ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2020 р. Справа №909/1165/19

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді М.І. Хабіб,

суддів В.М. Гриців,

О.П. Дубник,

секретар судового засідання Карнидал Л.Ю.,

за участю представників сторін:

позивача (в режимі відеоконференції) - адвоката Парфана Т.Д. (ордер № 061647 від 26.05.2020, свідоцтво № 429 від 05.07.2002),

відповідача - адвоката Біяна Б.Р. (довіреність № 01/441 від 14.04.2020, свідоцтво № 312 від 26.05.1999),

розглянувши апеляційну скаргу Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго" від 25.02.2020

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 16.01.2020, повний текст рішення складено 27.01.2020,

у справі №909/1165/19 (суддя Матуляк П.Я.)

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Мотортех", м. Первомайськ Миколаївської області

до відповідача:Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго", м. Івано-Франківськ

про: стягнення 273 088, 42 грн заборгованості

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019року ТОВ «Мотортєх» звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» про стягнення 273 088,42грн боргу.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що у лютому 2013року позивач виконав на замовлення відповідача ремонт газового двигуна-генератора ДвГ1а зав.№32-0375. Позивач вказує, що по акту прийому-передачі від 13.02.2013 він передав відповідачу на зберігання запасні частини, необхідні для проведення ремонту. В подальшому спеціалісти позивача виконали роботи по встановленню причин аварії двигуна, про що складено відповідний технічний акт від 19.02.2013. Факт виконання аварійного ремонту підтверджується підписаним двома сторонами технічним актом з проведення ремонту двигуна- генератора ДвГ1а зав.№32-0375 від 04.03.2013.

Після виконання робіт з аварійного ремонту двигуна відповідач відмовився підписувати договір, який був наданий йому 27.02.2013, та оплатити поставлені запасні частини і виконані роботи. Разом з тим, за результатами проведених сторонами переговорів 15.07.2015 сторони підписали акт прийому-передачі запасних частин для проведення робіт з аварійного ремонту двигуна, в якому сторони підтвердили, що роботи по договору на виконання робіт аварійного ремонту двигуна- генератора ДвГ1а зав.№32-0375 виконані в повному обсязі з належною якістю і в строк. Однак, відповідач не оплатив вартості переданих запасних частин та виконаних робіт.

Позивач вказує, що у січні 2017року він звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» про стягнення боргу. Під час розгляду судом вказаного позову судом було призначено судову товарознавчу експертизу, якою визначено, що вартість запчастин, використаних для аварійного ремонту двигуна, становить 273 088,42грн. За результатами розгляду вказаного позову рішенням Господарського суду Івано-Франківської області у справі №909/75/17 позов було задоволено та стягнено з відповідача 273 088,42грн. Проте в подальшому за результатами другого перегляду в апеляційному порядку даної справи Західний апеляційний господарський суд постановою від 19.03.2019 відмовив у задоволенні позову з тих підстав, що сторони уклали договір на виконання робіт у спрощений спосіб і договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України.

Позивач посилається на ч.4 ст. 75 ГПК України та вказує на встановлені апеляційним судом обставини, які не потребують повторного доказування, а саме: що сторони уклали договір на виконання робіт у спрощений спосіб, факт передачі запасних частин для виконання ремонтних робіт та виконання позивачем аварійного ремонту двигуна.

Відтак, посилаючись на ст.ст. 11,15,16,202,205,207,509, 526, 629 ЦК України, ст.ст. 181,193 ГК України, позивач просив стягнути з відповідача 273 088,42грн боргу.

Крім того, в позовній заяві позивач вказав, що йому надається професійна правова допомога адвокатом Парфаном Т.Д. та визначив попередній розрахунок судових витрат на правову допомогу в розмірі 16 500,00грн.

Ухвалою від 24.10.2019 Господарський суд Івано-Франківської області відкрив провадження у справі №909/1165/19 за вказаним позовом.

