ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2020 року м.Дніпро Справа № 904/6095/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач)

суддів Кузнецова В.О., Чередка А.Є.

при секретарі судового засідання Михайловій К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.02.2020 (прийняте суддею Манько Г.В., повне судове рішення складено 02.03.2020) у справі №904/6095/19

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Приватного акціонерного товариства "ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ"

про стягнення 435 004,44 грн

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства "ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ" на свою користь плати за користування вагонами в сумі 420 878,52 грн та збору за зберігання вантажу в сумі 14 125,92 грн.

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 25.02.2020 позов задоволено повністю; стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" плату за користування вагонами у сумі 420 878,52 грн, збір за зберігання вантажу у сумі 14 125,92 грн, судовий збір у сумі 6 525,07 грн.

Приймаючи рішення про повне задоволення позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з обставин того, що відповідно до наявних у справі доказів залізницею було оформлено відповідні акти форми ГУ-23а, ГУ-23, на підставі яких розраховано плату за користування спірними вагонами в сумі 420 878,52 грн та збір за зберігання вантажу в сумі 14 125,92 грн, що підлягають стягненню з Комбінату, а документи, додані до позовної заяви, повністю доводять вину відповідача в затримці вагонів, правомірність нарахування плати за користування, збору за зберігання.

Місцевий господарський суд зазначив, що погоджується з доводами позивача, що залізниця не мала можливості доставити спірні вагони на станцію призначення з огляду на знаходження на її коліях вагонів, що прибули на адресу Комбінату раніше та своєчасно не забиралися ним на свою під`їзну колію, про що зазначено в актах загальної форми ГУ-23 ст. Терни, які відповідальними працівниками відповідача підписано без заперечень.

Також, суд першої інстанції зазначив, що підготовка залізницею на коліях станції порожніх власних вагонів під навантаження - звичайний виробничий процес роботи станції, передбачений нормами Статуту залізниць України, положеннями Договору та ЄТП, проте не забирання відповідачем вагонів, що простоювали на коліях станції призначення за актами ф. ГУ-23, є порушенням вимог ст. ст. 46, 47 Статуту залізниць України, пунктів 33, 34 Правил видачі вантажів.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство "ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ" подало апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.02.2020 у справі №904/6095/19, просить скасувати оскаржуване судове рішення та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства "Українська залізниця" відмовити в повному обсязі.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апелянт посилається на те, що порожні вагони, які прямували на адресу одержувача (ПРАТ "ПІВНГЗК") за залізничними накладними, наведеними у тексті позовної заяви, були затримані на шляху прямування, а саме на ст. Новомосковськ-Дніпровський, згідно наказу № 3851 від 15.06.2019, за фактом затримки вагонів на підходах до ст. Терни було складено акти форми ГУ - 23а №№ 53, 53 та акти форми ГУ-23 №№ 1275, 1278 відповідно.

За доводами апелянта, відомості плати за користування вагонами форми ГУ-46 та накопичувальні картки форми ФДУ-92, складені для нарахування плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу за вказаними актами, були підписані відповідачем із запереченнями.

Апелянт зазначає, що був готовий прийняти спірні вагони, які були затримані Залізницею на підходах до ст. Терни, проте Господарським судом Дніпропетровської області при прийнятті оскаржуваного рішення не було приділено уваги наявним доводам відповідача у їх сукупності, судом не було здійснено належного аналізу документального обґрунтування відсутності вини ПРАТ "ПІВНГЗК", що стало наслідком задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі, за відсутності належних на те підстав.

Щодо тверджень позивача в обґрунтування своїх дій щодо видачі наказу № 3851 та щодо затримки спірних вагонів на підходах до станції призначення, зазначено, що на коліях ст. Терни були наявні неприйняті ПрАТ "ПІВНГЗК" вагони, проте апелянт не погоджується з такими твердженнями позивача, оскільки позивачем в обґрунтування свого твердження не надано жодних доказів зайнятості всіх колій ст. Терни, передбачених п. 6 договору про експлуатацію, як і не доведено факту зайнятості колій на ст. Терни з вини відповідача. Апелянт посилається і на те, що Акти загальної форми, додані до позовної заяви, враховуючи кількість вагонів та періоди їх затримки, не доводять, що усі колії станції Терни у зазначені періоди були зайняті з вини відповідача, тобто не доведено вини вантажовласника у неможливості прийняти вагони. Отже, як стверджує апелянт, ПрАТ "ПІВНГЗК" було готове прийняти на свої під`їзні колії спірні вагони, затримані згідно наказу № 3851, проте незважаючи на вказане, судом першої інстанції не здійснено аналіз зайнятості колій на ст. Терни на момент видачі наказу № 3851, до того ж судом прийнято до уваги та враховано інформацію щодо зайнятості колій на ст. Терни лише на підставі позовної заяви, незважаючи на те, що дана інформація, в порушення вимог ст. 74 ГПК, не підтверджена жодними доказами.

Щодо доводів позивача про те, що на коліях ст. Терни були наявні неприйняті ПрАТ "ПІВНГЗК" вагони, апелянт зазначає, що не погоджується з зазначеним твердженням, оскільки позивачем в обґрунтування свого твердження не надано жодних доказів зайнятості всіх колій ст. Терни, передбачених п. 6 договору про експлуатацію, як і не доведено факту зайнятості колій на ст. Терни з вини відповідача.

