1580/18, на виконання рішення в якій відповідач надавав коригуючі акти та розрахунки вартості послуг балансування, оскільки предметом вказаної справи було стягнення вартості наданих послуг за грудень 2016 року за іншим коригуючим актом, ніж зазначив позивач у даній справі.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що в якості встановленого судом факту відсутності заборгованості перед відповідачем за спірний місяць позивач посилається на постанову Вищого господарського суду України від 22.11.2017 у справі № 922/178/17. Разом із цим, обов`язок безперебійного постачання природного газу виробником теплової енергії АТ НАК «Нафтогаз України», зокрема у грудні 2016 року, встановлений у постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі № 922/312/17. При цьому, у межах вказаної справи № 922/312/17 судами констатовано факт невиконання АТ НАК «Нафтогаз України» обов`язку з видачі номінацій, що стало причиною виникнення спору між ХОКП «Дирекція розвитку інфраструктури території» та позивачем у зазначеній справі.

Дана справа розглянута з урахуванням пункту 4 розділу Х прикінцевих положень ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

17.12.2015 між Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз", як оператором, та ПАТ "Харківгаз", як замовником, укладено договір на транспортування природного газу № 4, за умовами пунктів 2.1, 2.3, 5.1 якого оператор надає замовнику послуги транспортування природного газу на умовах, визначених у цьому договорі, а замовник сплачує оператору встановленому в цьому договорі вартість таких послуг. Послуги, які можуть бути надані замовнику за цим договором є послуги балансування обсягів природного газу, які подаються до газотранспортної системи і відбираються з неї. Порядок комерційного обліку природного газу (у тому числі приладового) та перевірки комерційних вузлів обліку, а також порядок приймання-передачі природного газу в точках входу/виходу до/з газотранспортної системи, визначення та перевірки параметрів якості в цих точках здійснюється сторонами відповідно до вимог Кодексу ГТС та з урахуванням цього договору.

Пунктом 9.4 договору (у редакції додаткової угоди від 29.11.2017 №1) передбачено, що оператор до 14 числа місяця, наступного за газовим місяцем, надає відповідачу на його електронну адресу розрахунок вартості послуг балансування та рахунок - фактуру. Замовник, крім вартості послуг вказаних у абзаці другому даного пункту, зобов`язаний здійснити оплату у строк, що не перевищує 5-ти банківських днів.

Абзацом 2 вказаного пункту встановлено, що оплата вартості послуг балансування оператором газорозподільної системи за рахунок виділених субвенцій з державного бюджету на покриття пільг, субсидій та компенсацій побутовим споживачам проводиться у строки та за процедурою, передбаченою Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20, у сумі, що не перевищує вартості послуг розподілу фактично спожитого природного газу зазначеними споживачами за розрахунковий період.

У пункті 11.4 договору сторони погодили, що послуги балансування оформлюються одностороннім актом за підписом оператора на весь обсяг негативного місячного небалансу, неврегульованого відповідачем відповідно до Кодексу та розділу ІХ цього договору.

Договір набирає чинності з дня його укладення на строк до 31 грудня 2016 року, умови договору застосовуються до відносин сторін, які виникли до його укладення, а саме з 01 грудня 2015 року. Цей договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії цього договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов (пункт 17.1 договору).

Як зазначив позивач, 16.01.2017 відповідачем направлений супровідний лист № 424/12 із рахунком-фактурою та актом від 31.12.2016 № 12-16--БАЛАНС/2 наданих послуг балансування обсягів природного газу за грудень 2016 року, за яким обсяг негативного місячного небалансу склав 4959,644 тис. куб. м на суму 51050210,84 грн. Дану суму позивач відобразив у бухгалтерському обліку відповідно до картки рахунку від 31.12.2016 № 631.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 25.09.2018 у справі № 922/1580/18, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 04.02.2019 та постановою Верховного Суду від 18.06.2019, у задоволенні позову АТ "Укртрансгаз" до ПАТ «Харківгаз» про стягнення за договором від 17.12.2015 № 4 боргу в сумі 317582061,15 грн., з яких: 222788546,96 грн. заборгованості за послуги балансування обсягів природного газу за січень, лютий, квітень, червень-грудень 2016 року та січень-грудень 2017 року, 59202050,14 грн. пені, 28654927,94 грн. інфляційних втрат і 3% річних у сумі 6936536,11 грн., відмовлено повністю.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог у межах справи № 922/1580/18 суди виходили з того, що АТ "Укртрансгаз" не доведено підстав для проведеного ним розрахунку послуг з балансування обсягів природного газу за позовний період із застосуванням коефіцієнту компенсації 1,2, що призвело до збільшення вартості послуг. Крім того, на період опалювального сезону 2016/17 року обов`язок щодо видачі номінації теплогенеруючим і теплопостачальним організаціям, зокрема, ХОКП «Дирекція розвитку інфраструктури території» та постачання природного газу було обов`язком, а не правом АТ НАК «Нафтогаз України».