У письмових поясненнях від 09.01.2020 на позов відповідач заявив про пропуск позивачем строку позовної давності, посилаючись на те, що в акті від 04.03.2013 сторони підтвердили факт виконання робіт по ремонту двигуна і з 05.03.2013 у позивача виникло право вимагати оплати вартості виконаних робіт, у зв`язку з чим відповідач вказує, що строк позовної давності у даному випадку сплив 05.03.2016( т.1, а.с110-113).

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 16.01.2020 у справі №909/1165/19 позов задоволено. Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 273 088, 42 грн боргу та 4096, 33 грн судового збору.

Рішення суду мотивоване ст. 75 ГПК України, ст.ст. 11, 202, 205,207, 264, 509, 530, 610, 612, 614, 625, 626,627,628,629, 837, 843, 853, 854, 864 ЦК України, ст.ст. 67, 173, 181, 193 ГК України, Рішеннями ЄСПЛ «Пономарьов проти України», «Агрокомплекс проти України».

При задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виникли правовідносини зобов`язального характеру, що випливають з договору підряду, укладеного у спрощений спосіб, та зберігання. Суд зазначив, що факти укладення сторонами договору у спрощений спосіб, передача відповідачу на зберігання запасних частин для виконання ремонту та виконання ремонтних робіт встановлені постановою Західного апеляційного господарського суду від 19.03.2019 у справі №909/75/17 та в силу ст. 75 ГПК України не потребують доказування. Суд встановив, що фактично заявлена позивачем до стягнення сума боргу - 273 088, 42 грн являє собою вартість запчастин, використаних для ремонту двигуна, вартість самих ремонтних робіт до неї не включена. Суд відхилив доводи відповідача про необгрунтованість визначеної вартості робіт на підставі вартості запасних частин, встановленої висновком експертизи від 31.07.2017, призначеної у справі №909/75/17 з інших правових підстав, вказавши, що правова підстава призначення експертизи не спростовує визначеної експертом ринкової вартості запчастин. Суд також відхилив доводи відповідача про ненастання строку виконання його зобов`язань щодо оплати виконаних робіт, з посиланнями на ст. 854 ЦК України, якою передбачено обов`язок замовника оплатити виконані роботи після їх остаточної здачі, вказавши на підписаний двома сторонами акт від 15.07.2015.

Щодо спливу позовної давності, про застосування якої заявив відповідач, суд на підставі ст. 264 ЦК України дійшов висновку, що перебіг строку позовної давності перервався та почався заново у зв`язку із зверненням позивача до суду з позовом у справі №909/75/17. Суд відхилив доводи відповідача про те, що позов у справі №909/75/17 позивач заявляв з інших правових підстав, вказавши, що приписи ст. 264 ЦК України не ставлять в залежність переривання позовної давності від підстав для заявленого позову.

Також суд відхилив доводи відповідача про неправильно обраний позивачем спосіб захисту, з огляду на те, що кошти, які просить стягнути позивач, є витратами відповідно до ст. 843 ЦК України і обраний позивачем спосіб захисту відповідає способам, визначеним законодавством.

Додатковим рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 30.01.2020 у справі №909/1165/19 присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 16 500, 00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідач (ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго") не погодився з рішенням суду першої інстанції від 16.01.2020 та додатковим рішенням від 30.01.2020, подав апеляційні скарги на вказані судові рішення.

В апеляційній скарзі на рішення від 16.01.2020 відповідач посилається на неповне з`ясування судом обставин справи та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення та прийняти нове про відмову у задоволенні позову.

Відповідач вказує, що укладеним сторонами у спрощений спосіб договором підряду не було визначено строку виконання відповідачем обов`язку по оплаті виконаних робіт. Зазначає, що у даному випадку підлягає застосуванню ч.2 ст. 530 ЦК України, якою передбачено пред`явлення вимоги до боржника про виконання зобов`язання, однак відповідач не отримував вимоги позивача про оплату виконаних робіт, тому, на думку скаржника, строк виконання цього обов`язку не настав і факт порушення відповідачем господарського зобов`язання відсутній. Скаржник вважає безпідставним застосування судом першої інстанції положень ст. 854 ЦК України, оскільки вказана стаття не встановлює конкретного строку оплати виконаних робіт.