Апелянт зазначає, що Акти загальної форми, що додані до позовної заяви, враховуючи кількість вагонів та періоди їх затримки, не доводять, що усі колії станції Терни у зазначені періоди були зайняті з вини відповідача, тобто не доведено вини вантажовласника у неможливості прийняти вагони.

Щодо того, що під час дії спірних наказів на станції Терни з вини відповідача не було забрано вагони, які були розмішені на 13-й колії, апелянт зазначає, що 13-та колія не використовується позивачем для приймання вагонів, враховуючи зазначене, розміщення на 13-ій колії станції Терни вагонів жодним чином не впливає на можливість приймання інших вагонів на станцію. 8 колія для руху потягів закрита у зв`язку із ремонтними роботами.

За доводами апелянта, Залізницею і ПрАТ "ПІВНГЗК" затверджено і підписано Єдиний технологічний процес роботи під`їзної колії ПрАТ "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" і станцій примикання Терни і Рядова ДП "Придніпровська залізниця", відповідно до підпункту 1.1. ЄТП "Характеристика станції Терни" визначає, що 13 колія станції Терни є відстійною для відстою вагонів, тобто на 13-у колію станції Терни вагони не приймаються, а для приймання поїздів на станції Терни призначені 1.2.3. 4.5.6. 7, 8 колії. На коліях, призначених для приймання поїздів, на момент видачі наказів жодного вагону з вини відповідача не було, проте суд першої інстанції залишив поза увагою доводи відповідача, не врахувавши їх під час винесення рішення.

Щодо посилань позивача на те, що застереження відповідача, викладені у відомостях плати за користування вагонами та накопичувальних картках, безпідставні, оскільки диспетчер визначає, які затримані поїзди будуть доставлені на станцію призначення першочергово, апелянт зазначає, що при цьому, в якості підтвердження власних доводів позивач надає суперечливі доводи, оскільки спочатку позивач вказує, що на станцію призначення першочергово для забезпечення виконання плану навантаження відправляються порожні вагони, а одразу ж після цього позивач вказує, що першочергово диспетчер наказує відправляти вантажі.

Як зазначає апелянт, з системного аналізу дій диспетчера, про які зазначено у позовній заяві, можливо зробити висновок, що надання диспетчером пріоритету для відправки ПрАТ "ПІВНГЗК" то порожніх вагонів, то вантажу (а за наказом № 3851 взагалі пріоритет надався і не вантажу, і не порожнім вагонам), здійснюється з метою "штучної" більш тривалої затримки вагонів на шляху прямування, а вказані дії диспетчера призводять до "штучного" збільшення розміру плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу.

Щодо неправомірності нарахування плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу апелянт зазначає, що п. 8, 9 Правил зберігання вантажів затверджених наказом Мінтранспорту України від 21.11.2000 року № 644 визначено загальний час, за який вноситься вантажовласником плата залізниці за користування вагонами, включає час затримки вагонів з його вини та час перебування їх у безпосередньому розпорядженні вантажовласника, а збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо). Враховуючи зазначене, апелянт вважає, що він тільки тоді сплачує залізниці плату за користування вагонами за час їх затримки на станції призначення або на підходах до неї, коли буде доведено факт такої затримки з причин, що залежать від відповідача та з його вини, проте суд першої інстанції залишив поза увагою доводи відповідача, не врахувавши їх під час винесення рішення.

Також, за доводами апелянта, суд першої інстанції не врахував, що у позовній заяві позивач вказує на те, що застереження відповідача, викладені у відомостях плати за користування вагонами та накопичувальних картках, безпідставні, оскільки диспетчер визначає, які затримані поїзди будуть доставлені на станцію призначення першочергово, проте при цьому, в якості підтвердження власних доводів позивач надає суперечливі доводи, про які зазначено вище.

За доводами апелянта, суд першої інстанції не врахував, що у позивача відсутні докази у затримці вагонів за наказом № 3851, починаючи з 26.06.2019 22 год. 40 хв. тому відсутні підстави для нарахування плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу за вказані періоди, передбачені ст.ст. 46,119 Статуту, на які посилається позивач.

Крім того, апелянт вважає, що суд першої інстанції не врахував, що документи, згідно яких була нарахована плата за користування вагонами за наказом № 3851 в період з 15.06.2019 01:45 год. по 27.06.2019 08:25 год., не відповідають дійсним обставинам, тому не мають доказової та юридичної сили, оскільки при врахуванні факту, що у позивача була можливість закінчити дію наказу №3851, починаючи з 26.06.2019 22:40 год. (відсутність затриманих вагонів з вини Відповідача) час затримки за наказом №3851 буде складати (з 15.06.2019 01:45 год. по 26.06.2019 22:40 год.). Враховуючи зазначене, плата за користування вагонами за наказом № 3851 складає 404 913, 60 грн. (з ПДВ) (розрахунок міститься в матеріалах справи), збір за зберігання вантажу за наказом № 3851 за даний період складає 12 948, 72 грн. (з ПДВ) (розрахунок міститься в матеріалах справи). Проте, як стверджує апелянт, не зважаючи на вказане вище, суд першої інстанції хибно прийняв рішення, без врахування всіх об`єктивних обставин та доказів, наданих відповідачем, у зв`язку з чим вбачається помилковість висновків місцевого господарського суду, викладених у рішенні, оскільки судом першої інстанції доводи, зазначені ПРАТ "ПІВНГЗК" у їх сукупності, були залишені поза увагою, що слугувало лише частковому аналізу складових даної справи, а отже таке рішення підлягає скасуванню.

