ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" червня 2020 р. Справа № 911/460/20

Господарський суд Київської області у складі судді Лутак Т.В., за участю секретаря судового засідання Гришко В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Швидкий Світ»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Айен Лоджистик»

про стягнення 151 385, 05 грн.

Представники:

від позивача: не з`явилися

від відповідача: не з`явилися

Обставини справи:

Позивач звернувся до господарського суду Київської області з позовом про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 151 385, 05 грн., з яких: 148 350, 00 грн. - основного боргу та 3 035, 05 грн. - 3 % річних. Крім того, позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати, а саме: 2 270, 79 грн. - судового збору та 2 000, 00 грн. - витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань щодо оплати вартості наданих послуг.

Ухвалою господарського суду Київської області від 21.02.2020 відкрито провадження у даній справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання на 19.03.2020 та витребувано у сторін певні документи.

18.03.2020 через канцелярію господарського суду Київської області від позивача надійшов супровідний лист б/н від 17.03.2020 (вх. № 5917/20 від 18.03.2020) з письмовими поясненнями та документами по справі.

Враховуючи положення статей 3, 27 Конституції України, указ Президента України № 87/2020 від 13.03.2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», постанову Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами), а також Рекомендації Ради суддів України щодо встановлення особливого режиму роботи судів України задля убезпечення населення України від поширення гострих респіраторних захворювань та коронавірусу COVID-19, який віднесено до особливо небезпечних інфекційних хвороб, затверджені рішенням Ради суддів України № 19 від 17.03.2020, з метою забезпечення захисту життя та здоров`я людей, зокрема учасників судового процесу та працівників суду, судове засідання, призначене на 19.03.2020, не відбулося, про що учасники провадження були повідомлені телефонограмою від 18.03.2020.

Ухвалою господарського суду Київської області від 22.05.2020 розгляд справи призначено на 22.06.2020.

Представники сторін, належним чином повідомлені про час, дату і місце розгляду справи, у судове засідання 22.06.2020 не з`явилися, відповідач причин неявки суду не повідомив та відзиву на позовну заяву не подав.

Враховуючи, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи не перешкоджає розгляду спору по суті, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи відповідно до ч. 9 ст. 165 та ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України за відсутності представників сторін за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 22.06.2020, відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом ухвалено рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем у період з 02.05.2019 по 06.06.2019 було укладено разові договори-заявки про надання транспортно-експедиційних послуг, а саме:

- разовий договір-заявка № К 02-05-19/1 про надання транспортно-експедиційних послуг від 02.05.2019;

- разовий договір-заявка № К 04-05-19/4 про надання транспортно-експедиційних послуг від 04.05.2019;

- разовий договір-заявка № К 06-05-19 про надання транспортно-експедиційних послуг від 06.05.2019;

- разовий договір-заявка № К 06-05-19/3 про надання транспортно-експедиційних послуг від 06.05.2019;

- разовий договір-заявка № К 07-05-19/1 про надання транспортно-експедиційних послуг від 07.05.2019;

- разовий договір-заявка № К 10-05-19/1 про надання транспортно-експедиційних послуг від 10.05.2019;

- разовий договір-заявка № К 10-05-19/4 про надання транспортно-експедиційних послуг від 10.05.2019;

- разовий договір-заявка № К 14-05-19/3 про надання транспортно-експедиційних послуг від 14.05.2019;

- разовий договір-заявка № К 20-05-19 про надання транспортно-експедиційних послуг від 20.05.2019;

- разовий договір-заявка № К 24-05-19 про надання транспортно-експедиційних послуг від 24.05.2019;

- разовий договір-заявка № К 25-05-19 про надання транспортно-експедиційних послуг від 25.05.2019;

- разовий договір-заявка № К 28-05-19 про надання транспортно-експедиційних послуг від 28.05.2019;

- разовий договір-заявка № К 06-06-19 про надання транспортно-експедиційних послуг від 06.06.2019.

Відповідно до п. 1 вказаних разових договорів-заявок за умовами даних договорів позивач зобов`язався доставити довірений відповідачем вантаж до пункту призначення та видати його одержувачеві, а відповідач зобов`язався сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Пунктом 7.2 вказаних разових договорів-заявок передбачено форму розрахунків: безготівковий розрахунок протягом 25 банківських днів після надання оригіналів документів (рахунок, договір, акт, товарно-транспортна накладна, копії свідоцтва реєстрації та свідоцтва платника єдиного податку засвідчені печаткою).