Також вказує на неправомірне визначення вартості запчастин , використаних для ремонту двигуна, на підставі висновку експерта від 31.07.2017 №.4.3-140/17, який вважає неналежним доказом, оскільки експертиза проводилась у справі №909/75/17 відповідно до ч. 2 ст. 1213 ЦК України, ринкову вартість запчастин визначено станом на березень 2017року, в той час як ремонтні роботи були виконані у березні 2013року.

Зазначає, що позивач не подав разом з позовною заявою висновок експерта, як цього вимагає ч. 2 ст. 80 ГПК України, а долучив його до відповіді на відзив на позовну заяву, якої не надіслав відповідачу, що є порушенням вимог ч. 3 ст. 166 ГПК України.

Посилаючись на правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 29.05.2018 у справі №903/509/17 та від 02.04.2019 у справі №909/326/16, вказує, що позов у справі №909/75/17 був заявлений з інших матеріально-правових підстав, ніж у даній справі, тому вважає помилковим висновок суду першої інстанції про переривання перебігу позовної давності у спірних правовідносинах.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує доводи скаржника, просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу-без задоволення.

Позивач вказує, зокрема, що обов`язок оплатити виконані роботи виник у відповідача після остаточної здачі роботи 15.07.2015 в силу вимог ч. 1 ст. 854 ЦК України. Зазначає, що оскільки відповідач відмовився підписати договір, в якому було б передбачено загальну договору та калькуляцію вартості послуг з аварійного ремонту, позивач визначив ціну позову на підставі висновку експерта №4.3-140/17 від 31.07.2017, в якому визначено ринкову вартість запчастин, використаних під час ремонту, вартість робіт до суми позову не включалася. Вказує, що відповідач не подав жодних доказів на спростування викладеної у висновку експерта інформації. Зазначає про безпідставність доводів скаржника про те, що він не отримував копії відповіді на відзив на позовну заяву та додані до неї докази (висновок експерта), оскільки одночасно з надісланням суду вказаної відповіді на відзив, позивач надіслав її копію та додані до неї докази (висновок експерта) на електронну адресу відповідача, яка зазначена ним же у відзиві на позов. Посилаючись на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 у справі №914/3224/16, позивач вказує, що його звернення до суду у січні 2017року з позовом у справі №909/75/17 до того ж самого відповідача, що і даній справі, перервало строк позовної давності.

У письмових поясненнях на відзив на апеляційну скаргу скаржник вказує, що вимогою позову у справі №909/75/17 було стягнення вартості безпідставно набутого майна на підставі ч. 2 ст. 1213 ЦК України, а у даній справі - стягнення заборгованості за договірними правовідносинами, та стверджує про відсутність підстав для переривання позовної давності у даній справі.

15.06.2020 від скаржника надійшли письмові пояснення, в яких він зазначає про досліджену та проаналізовану практику Верховного Суду за грудень2019року - травень2020року, та вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що приписи ст. 264 ЦК України не ставлять в залежність переривання позовної давності від підстав заявленого позову, внаслідок якого суд не застосував норм частин 3,4 ст. 267 ЦК України, які підлягали застосуванню.

Ухвалами Західного апеляційного господарського суду від 16.03.2020 у справі №909/1165/19 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача на рішення від 16.01.2020, розгляд справи призначено на 21.04.2020.

Ухвалою суду від 21.04.2020 розгляд даної апеляційної скарги відкладено на 26.05.2020.

У судовому засіданні 26.05.2020 оголошено перерву до 16.06.2020.

У судовому засіданні 16.06.2020 представник скаржника підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та письмових поясненнях.