Апелянт зазначає, що під час закінчення з`ясування обставин у справі, судом не було досліджено письмові докази у судовій справі, якими обґрунтовує свою позицію позивач, не з`ясовано обставини та не перевірено їх доказами, що є суттєвим порушенням статей 73, 209, 210, 217 ГПК України, у зв`язку з чим місцевим господарським судом не в повній мірі з`ясовано докази та обставини, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог у позові, що в свою чергу призвело до помилкового висновку суду у даній справі.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" своїм правом, передбаченим ст. 263 Господарського процесуального кодексу України, подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалось.

22.06.2020 до початку судового засідання від Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, мотивоване тим, що згідно Постанови Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" від 11.03.2020 № 211, відповідно до статті 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020 Кабінетом Міністрів України постановлено установити з 12.03.2020 до 03.04.2020 на усій території України карантин, який рішеннями Уряду продовжувався до 24.04.2020, до 22.05.2020, до 22.06.2020, а рішенням Уряду від 17.06.2020 загальнонаціональний карантин продовжено до 31.07.2020.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2020 № 215 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211" з урахуванням подальших змін введено заборону залізничних, авіа- та автобусних міжміських та міжобласних пасажирських перевезень, а також робота метрополітенів; заборонено проведення всіх масових (культурних, розважальних, спортивних, соціальних, релігійних, рекламних та інших) заходів, у яких бере участь понад 10 осіб; дозволено лише заходи, необхідні для забезпечення роботи органів державної влади та органів місцевого самоврядування. 02.04.2020 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-ІХ, яким внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України: розділ X «Прикінцеві положення» доповнено пунктом 4 наступного змісту: "4. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину. "

Позивач зазначає, що на період карантину, викликаного розповсюдженням вірусу COVID-19. у регіональних філіях, філіях AT "Укрзалізниця" та їх підрозділах запроваджено режим простою з причин, що не залежать від працівника та враховуючи збій в роботі міжміського транспорту в період дії загальнонаціонального карантину, у зв`язку з цим, неможливість представника позивача бути присутнім в судовому засіданні, враховуючи вищезазначене просить відкласти розгляд справи № 904/6095/19 на іншу дату поза межами строку дії карантину.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.04.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.02.2020 у справі №904/6095/19.

Вказаною ухвалою повідомлено, що у зв`язку з встановленням тимчасово на період з 18 березня по 3 квітня 2020 року особливого режиму роботи Центрального апеляційного господарського суду на виконання Постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 11 березня 2020 року "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", а також, у зв`язку з внесенням постановою Кабінету Міністрів України № 239 від 25 березня 2020 змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів від 16 березня 2020 № 215), відповідно до якої на усій території України установлено карантин з 12 березня 2020 до 24 квітня 2020; враховуючи Рекомендації Ради суддів України, викладені у листі № 9рс-186/20 від 16 березня 2020 року, та враховуючи рішення зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду № 3 від 31.03.2020, яким продовжено дію особливого режиму роботи Центрального апеляційного господарського суду, встановленого рішенням зборів суддів від 17.03.2020 № 1 та наказом голови суду № 32 від 17.03.2020, тимчасово на період карантинних заходів на території України, про дату та час судового засідання з розгляду справи учасників буде повідомлено ухвалою суду після закінчення карантинних заходів.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 01.06.2020 розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 22.06.2020 о 15:40 год.

В судове засідання, призначене на 22.06.2020 учасники справи явку своїх повноважних представників не забезпечили, про причини неявки відповідач суд не повідомив, а від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги позивач та відповідач повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення рекомендованих поштових відправлень.

У ході апеляційного розгляду даної справи апеляційним господарським судом, у відповідності до п. 4 ч. 5 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасникам справи було створено умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 2 ст. 273 ГПК України.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч. 12 ст. 270 ГПК України).

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду апеляційної скарги та вирішення даного спору, зважаючи на відсутність передбачених частиною 11 ст.270 Господарського процесуального кодексу України підстав для відкладення розгляду справи, з урахуванням вимог пункту 2 ст.273 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за наявними матеріалами справи та закінчення апеляційного розгляду справи у даному судовому засіданні за відсутності представників учасників справи.

В судовому засіданні 22.06.2020 прийнято постанову.

7. Встановлені судом обставини справи.