Згідно з п. 9.4 вказаних разових договорів-заявок договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до моменту повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.

На виконання умов вищезазначених разових договорів-заявок позивачем були надані послуги з перевезення вантажу, що підтверджується наявними у матеріалах справи товарно-транспортними накладними № б/н від 02.05.2019, б/н від 04.05.2019, б/н від 06.05.2019, б/н від 07.05.2019, б/н від 10.05.2019, б/н від 11.05.2019, б/н від 14.05.2019, б/н від 20.05.2019, б/н від 24.05.2019, б/н від 25.05.2019, б/н від 29.05.2019, б/н від 06.06.2019 з відмітками вантажовідправника, перевізника і вантажоодержувача, а також підписаними в двосторонньому порядку актами здачі-прийняття наданих послуг (виконаних робіт) № 4165 від 03.05.2019, № 4260 від 06.05.2019, № 4277 від 07.05.2019, № 4280 від 07.05.2019, № 4298 від 08.05.2019, № 4458 від 11.05.2019, № 4480 від 13.05.2019, № 4608 від 15.05.2019, № 4898 від 21.05.2019, № 5181 від 25.05.2019, № 5106 від 27.05.2019, № 5261 від 30.05.2019, № 5697 від 06.06.2019.

Крім того, до матеріалів справи позивачем надано рахунки, що виставлялися відповідачу на оплату послуг, а саме: рахунок на оплату № 4183 від 02.05.2019 на суму 11 000, 00 грн., рахунок на оплату № 4269 від 04.05.2019 на суму 8 000, 00 грн., рахунок на оплату № 4284 від 06.05.2019 на суму 13 000, 00 грн., рахунок на оплату № 4287 від 06.05.2019 на суму 6 500, 00 грн., рахунок на оплату № 4314 від 07.05.2019 на суму 11 200, 00 грн., рахунок на оплату № 4478 від 10.05.2019 на суму 12 000, 00 грн., рахунок на оплату № 4499 від 11.05.2019 на суму 13 450, 00 грн., рахунок на оплату № 4621 від 14.05.2019 на суму 16 200, 00 грн., рахунок на оплату № 4931 від 20.05.2019 на суму 11 000, 00 грн., рахунок на оплату № 5201 від 24.05.2019 на суму 13 000, 00 грн., рахунок на оплату № 5123 від 25.05.2019 на суму 16 000, 00 грн., рахунок на оплату № 5279 від 29.05.2019 на суму 10 500, 00 грн. та рахунок на оплату № 5715 від 06.06.2019 на суму 6 500, 00 грн.

Загальна сума наданих позивачем відповідачу послуг за вищезазначеними документами (разовими договорами-заявками, актами здачі-прийняття наданих послуг та рахунками на оплату) становить 148 350, 00 грн.

Відповідно до змісту наявних у матеріалах справи актів здачі-прийняття наданих послуг (виконаних робіт) сторонами підтверджено, що позивачем були надані відповідачу послуги та всі, належним чином оформленні, документи у відповідності з умовами разових договорів-заявок про надання транспортно-експедиційних послуг.

Проте, в порушення своїх договірних зобов`язань, відповідач за надані позивачем послуги з перевезення не розрахувався, у зв`язку з чим за ним утворилася заборгованість перед позивачем у розмірі 148 350, 00 грн.

У матеріалах справи наявний лист відповідача вих. № 83 від 18.09.2019, у якому він гарантував позивачу здійснити оплату за надані послуги в сумі заборгованості до 15.10.2019.

Однак, відповідачем не було виконано свого зобов`язання щодо оплатити наданих позивачем транспортних послуг, що і стало підставою для звернення останнього з даним позовом до суду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Згідно з ст. 306 Господарського кодексу України перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Допоміжним видом діяльності, пов`язаним з перевезенням вантажу, є транспортна експедиція.

Статтею 909 Цивільного кодексу України та статтею 307 Господарського кодексу України передбачено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ст. 916 Цивільного кодексу України за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ст. 311 Господарського кодексу України плата за перевезення вантажів та виконання інших робіт, пов`язаних з перевезенням, визначається за цінами, встановленими відповідно до законодавства.

Статтею 929 Цивільного кодексу України та статтею 316 Господарського кодексу України передбачено, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Відповідно до ст. 931 Цивільного кодексу України розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом положень статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Аналогічні положення містяться у статтях 525, 526 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до положень статей 13, 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Крім того, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідач заявлених до нього вимог не спростував, у судове засідання своїх представників не направив, доказів, які підтверджують належне виконання ним зобов`язань за наявними у матеріалах справи разовими договорами-заявками про надання транспортно-експедиційних послуг суду не надав.