Представник позивача підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Розглянувши апеляційну скаргу, матеріали справи, Західний апеляційний господарський суд встановив наступне.

По акту прийому-передачі на відповідальне зберігання від 13.02.2013 ТОВ «Мотортєх» передало, а ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» прийняло на відповідальне зберігання майно, опис ( назва, кількість) якого викладено у цьому акті (а.с. 12).

Згідно з технічним актом по встановленню причин аварії (поломки) двигуна-генератора ДВГ1А-500 зав. №32-375 від 19.02.2013 спеціалістами ТОВ «Мотортєх» в період з 15.02.2013 по 16.02.2013 проведені роботи по встановленню причин аварії двигуна-генератора та визначено перелік необхідних робіт для його ремонту (а.с. 13).

04.03.2013 представники сторін підписали технічний акт з проведення ремонту двигуна- генератора ДвГ1А 500 зав. №32-375, згідно з яким для ремонту вказаного двигуна були виконані наступні роботи: заміна пошкодженої втулки робочого циліндра на нову; заміна пошкодженого поршня (з`єднання з шатуном) на новий вагою 42,2кг; заміна пошкодженої кришки робочого циліндра на нову (в зборі з клапанами), заміна нового пускового клапана; встановлення і під`єднання ремонтованого турбокомпресора до двигуна, системи змащення і охолодження; обкатка двигуна-генератора (регулювання) на режимах від 0 до 420кВт; огляд аварійного робочого циліндра №3 після обкатки.

В цьому акті вказано, що після проведених робіт двигун-генератор в робочому стані та відповідає параметрам, вказаним у технічній документації. Сторони претензій одна до одної не мають.

15.07.2015 сторони підписали акт приймання-передачі запасних запчастин для проведення робіт з аварійного ремонту двигуна-генератора ДвГ1А-500, що підтверджується «Технічним актом з проведення ремонту двигун-генератора ДВГ1А-500, зав. №32-375» (а.с. 28).

У вказаному акті сторони визначили:

- опис майна, переданого згідно з актом приймання-передачі на відповідальне зберігання від 13.02.2013 (таблиця № 1),

- перелік запчастин, в застосуванні яких додатково виникла необхідність в процесі ремонтних робіт (таблиця № 2);

-перелік запчастин, переданих замовнику - ДМП «Івано-Франнківськтеплокомуненерго" для виконання робіт з капітального ремонту турбокомпресора-генератора ДВГ1А-500, зав. № 32-375 (таблиця №3).

Згідно з вказаним актом сторони підтвердили той факт, що роботи по «Договору на виконання робіт аварійного ремонту» двигун-генератора ДвГ1А-500, зав. №32-375, виконані в повному обсязі, з належною якістю та в строк. Замовник зі своєї сторони підтвердив відсутність будь-яких претензій технічного, технологічного характеру, тощо.

З матеріалів справи вбачається, що у січні 2017року ТОВ «Мотортєх» зверталося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго" про стягнення боргу у розмірі 273 088,42грн( з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) у зв`язку з відмовою замовника оплатити проведений аварійний ремонт газового двигуна-генератора і отримані запчастини.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області у справі №909/75/17 призначено судову товарознавчу експертизу, за результатами якої наданий висновок експерта №4.3-140/17 від 31.07.2017(а.с. 62-70).

Як вбачається з цього висновку, експерт визначив ринкову вартість запасних частин до двигуна-генератора ДвГ1А-500, зав. №32-375 згідно з переліком, наведеним в таблиці 2 акта прийому-передачі від 15.07.2015, яка станом на 27.03.2017 могла становити 64 638,66 грн; та згідно з переліком, наведеним в таблиці 3 акта прийому-передачі від 15.07.2015, яка станом на 07.03.2017 могла становити 208 449,76 грн.