14.12.2017 між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (Залізниця) та Приватним акціонерним товариством "ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ" (Власник колії) укладено договір № ПР/М-17-2/14-744/НЮдч про експлуатацію залізничної під`їзної колії Приватного акціонерного товариства "ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ", яка примикає до станції Терни і Рядова Регіональної філії "Придніпровська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" (а.с. 76-79 т.1), відповідно до п. 1 якого згідно зі статутом залізниць України, Правилами перевезень вантажів залізничним транспортом України і на умовах цього договору експлуатується під`їзна колія, яка належить Власнику колі, яка примикає до станції Терни стрілками №№ 2, 4, 6 у парній горловині станції та до Рядова стрілкою № 8 до колії № VI станції Рядова. Під`їзна колія обслуговується локомотивом Власника колії.

Межею під`їзної колії є знаки "Межа під`їзної колії", які встановлено по станції Терни біля:

- маневрового світлофору М10, розташованого на відстані 61,5 м від вістряка стрілки №2 станції Терни;

- маневрового світлофору М8, розташованого на відстані 86,2 м від граничного стовпчика стрілки № 4 станції Терни;

- маневрового світлофору М6, розташованого на відстані 147,2 м від граничного стовпчика стрілки № 6 станції Терни;

- по станції Рядова біля вхідного світлофору - Чк, розташованого на відстані 500 м від вістряка стрілки № 8 станції Рядова.

Розгорнута довжина під`їзної колії складає 268700 погонних метрів. У межах смуги відведення під`їзною колією і спорудами Власника колії зайнято ділянку площею 26545 кв.м (п. 2, 3 договору).

Рух поїздів на під`їзній колії здійснюється з додержанням Правил технічної експлуатації залізниць України, Інструкції про порядок обслуговування і організації руху на під`їзній колії та Інструкції по сигналізації на залізницях України (п. 4 договору).

Відповідно до пункту 5 договору здавання вагонів для під`їзної колії зі станції Терни, Рядова здійснюється:

- порожні хопери - через інтервал часу 2,0 години;

- порожні напіввагони для навантаження концентрату залізорудного, обкотишів - через інтервал часу 2,5 години;

- вагони з небезпечними вантажами класу "1ВМ" - не пізніше, ніж через 2 години з моменту їх прибуття на станцію примикання;

- інші вагони - за повідомленнями, які передає прийомоздавальник вантажу та багажу станції, нарочним прийомоздавальнику власника колії не пізніше, ніж за 2 години до фактичного здавання вагонів, із реєстрацією у Книзі повідомлень форми ГУ-2. У разі здавання вагонів залізницею власнику колії за його згодою раніше встановленого інтервалу, передача вагонів здійснюється поза інтервалом.

Пунктом 6 договору, зокрема, встановлено, що вагони, що прибули на станцію Терни регіональної філії "Придніпровська залізниця" для ПрАТ "ПІВНГЗК", подаються локомотивом Залізниці на одну з колій №№ 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 13 станції Терни, за вказівкою чергового по залізничній станції, де здійснюються передавальні операції з вагонами у технічному та комерційному відношенні. Подальший рух вагонів здійснюється локомотивом Власника колії.

Відповідно до пунктів 7, 8 договору, вагони на під`їзну колію ПрАТ "ПІВНГЗК" передаються у кількості не більше 240 вісей. Про готовність вагонів до забирання Власник колії повідомляє Залізницю. Повідомлення передає начальник зміни цеху зовнішнього транспорту (диспетчер зміни, черговий по станції) або диспетчер виробничого відділу УЗТ по телефону відповідальному працівнику станції примикання Залізниці не пізніше, ніж за 2 години до пред`явлення вагонів до здачі залізниці, з наступним наданням письмового повідомлення за формою, встановленою Правилами користування вагонами і контейнерами, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113.

Пунктом 11 договору, зокрема, встановлено, що час перебування вагонів на під`їзній колії обчислюється з моменту закінчення передавальних операцій при передачі вагонів Залізницею Власнику колії до моменту закінчення цих операцій при поверненні вагонів Залізниці.

Для під`їзної колії встановлюється загальний термін перебування вагонів 15,0 год. (п. 12 договору).

Відстань для нарахування збору за подачу, забирання вагонів встановлюється 0 км в обидві кінці (п. 13 договору).

Відповідно до п. 14 договору Власник колії сплачує Залізниці:

- за користування вагонами згідно з Правилами користування вагонами контейнерами за ставками, наведеними у розділі V Збірника тарифів перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані ним послуги (Тарифного керівництва № 1);

- за зберігання вантажів у вагонах у разі затримки їх з причин, залежних від Власника колії, після закінчення терміну безоплатного зберігання, сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї) згідно з Правилами зберігання вантажів;

- інші збори і плати за додаткові роботи та послуги, які виконує Залізниця для Власника колії згідно з діючими нормативними документами.

Збори і плати вносяться на підставі ст. 62 Статуту залізниць України в національній валюті України, на умовах попередньої оплати на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання філії "ЄРЦ".

Власник колії несе відповідальність за схоронність вагонного парку відповідно до статті 124 Статуту залізниць України, розділу IV "Порядок розрахунку розмірів збитків за пошкодження вантажних вагонів" Правил користування вагонами і контейнерами. Вагони з під`їзної колії повертаються очищеними від вантажу і знятими реквізитами кріплення після розвантаження, промитими у випадках, передбачених правилами перевезення вантажів навалом і насипом, згідно із статтею 35 Статуту залізниць України (п. 15 договору).