При цьому, позивач також зауважив, що споживання природного газу без підтвердження фактичного обсягу, зокрема, в грудні 2016 року на території здійснення позивачем ліцензованої діяльності, здійснювалося ХОКП «Дирекція розвитку інфраструктури території», що й розглядалося в межах справи № 922/1580/18 про стягнення з позивача коштів за споживання природного газу виробниками теплової енергії без укладення договорів постачання природного газу чи без подання номінацій виробників теплової енергії.

Отже, на думку позивача, алокація спірних обсягів природного газу по вказаному підприємству має здійснюватися на АТ НАК «Нафтогаз України», яке не надало номінацію ХОКП «Дирекція розвитку інфраструктури території» у грудні 2016 року.

Одночасно, відсутність заборгованості АТ «Харківгаз» перед АТ «Укртрансгаз» за послуги з балансування за грудень 2016 року в розмірі 9716,4 тис. куб. м встановлено постановою Вищого господарського суду України від 22.11.2017 у справі № 922/178/17.

За таких обставин, на виконання рішення Господарського суду Харківської області від 25.09.2018 у справі № 922/1580/18 відповідач із супровідним листом від 17.09.2019 № 2001ВИХ-19-3685 надав позивачу коригуючі акти та розрахунки вартості послуг балансування за період листопад-грудень 2017 року та із листом № 1001ВИХ-19-4269 за січень, лютий 2016 року, квітень 2016 року, червень-вересень 2016 року, листопад-грудень (частково) 2016 року, січень-жовтень 2017 року. У зв`язку з цим, відповідачем проведено коригування обсягів природного газу на загальну суму 248996118,53 грн. за періоди січень-квітень 2016 року, червень-вересень 2016 року, листопад 2016 року, грудень 2016 року (частково), січень-грудень 2017 року.

Однак, за грудень 2016 року відповідачем не здійснено коригування обсягів природного газу, спожитого ХОКП «Дирекція розвитку інфраструктури території» у розмірі 4959,644 тис.куб.м на суму 51050210,84 грн., що спричинило звернення позивача до відповідача із листом від 20.09.2019 року.

У свою чергу, позивач здійснив коригування в бухгалтерському обліку обсягів природного газу, зокрема за грудень 2016 року, окрім коригування податкових зобов`язань.

Водночас, заперечуючи проти позовних вимог, відповідач у відзиві послався на те, що позивач просить відобразити в бухгалтерському обліку коригування обсягів природного газу за грудень 2016 року обсягом 4959,644 тис.куб.м. на суму 51050210,84 грн., посилаючись на рішення суду у справі № 922/1580/18. Разом із цим, відповідач доводить, що предметом вказаної справи було стягнення вартості наданих, зокрема, у грудні 2016 року послуг з балансування обсягів природного газу на підставі коригуючого акту від 27.07.2017 № 12-16--БАЛАНС/КОР до акту від 31.12.2016 № 12-16--БАЛАНС щодо обсягу природного газу 1265,564 тис.куб.м. загальною вартістю 2171100,35 грн., на підтвердження чого відповідачем додано копію його позовної заяви у справі № 922/1580/18.

Із вказаної позовної заяви слідує, АТ «Укртрансгаз» здійснено алокацію обсягів природного газу та встановлено, що у АТ «Харківгаз» наявні обсяги негативних місячних небалансів, зокрема, за грудень 2016 року в обсязі 6225,208 тис.куб.м. Отже, АТ «Укртрансгаз» надав послуги балансування та склав відповідні коригуючі акти, у т.ч. за спірний грудень 2016 року від 27.07.2017 № 12-16--БАЛАНС/КОР на суму 2171100,35 грн.