За висновком експерта, визначити вартість запчастин, вказаних в таблиці 1, не є можливим у зв`язку з відсутністю цінової інформації відносно вказаних об`єктів у наданих на дослідження вихідних даних.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 25.09.2018 у справі №909/75/17 позов задоволено. Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 273 088, 42 грн заборгованості та 4096, 33 грн судового збору. Постановою Західного апеляційного господарського суду від 19.03.2019 у справі №909/75/17 скасовано рішення від 25.09.2018 у даній справі, прийнято нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову. Апеляційний суд зазначив, що в обґрунтування позовних вимог про стягнення заборгованості позивач посилався на відмову відповідача здійснити оплату за аварійний ремонт двигуна і за запчастини. Оскільки відповідач відмовився підписувати договір, позивач вказував, що до відносин між сторонами слід застосовувати ст.ст. 1212,1213 ЦК України. Разом з тим апеляційний суд вказав, що сторонами було укладено договір на виконання робіт у спрощений спосіб і правовідносини між ними регулюються нормами зобов`язального характеру, а кошти, які просить стягнути позивач, є вартістю запасних частин, відтак дійшов висновку, що такі кошти не можуть бути витребувані відповідно до ст. 1212 ЦК України як безпідставне збагачення (а.с. 18-22).

Вказана постанова апеляційного суду набрала законної сили та є чинною.

У липні 2019року позивач звернувся до відповідачем з листом про повернення запасних частин, у відповідь на який відповідач (лист від 05.08.2019№17/1023), посилаючись на підписаний сторонами акт від 15.07.2015, вказав, що сторони підтвердили використання переданих на зберігання запасних частин для ремонту двигуна-генератора ДвГ1А-500, зав. №32-375, тому вимоги про повернення цих запчастин є безпідставними (а.с. 23).

Дослідивши обставини справи, доводи сторін, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає до задоволення з таких підстав.

За приписами ч. 1 ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно з ч. 1 ст. 853 ЦК України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Порядок оплати виконаних за договором підряду робіт встановлений ст. 854 ЦК України.

Так, згідно з ч. 1 вказаної статті якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджено матеріалами справи (актом приймання-передачі на відповідальне зберігання від 13.02.2013, технічним актом від 04.03.2013, актом приймання передачі запасних запчастин для проведення робіт з аварійного ремонту двигун-генератора ДвГ1А-500 від 15.07.2015) та не заперечується сторонами, що позивач передав відповідачу на відповідальне зберігання запчастини, які в подальшому були використані для аварійного ремонту двигуна -генератора відповідача. Крім того, для ремонту двигуна були використані додатково надані позивачем запчастини, роботи по аварійному ремонту двигуна виконані позивачем в повному обсязі, з належною якістю та в строк, про що вказано в акті від 15.07.2015, підписаному двома сторонами.

У січні 2017року позивач ( ТОВ «Мотортєх») звернувся до суду з позовом до відповідача (ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго") про стягнення 273 088,42грн боргу (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) у зв`язку з відмовою замовника оплатити проведений аварійний ремонт двигуна-генератора і отримані запчастини. Оскільки відповідач відмовився підписувати договір, позивач вказував, що до відносин між сторонами слід застосовувати ст.ст. 1212,1213 ЦК України.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 19.03.2019 у справі №909/75/17, яка набрала законної сили, встановлено, що сторони уклали договір на виконання робіт у спрощений спосіб і правовідносини між ними регулюються нормами зобов`язального характеру, а кошти, які просить стягнути позивач, є вартістю запасних частин, використаних для ремонту двигуна. Відтак суд дійшов висновку, що такі кошти не можуть бути витребувані відповідно до ст. 1212 ЦК України як безпідставне збагачення та відмовив у задоволенні позову.

Згідно з ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В апеляційній скарзі відповідач стверджує про ненастання строку оплати виконаних позивачем робіт з ремонту двигуна та відсутність факту порушення відповідачем господарського зобов`язання, посилаючись на те, що укладеним сторонами у спрощений спосіб договором підряду не було визначено строку оплати виконаних робіт та відсутність вимоги позивача про оплату робіт відповідно до ч.2 ст. 530 ЦК України.