Пунктом 18 договору, зокрема, сторони передбачили, що у разі видання нормативних актів, які змінюють Правила обслуговування під`їзних колій, розміри плат, зборів та порядок їх сплати і т. інше, сторони зобов`язані привести договір у відповідність до таких нормативних актів шляхом внесення необхідних доповнень і змін до тексту договору. З усіх питань, що не передбачені цим договором, сторони керуються Статутом залізниць України, Правилами перевезень вантажів залізничним транспортом України та чинним законодавством.

Відповідно до п. 19 договору договір вважається укладеним з моменту підписання його сторонами та скріплення печатками сторін і діє з 23 грудня 2017 року до 23 грудня 2022 року включно.

Доказів припинення, зміни, визнання недійсним або розірвання зазначеного договору сторонами ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не надано.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору в червні 2019 року за накладними №№ 47174321, 47174289, 47174511, 47164827, 47164793, 47164801 (а.с. 67-75 т.1) Залізницею було прийнято до перевезення на адресу одержувача ПрАТ "Північний ГЗК" порожні власні вагони.

Згідно із зазначеними накладними, станція та залізниця призначення Терни Придніпровської залізниці. На шляху прямування на підставі наказу №3851 від 15.06.2019 (а.с. 60 т.1) вагони, які були відправлені за вищевказаними накладними, були затримані через зайнятість колій станції призначення Терни у зв`язку з неприйняттям вантажу одержувачем ПрАТ "ПІВНГЗК" на свою під`їзну колію.

За даним фактом станцією затримки Новомосковськ-Дніпровський Придніпровської залізниці, у порядку передбаченому п. 9, 10 Р. III Правил користування вагонами та контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України 25.02.1999 № 113 з подальшими змінами, складено відповідні акти про затримку вагонів форми ГУ-23а № 53 від 21.06.2019, № 53 від 27.06.2019 (а.с. 62-63 т.1), про що було повідомлено відповідача.

Так, повідомлення №491 (а.с. 61 т.1) про затримку вагонів, що перевозяться в поїзді №3508 (індекс поїзду 3), отримано відповідачем у встановленому порядку. Наведене підтверджується відповідними записами - повідомленнями відображеними у Книзі ф. ГУ-2 повідомлень про час подавання вагонів під навантаження або вивантаження станції Терни (а.с. 86-96 т.1).

Згідно повідомлення про затримку вагонів №491 зазначено, що вагони, що перевозяться в поїзді №30508 (індекс поїзду 3) о 01:45 15.06.2019 було затримано через неможливість приймання їх вантажовласником і відсутність технічної можливості накопичення вагонів на станції призначення.

Відповідно до акту про затримку вагонів форми ГУ-23а №53 від 21.06.2019 затримані вагони, що прибули поїздом №3508 14.06.2019 о 19 год. 58хв., відправлені поїздом №3003 о 11год.35хв.

Відповідно до акту про затримку вагонів форми ГУ-23а №53 від 27.06.2019 затримані вагони, що прибули поїздом №3508 14.06.2019 о 19 год.58хв., відправлені поїздом №3003 о 11год.35хв.

Несвоєчасне вивільнення відповідачем колії станції Терни від вантажу, який вже прибув на його адресу, унеможливило виконання залізницею зобов`язань за договором на перевезення. Через затримку вагонів на станції призначення і на підході до неї з вини відповідача була знижена пропускна спроможність для перевезення інших поїздів.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача з позовом до суду про стягнення з відповідача плати за користування спірними вагонами в сумі 420 878,52 грн та збору за зберігання вантажу в сумі 14 125,92 грн.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

За приписами ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України, яка кореспондується з положеннями ч. 2 ст. 908 та ст. 920 Цивільного кодексу України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Згідно ст. 71 Статуту залізниць України взаємовідносини залізниці з підприємством, порядок і умови експлуатації залізничних під`їзних колій визначаються договором. Порядок подачі і забирання вагонів і контейнерів на залізничній під`їзній колії встановлюється договором на експлуатацію залізничної колії (договором на подачу та забирання вагонів).

Статут залізниць України визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (стаття 2 Статуту).

Згідно зі статтею 6 Статуту залізниці України вантаж - матеріальні цінності, які перевозяться залізничним транспортом у спеціально призначеному для цього вантажному рухомому складі.

Слід відзначити, що порожні приватні власні вагони, які перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус "вантажу", які залізниця зобов`язана доставити на станцію призначення у цілісності та збереженості і видати їх одержувачу, зазначеному в накладній, а одержувач має щодо залізниці права та обов`язки, передбачені Статутом залізниць України, зокрема, обов`язок отримати їх від залізниці, а у разі несвоєчасного приймання вагонів від залізниці - сплатити плату за користування вагонами, які знаходяться на коліях залізниці чи на станціях підходу, та збір за зберігання у розмірах, встановлених Тарифним керівництвом № 1, а також інші права та обов`язки, які має одержувач відносно вантажу, що прибув на його адресу.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 15.06.2018 у справі № 904/7360/17.

Положеннями статті 46 Статуту залізниць України передбачено, що одержувач зобов`язаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу. Терміни вивезення і порядок зберігання вантажів установлюються Правилами. Вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. Цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

Статтею 119 Статуту залізниць України визначено, що за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під`їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб`єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами. Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати.