Разом із цим, у зв`язку з відмовою АТ «Укртрансгаз» у задоволенні позову у справі № 922/1580/18 останнім направлено позивачу коригуючий акт № 12-16--БАЛАНС/1/КОР/1 до акту від 31.12.2016 № 12-16--БАЛАНС/1/ за договором від 17.12.2015 № за грудень 2016 року, за яким послуга балансування обсягів природного газу становить -2171100,35 грн., а обсяг місячного небалансу становить 1265,564 тис.куб.м.

У той же час, позивачем до матеріалів справи долучено акт від 31.12.2016 № 12-16--БАЛАНС/2 надання послуг балансування обсягів природного газу на суму 51050210,84 грн., та за яким обсяг місячного небалансу позивача становив 4959,644 тис.куб.м.

Таким чином, у межах справи № 922/1580/18 розглядалося лише коригування акту від 31.12.2016 № 12-16--БАЛАНС щодо обсягу природного газу 1265,564 тис.куб.м., до якого відповідачем складено коригуючий акт від 27.07.2017 № 12-16--БАЛАНС/КОР. Питання щодо правомірності коригування акту від 31.12.2016 № 12-16--БАЛАНС/2 на суму 51050210,84 грн. та з обсягом небалансу 4959,644 тис.куб.м. не було предметом вказаної справи.

При цьому, судом прийнято до уваги встановлені судами в межах справи № 922/178/17 обставини щодо виявлення АТ «Укртрансгаз» негативних місячних небалансів АТ «Харківгаз», зокрема, за грудень 2016 року, у зв`язку з чим АТ «Укртрансгаз» складено акт від 31.12.2016 № 12-16--БАЛАНС/2 на суму 51050210,84 грн., що була сплачена АТ «Харківгаз» під час розгляду згаданої справи в суді, у зв`язку з чим провадження в цій частині було припинено.

Тобто, в даному випадку щодо наявності двох актів від 31.12.2016 - № 12-16--БАЛАНС та № 12-16--БАЛАНС/2 на різні суми та обсяги газу, позивачем не доведено, що саме за спірним актом № 12-16--БАЛАНС/2 у відповідач мав здійснити відповідне коригування обсягів, виходячи з рішення суду у справі № 922/1580/18.

Одночасно, суд зауважує, що статтею 16 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондують з положенням статті 20 Господарського кодексу України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Зазначеними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам слід зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголосив, що зазначена норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, передбачених Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені у правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дали би змогу компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції та надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ акцентував, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, передбачених національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається цією статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема його застосування не повинно бути ускладнено діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення ЄСПЛ у справі "Афанасьєв проти Украни" вд 05.04.2005).

Отже, зрештою ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, а це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16, від 12.12.2018 у справі № 570/3439/16-ц, від 27.11.2018 у справі № 905/2260/17.

Разом із цим, пред`явлені позивачем вимоги про зобов`язання відповідача відобразити в бухгалтерському обліку коригування обсягів природного газу та направити на адресу позивача коригуючий акт та розрахунок коригування до податкової накладної, не призведуть до реального поновлення прав позивача в разі задоволення позову.

Відповідно до наведеного в частині 1 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначення бухгалтерський облік - це процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень.

Тобто, відображення в бухгалтерському обліку певних даних здійснюється товариством за наслідками ведення ним такого обліку та не може здійснюватися на вимогу одного з контрагентів товариства та для цілей такого контрагента.

При цьому, особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина 2 статті 14 ЦК України).

Отже, обраний позивачем спосіб захисту шляхом зобов`язання відповідача відобразити в бухгалтерському обліку певні дані та направити акт на адресу позивача не є ефективним та не призведе до реального поновлення прав позивача, у зв`язку з чим даний позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судові витрати, які складаються зі сплаченої позивачем суми судового збору, покладаються на позивача.

Керуючись статтями 86, 129, 232, 236-241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва (пункт 17.5 частини 1 Перехідних положень ГПК України) протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено: 19.06.2020 року.

Суддя К.В. Полякова