Згідно з ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Разом з тим, за приписами ст. 854 ЦК України замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи.

Вказаним вище актом від 15.07.2015, підписаним двома сторонами, підтверджено факт виконання позивачем у повному обсязі, з належною якістю та у строк робіт з аварійного ремонту двигуна та прийняття їх відповідачем.

Отже, після підписання названого акту згідно з ст. 854 ЦК України настав строк оплати виконаних робіт і у відповідача виник обов`язок їх оплатити.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідач не оплатив виконаних позивачем робіт, що свідчить про порушення зобов`язання.

Відтак апеляційний суд відхиляє як такі, що суперечать закону, доводи скаржника про ненастання строку оплати виконаних робіт та відсутність порушеного зобов`язання.

Відповідно до ст. 843 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Якщо у договорі підряду не встановлено ціну роботи або способи її визначення, ціна встановлюється за рішенням суду на основі цін, що звичайно застосовуються за аналогічні роботи з урахуванням необхідних витрат, визначених сторонами. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Судом першої інстанції встановлено, що визначена позивачем ціна позову в сумі 273 088,42грн являє собою вартість витрат позивача на запчастини, використані для ремонту двигуна. Вартість виконаних позивачем робіт до суми позову не включена.

При розгляді судом справи №909/75/17 з метою визначення вартості запчастин, використаних для ремонту двигуна, суд призначив товарознавчу експертизу, за результатами якої наданий висновок експерта №4.3-140/17 від 31.07.2017, згідно з яким експерт визначив ринкову вартість частини запчастин, використаних для ремонту двигуна, наведених в таблиці 2 та в таблиці 3 акту прийому-передачі від 15.07.2015, яка згідно з переліком, наведеним в таблиці 2, станом на 27.03.2017 могла становити 64 638,66 грн, та згідно з переліком, наведеним в таблиці 3, станом на 07.03.2017 могла становити 208 449,76 грн.

При цьому, експерт не визначив вартість запчастин, перелік яких наведений в таблиці 1, у зв`язку з відсутністю цінової інформації щодо вказаних об`єктів.

Отже, визначена позивачем ціна позову в сумі 273 088,42грн являє собою вартість витрат позивача на частину запчастин, використаних для ремонту двигуна. Вартість виконаних позивачем робіт до суми позову не включена.

Апеляційний суд відхиляє доводи скаржника про те, що експертиза у справі № 909/75/17 проводилась з інших правових підстав, ніж у даній справі, що висновок експерта не є належним доказом вартості запчастин, оскільки, як вірно вказав суд першої інстанції, правова підстава призначення експертизи не спростовує визначеної експертом ринкової вартості запчастин. Жодних доказів на спростування висновку експерта про вартість запчастин відповідач не надав.

Не можуть братися до уваги доводи відповідача про те, що позивач не подав разом з позовною заявою висновку експерта №4.3-140/17 від 31.07.2017, а долучив його до відповіді на відзив на позов, якої не надіслав відповідачу, з огляду на наступне.

За приписами ч. 9 ст. 80 ГПК України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Відповідно до ч. 3 ст. 91 ГПК України учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 165 ГПК України відзив на позовну заяву повинен містити, зокрема, офіційну електронну адресу та адресу електронної пошти, за наявності.

Матеріалами справи підтверджено, що висновок експерта №4.3-140/17 від 31.07.2017 був доданий позивачем до відповіді на відзив відповідача на позов, яку позивач надіслав відповідачу на електронну пошту , вказану відповідачем у відзиві (а.с. 198).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідачу було відомо про висновок експерта №4.3-140/17 від 31.07.2017, оскільки він був стороною у справі №909/75/17, при розгляді якої призначалася судова експертиза для визначення вартості запчастин.