Збір за зберігання вантажу розраховується згідно з п.8 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, відповідно до якого збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо).

Відповідно до п.2.6 Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 N644 усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи, які не були включені в перевізні документи і у відомості плати за користування вагонами та контейнерами, включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями в трьох примірниках із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість. Ці відомості підтверджуються підписами працівника станції і вантажовласника. Один примірник накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу надаються вантажовласнику.

Відповідно до п. 3 розділу ІІ Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113, облік часу користування вагонами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46, яка складається на підставі Пам`яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45, Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами, Актів про затримку вагонів форми ГУ-23а, Актів загальної форми ГУ-23.

Згідно п. 12 вказаних Правил, загальний час, за який вноситься вантажовласником плата залізниці за користування вагонами, включає час затримки вагонів з його вини та час перебування їх у безпосередньому розпорядженні вантажовласника. Час до 30 хвилин не враховується, час 30 хвилин і більше враховується як повна година. Причини, які є підставою для нарахування плати за користування вагонами в разі затримки їх на підходах до припортових станцій призначення, зазначаються в актах про затримку вагонів.

Відповідно до п. 3 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 року № 334, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 року за № 567/6855, акти загальної форми складаються, як у випадку затримки вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вивантаження (перевантаження) з причин, що залежать від одержувача, власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства, так і в інших випадках для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, якщо при цьому не потрібне складання комерційного акта. При цьому, акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, але не менше як двома особами.

Правилами користування вагонами встановлено порядок і умови обліку вагонів, які були затриманими на підходах до станції призначення.

Згідно п.п. 6, 8 Правил усі завантажені вагони, а також порожні вагони, які належать підприємствам, організаціям, портам, установам і громадянам, та орендовані ними, знаходяться на станціях і на підходах до них в очікуванні подавання під вантажні або інші операції з причин, які залежать від вантажовласника, є такими, що перебувають у користуванні вантажовласника.

Про затримку вагонів з вини вантажовласника на підходах до станції призначення залізниця видає наказ. Облік затриманих на підходах вагонів здійснюється станцією, на якій вони простоюють, на підставі акту про затримку вагонів, що складається станцією. Усі дані в цьому акті, передаються станцією у повідомленні про затримку вагонів на станцію призначення. Станція призначення інформує вантажовласника про затримку вагонів з його вини, передаючи йому копію повідомлення про затримку вагонів не пізніше двох годин після його отримання (телефонограмою, телеграфом, поштовим зв`язком, через посильних, факсом або іншим способом) (п. п. 9, 10 Правил).

Відповідно до пункту 8 Правил користування вагонами і контейнерами у разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

На станції Терни Придніпровської залізниці, відповідно до пункту 8 Правил користування вагонами та контейнерами, сторонами складені акти загальної форми ГУ-23 згідно яких на вантажовласника - Приватне акціонерне товариство "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" віднесено відповідальність щодо зайнятості колій призначення вагонами у період, який охоплює період з моменту прибуття спірних вагонів на станцію підходу Терни і до закінчення їх затримки (а.с. 35-66, т.1).

Зазначені акти складені після закінчення затримки вагонів, в них відповідно до пункту 8 Правил користування вагонами та контейнерами вказано час початку та закінчення затримки вагонів, їх номери, акти засвідчені підписами представників як залізниці так і вантажоотримувача, які підписавши їх, погодились з даними, зазначеними в цих актах, у тому числі, щодо періоду затримки вагонів.

Надані позивачем акти загальної форми ГУ-23 відповідають формі та змісту Правил користування вагонами і контейнерами та містять підписи уповноважених осіб, охоплюють період дії наказу № 3851 від 15.06.2019 та підписані відповідачем без заперечень.

Згідно статті 42 Статуту залізниць України залізниця зобов`язана повідомити одержувача в день прибуття вантажу або до 12-ї години наступного дня.

Позивач своєчасно повідомив відповідача про готовність залізниці передати вагони на під`їзну колію відповідача, щодо яких складено вищевказані акти загальної форми на віднесення на відповідальність вантажовласника.

Відповідні записи-повідомлення відображені у Книзі форми ГУ-2 повідомлень про час подавання вагонів під навантаження або вивантаження станції Терни Придніпровської залізниці (а.с.66-96 т.1).

Враховуючи зазначене, за весь час затримки вагонів на підходах до станції Терни з вини вантажовласника позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача плату за користування спірними вагонами у загальній сумі 273 381,10 грн, яка включена до Відомості плати за користування вагонами форми ГУ-46 №№ 01079859, 11079880, 29069856,01079861 (а.с. 26-33 т.1) та збір за зберігання вантажу за накопичувальною карткою ФДУ-92 № 23079049 у розмірі 11 771,60 грн (а.с. 34 т.1).

Зазначені суми без урахування ПДВ.