З огляду на вищевикладене та враховуючи, що строк оплати за надані позивачем послуги на момент розгляду справи настав, борг відповідача перед позивачем на час ухвалення рішення не погашений, його розмір підтверджується наявними матеріалами справи та відповідачем не спростований, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 148 350, 00 грн. основного боргу є доведеними, обґрунтованими, підтверджені належними доказами і підлягають задоволенню.

Також, зважаючи на те, що відповідач порушив строки виконання грошового зобов`язання щодо здійснення оплати за надані послуги, позивач просить суд стягнути з відповідача 3 % річних з простроченої суми грошового зобов`язання у розмірі 3 035, 05 грн.

Згідно з ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до наданих позивач письмових пояснень розрахунок 3 % річних здійснено ним щодо кожного акту здачі-прийняття наданих послуг окремо, починаючи з наступної після спливу 25 банківських днів доби та по дату подання позовної заяви - 14.02.2020.

Судом перевірено розрахунок 3 % річних, здійснений позивачем, з урахуванням вказаного ним періоду, та встановлено, що він є арифметично невірним, оскільки позивачем невірно застосовано дату складання актів здачі-прийняття наданих послуг та не вірно визначено банківські дні, якщо врахувати вихідні та святкові дні у 2019 році.

Отже, за розрахунком суду з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3 % річних у розмірі 2 896, 67 грн.

Враховуючи вищевикладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 151 246, 67 грн., з яких: 148 350, 00 грн. - основного боргу та 2 896, 67 грн. - 3 % річних, у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 138, 38 грн. - 3 % річних суд відмовляє.

Судовий збір, відповідно приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим, позивач просить покласти на відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000, 00 грн.

Відповідно до ст. 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Так, позивачем долучено копію договору про надання правової допомоги № 1710 від 17.10.2019, укладеного між Адвокатським бюро «Лука та партнери» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Швидкий Світ», додаток № 1 до договору про надання правової допомоги № 1710 від 17.10.2019, рахунок-фактура № 1 від 17.10.2019 на суму 2 000, 00 грн., платіжне доручення № 9440 від 18.10.2019 про сплату Товариством з обмеженою відповідальністю «Швидкий Світ» Адвокатському бюро «Лука та партнери» 2 000, 00 грн. за адвокатські послуги згідно рахунку № 1 від 17.10.2019.

Також, у матеріалах справи міститься копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЛС № 001429 від 04.04.2019 на ім`я Луки Андрія Володимировича та ордер серії ВС № 1019412 , виданий Адвокатським бюро «Лука та партнери», про надання правничої (правової) допомоги Товариству з обмеженою відповідальністю «Швидкий Світ» адвокатом Лукою Андрієм Володимировичем, на підставі договору про надання правової допомоги № 1710 від 17.10.2019, у господарському суді Київської області

Згідно з ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, як і заперечень проти вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, від відповідача до суду не надходило.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, дослідивши наданні позивачем докази щодо витрат на професійну правничу допомогу в їх сукупності, враховуючи відсутність заперечень відповідача щодо них, зважаючи часткове задоволення позовних вимог у даній справі, суд дійшов висновку про доведеність вказаних судових витрат та наявність підстав для покладення їх на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 73-74, 76-79, 86, 126, 129, 237-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Швидкий Світ» задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Айен Лоджистик» (08343, Київська область, Бориспільський район, село Мартусівка, вулиця Мойсеєва, будинок 72, ідентифікаційний код - 37905278) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Швидкий Світ» (79040, Львівська область, місто Львів, вулиця Конюшинна, будинок 4, ідентифікаційний код - 39497430) 148 350 (сто сорок вісім тисяч триста п`ятдесят) грн. 00 коп. - основного боргу, 2 896 (дві тисячі вісімсот дев`яносто шість) грн. 67 коп. - 3 % річних, 2 268 (дві тисячі двісті шістдесят вісім) грн. 70 коп. - судового збору та 1 998 (одна тисяча дев`ятсот дев`яносто вісім) грн. 17 коп. - витрат на професійну правничу допомогу.

3. В частині позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Айен Лоджистик» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Швидкий Світ» 138 (сто тридцять вісім) грн. 38 коп. - 3 % річних відмовити.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Дане рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 256-257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 24.06.2020.

Суддя Т.В. Лутак