Відтак апеляційний вважає ці доводи скаржника необґрунтованими та такими, що суперечать фактичним обставинам справи.

Оскільки відповідач не відшкодував позивачу понесених витрат у вигляді вартості запчастин, використаних для ремонту двигуна, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про обгрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача 273 088, 42 грн заборгованості.

До винесення судом рішення відповідач заявив про сплив позовної давності та застосування наслідків її спливу.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила( ч.1 ст.261 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. 3 вказаної статті).

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Матеріалами справи підтверджено, що у січні 2017року ТОВ «Мотортєх» зверталося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» про стягнення заборгованості за виконані роботи ( з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 21.08.2017) у розмірі 273 088,42грн , що є вартістю використаних для ремонту двигуна запчастин, який обгрунтовувало відмовою відповідача здійснити оплату за аварійний ремонт та відмовою підписувати договір, тому вказувало, що до відносин між сторонами слід застосовувати ст.ст. 1212, 1213 ЦК України.

Однак, постановою Західного апеляційного господарський суд постановою від 19.03.2019 у справі №909/75/17 встановлено укладення сторонами договору на виконання робіт у спрощений спосіб та відмовлено у задоволенні вказаного позову, з огляду на те, що договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України.

Верховний Суд України у постанові від 18.05.2016 в справі № 6-2809цс15 вказав, що зазначені у частині другій статті 264 ЦК України вимоги мають випливати з тих самих правовідносин за участю тих самих сторін.

Як вказано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №917/1739/17, предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. При цьому незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови у позові.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 у справі №914/3224/16, вказано, що позовна давність шляхом пред`явлення позову переривається саме на ту частину вимог ( право на яку має позивач), що визначена ним у його позовній заяві . Що ж до вимог, які не охоплюються пред`явленим позовом, та до інших боржників, то позовна давність щодо них не переривається. Обов`язковою умовою переривання позовної давності шляхом пред`явлення позову також є дотримання вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви. правил предметної та суб`єктної юрисдикції та інших. порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі ( п.7.16). За змістом частини другої статті 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення позову до особи. яка є боржником, тобто до особи , яка є належним відповідачем за позовом ( п.7.17).

З огляду на правову позицію Великої Палати Верховного Суду та враховуючи те, що позовні вимоги у справі у справі №909/75/17 були заявлені позивачем до того ж самого відповідача, який є боржником, з тим же предметом позову (стягнення заборгованості за аварійний ремонт двигуна в сумі 273 088,42грн, що є вартістю використаних для ремонту двигуна запчастин), які випливають з тих самих правовідносин за участю тих самих сторін, що і даній справі № 909/1165/19, апеляційний суд вважає правомірним висновок суду першої інстанції, що пред`явлення позивачем до відповідача позову у справі №909/75/17 перервало перебіг позовної давності, після чого перебіг позовної давності почався, та відхиляє доводи скаржника про відсутність підстав для переривання позовної давності.

Отже, позов у даній справі заявлено у межах строку позовної давності.

На підставі викладеного колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про обгрунтованість заявлених позовних вимог та вважає правомірним рішення про стягнення з відповідача 273 088, 42 грн боргу та відхиляє як необгрунтовані доводи скаржника.

Згідно з ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Скаржником не доведено наявності підстав, визначених ст.277 ГПК України, для скасування рішення та для задоволення апеляційної скарги, таких підстав апеляційним судом також не встановлено.

Отже, рішення суду першої інстанції належить залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір, сплачений скаржником при поданні апеляційної скарги, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 86, 129,236, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 16.01.2020 у справі №909/1165/19 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

2. Судовий збір за перегляд рішення апеляційним судом покладається на скаржника.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку у строки та в порядку, визначені ст. 288-291 ГПК України.

4. Справу повернути до місцевого господарського суду.

Повна постанова складена 24.06.2020.

Головуючий суддя М.І. Хабіб

Суддя О.П. Дубник

Суддя В.М. Гриців