Відомості плати за користування вагонами форми ГУ-46 та накопичувальна картка форми ФДУ-92 №23079049 підписані представником відповідача із застереженням, в якому ПрАТ "ПІВНГЗК" зазначило, що наказ № 3851 (15.06.2019 01:45) видано в порушення п. 9 розділу 6 "Правил користування вагонами": станція Новомосковськ-Дніпровський є станцією слідування, а не станцією підходу для ПрАТ "ПІВНГЗК"; на момент видачі наказу на станції Терни були вільні приймально-відправні колії, а 8 шлях для руху потягів закрито у зв`язку з ремонтними роботами.

Отже, позивачем надані належні та допустимі докази на підтвердження того, що затримка вагонів на станціях підходу до станції призначення відбулась через неможливість приймання їх станцією призначення з причини скупчення на ній вагонів, що прибули на адресу Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат", у зв`язку з неприйняттям вагонів вантажовласником і несвоєчасним вивільненням колій від вантажу, що прибув на його адресу, які складені відповідно до встановлених законодавством вимог.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

За п. 16 Правил користування вагонами і контейнерами вантажовласник звільняється від плати за користування вагонами і контейнерами:

а) якщо затримка вагонів або контейнерів виникла через стихійне лихо, що спричинило припинення руху на залізничних під`їзних коліях, а також через стихійне лихо або аварію на підприємстві, внаслідок яких згідно з чинними положеннями заборонено виконувати вантажні роботи;

б) у разі подання локомотивом залізниці вагонів і контейнерів на фронти навантаження (вивантаження) у кількості, що перевищує їх максимальну переробну спроможність. Вказана максимальна переробна спроможність визначається за договором між залізницею і вантажовласником;

в) у разі затримки прийняття залізницею вагонів, які пред`явлено їй до здачі, з причин, що залежать від залізниці. Час такої затримки зазначається у графі "Примітки" Пам`ятки про подавання/забирання вагонів, цей час виключається із загального часу користування вагонами (контейнерами).

Приписами п. 14.2 Інструкції з руху поїздів і маневрової роботи на залізницях України, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 31.08.2005 №507, передбачено, що приймання поїздів на станцію має проводитись на вільні колії, які призначені для цього технічно-розпорядчим актом станції (ТРА станції). Окрім того, відповідно до п. 16.4 Правил технічної експлуатації залізниць України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.12.1996 № 411, черговий по станції зобов`язаний забезпечити наявність вільних колій для своєчасного приймання поїздів.

Визначення можливості або неможливості доставити на станію призначення затримані вагони у певний інтервал часу відноситься до технології роботи залізниці, для чого необхідні спеціальні знання диспетчера з руху поїздів. Посилання апелянта на штучне затримання поїзним диспетчером вагонів, затриманих за наказом № 3851 від 15.06.2019, не доведено належними та допустимими доказами.

Отже, на станції призначення окрім зайняття колій під технологічними операціями з вагонами, має бути забезпечено і наявність вільних колій для своєчасного приймання поїздів, в т. ч. поїздів відповідача, його контрагентів.

Залізниця не мала можливості доставити спірні вагони на станцію призначення з огляду на знаходження на її коліях вагонів, що прибули на адресу відповідача раніше та своєчасно не забиралися ним на свою під`їзну колію, що вбачається зі складених на станції призначення Терени актів загальної форми ф. ГУ-23, підписаних сторонами.

Між тим, навіть за умов наявності вільних під`їзних колій на станції, за обставин відсутності з боку відповідача доказів на підтвердження прийняття ним передбачених договором заходів до забирання вагонів зі станції призначення, що прибули на його адресу, не можна погодитися з відсутністю його вини у їх скупченні.

Відповідачем не спростовано доводів позивача та не надано доказів того, що він мав можливість прийняти спірні вагони, а також не доведено наявності обставин, які б могли бути підставою для звільнення від нарахування плати за користування вагонами з огляду на положення статті 121 Статуту та п. 16 Правил користування вагонами і контейнерами, а письмові заперечення представників відповідача, викладені ними при підписанні відомостей плати за користування вагонами, не свідчать самі по собі, без підтвердження належними та допустимими доказами, викладених в цих запереченнях обставин.

Таким чином колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність позовних вимог та наявність підстав для стягнення з відповідача плати за користування вагонами у розмірі 420 878,52 грн та збору за зберігання вантажу у розмірі 14 125,92 грн (з урахуванням ПДВ).

Щодо доводів апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, яке полягає у тому, що при винесенні оскаржуваного рішення місцевим господарським судом не було здійснено дослідження доказів (пропущено стадію дослідження доказів), колегія суддів зазначає наступне.

Враховуючи зазначене посилання апелянта на не дослідження доказів судом першої інстанції в судовому засіданні 25.02.2020, колегією суддів апеляційного господарського суду відповідно до наявного в матеріалах справи електронного носія - диску здійснено прослуховування звукозапису судового засідання від 25.02.2020, в якому було винесено оскаржуване рішення суду, та встановлено, що 25.02.2020 суд першої інстанції відкрив судове засідання, з`ясував про наявність заяв, клопотань у сторін, перейшов до розгляду справи по суті, надавши можливість учасникам справи висловити свої позиції стосовно суті спору у даній справі та з`ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення представників сторін перейшов до судових дебатів.

Частинами 1-2 ст. 209 ГПК України встановлено, що сд, заслухавши вступне слово учасників справи, з`ясовує обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та досліджує в порядку, визначеному в підготовчому засіданні у справі, докази, якими вони обґрунтовуються. З урахуванням змісту спірних правовідносин, обставин справи та зібраних у справі доказів суд під час розгляду справи по суті може змінити порядок з`ясування обставин справи та порядок дослідження доказів, про що зазначається у протоколі судового засідання.

Відповідно до частин 1-2 ст. 210 ГПК України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Про закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами суд зазначає в протоколі судового засідання і переходить до судових дебатів (ч. 1 ст. 217 ГПК України).

Отже, враховуючи зазначене вище, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з доводами апелянта про те, що в судовому засіданні 25.02.2020, в якому було прийнято оскаржуване рішення, судом першої інстанції було пропущено стадію дослідження доказів, що призвело до порушення норм процесуального права, між тим, зазначене порушення не є безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки зазначене процесуальне порушення не призвело до прийняття неправильного рішення по суті спору.

Щодо клопотання позивача про відкладення розгляду справи, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Частиною 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Положеннями статей 42, 46 Господарського процесуального кодексу України визначено, що сторони у справі користуються рівними процесуальними правами, серед яких право на ознайомлення з матеріалами справи, подання заяв та клопотань.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 129 Конституції України однією із засад здійснення судочинства встановлено розумні строки розгляду справи судом.

Згідно статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учасником якої є Україна, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Частиною 4 статті 197 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Підтвердження особи учасника справи здійснюється із застосуванням електронного підпису, а якщо особа не має такого підпису, то у порядку, визначеному Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" або Державною судовою адміністрацією України.

Крім того, відповідно до приписів статті 197 ГПК України учасник справи має право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні суду.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 197 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за умови наявності у суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі, крім випадків, коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обов`язковою.

В Центральному апеляційному господарському суді є технічна можливість для проведення судових засідань в режимі відеоконференції, зокрема, в тому числі і з використанням систем "EasyCon" та "Zoom".

Відповідно до пункту 1 розділу ІІІ Порядку роботи з технічними засобами відеоконференцзв`язку під час судового засідання в адміністративному, цивільному та господарському процесах за участі сторін поза межами приміщення суду, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України №196 від 23.04.2020 року (далі - Порядок), для участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції учасник справи повинен попередньо зареєструватись з використанням власного електронного підпису в Системі та перевірити наявні у нього власні технічні засоби на відповідність технічним вимогам, визначеним для роботи з обраною для проведення відеоконференції Системою. У разі, якщо учасник не має електронного підпису (або Система не дозволяє реєстрацію з використанням електронного підпису), то він повинен попередньо зареєструватись в Системі з використанням логіну та паролю чи за допомогою інших передбачених обраною Системою засобів реєстрації. При цьому, в своїй заяві про участь у судовому засіданні, поданій відповідно до пункту 3 цього розділу, учасник справи повинен вказати про наявність або відсутність у нього електронного підпису.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

З наведеного вбачається, що скаржник мав достатньо часу для забезпечення належного представництва своїх інтересів в суді апеляційної інстанції.

Правовідносини суду з кожним учасником процесу підпорядковані досягненню головної мети - ухваленню законного та обґрунтованого рішення, а також створенню особам, що беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їх прав і так само прав та інтересів інших осіб.

Колегія суддів не вбачає в поданому позивачем клопотанні про відкладення об`єктивних причини, які перешкоджають його представнику брати участь в розгляді даної апеляційної скарги, наприклад, в судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні суду або поза межами приміщення суду, як це передбачено нормами Господарського процесуального кодексу.

Господарський процесуальний обов`язок сторони - це належна поведінка сторони в господарському судочинстві, що вимагається та забезпечується процесуальним законом, а також кореспондує суб`єктивному процесуальному праву суду.

Отже, враховуючи вищезазначене, колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що саме по собі оголошення карантину не зупиняє роботи судів, а учасники справи повинні добросовісно користуватись своїми процесуальними правами, зокрема, шляхом своєї участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції як в приміщенні суду, так і поза ним.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання позивача про відкладення розгляду справи.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення (ухвалу) без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до діючого законодавства обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні. Оскаржуване рішення суду першої інстанції таким вимогам закону відповідає.

Рішення суду має прийматися у цілковитій відповідності з нормами матеріального та процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних та допустимих доказів у конкретній справі.

Вказані вимоги судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення були дотримані.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.02.2020 у справі №904/6095/19 грунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права України.

За викладеного вище, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає доводи апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ" необґрунтованими, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення Господарського суду Дніпропетровської області у справі відсутні.

З огляду на встановлені обставини справи, наведені положення законодавства, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи Приватного акціонерного товариства "ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ", наведені в обгрунтування вимог апеляційної скарги.

За таких обставин апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду зміні або скасуванню.

10. Судові витрати.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. 136, 137, 140, 269, 271, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 277, 282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.02.2020 у справі №904/6095/19 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.02.2020 у справі №904/6095/19 залишити без змін.

Витрати з оплати судового збору за подання апеляційної скарги віднести на Приватне акціонерне товариство "ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26.06.2020

Головуючий суддя Л.А. Коваль

Суддя В.О. Кузнецов

Суддя А.Є. Чередко