ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.06.2020 м. Івано-ФранківськСправа № 909/168/20

Господарський суд Івано-Франківської області у складі:

судді Стефанів Т. В.,

секретар судового засідання Максимів Н. Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу

за позовом: Державної екологічної інспекції Карпатського округу

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Рибгосп Бурштинський"

про відшкодування шкоди у розмірі 6393 грн 07 коп.

за участю:

від позивача: Войцешук О. В.

Під час судового розгляду справи здійснювалося фіксування судових засідань за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Рішення у даній справі ухвалено у нарадчій кімнаті за результатами оцінки поданих доказів.

Суть спору.

Державна екологічна інспекція Карпатського округу звернулася до суду з позовом до ТОВ "Рибгосп Бурштинський" про відшкодування шкоди у розмірі 6393 грн 07 коп.

Вирішення процесуальних питань під час розгляду справи.

Ухвалою суду від 03.03.2020 позовну заяву залишено без руху; зобов`язано позивача у десятиденний строк, з дня отримання даної ухвали, усунути недоліки позовної заяви, а саме надати суду: інформацію про наявність у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи; належні докази відправлення відповідачу копії позовної заяви і доданих до неї документів (фіскальний чек).

Ухвалою суду від 16.03.2020 постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження; розгляд справи по суті призначити на 09.04.2020; сторонам встановлено відповідні строки для подачі до суду відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечення на відповідь на відзив.

Розгляд справи в судовому засіданні 09.04.2020 відкладено на 14.05.2020, про що зазначено у протоколі судового засідання від 09.04.2020. Про дату та час розгляду справи представника позивача повідомлено в судовому засіданні під розписку, відповідача - ухвалою суду від 09.04.2020.

В судовому засіданні 14.05.2020 оголошено перерву до 16.06.2020, про що зазначено у протоколі судового засідання від 14.05.2020. Про дату та час розгляду справи представника позивача повідомлено в судовому засіданні під розписку, відповідача - ухвалою суду від 14.05.2020.

16.06.2020 в судове засідання представник відповідача не з`явилися (явка представника відповідача не визнавалась судом обов`язковою).

Судом належно виконано обов`язок щодо повідомлення усіх учасників справи про дату та час розгляду справи.

Явка представника позивача у всі судові засідання, проведені по розгляду даної справи, підтверджує даний факт.

Що стосується відповідача, то ухвали суду від 03.03.2020 та 16.03.2020, які направлялись на його адресу повернулися з відмітками Укрпошти ""інші причини". Разом з тим ухвалу суду від 09.04.2020 представником відповідача отримано 16.04.2020, ухвалу суду від 14.05.2020 - 28.05.2020.

Правом участі у судових засіданнях та правом на подачу відзиву на позов відповідач не скористався. Жодних заяв чи клопотань від відповідача з приводу подання відзиву на позов чи відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Беручи до уваги приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України, враховуючи належне виконання обов`язку суду щодо повідомлення усіх учасників судового процесу та надіслання процесуальних документів сторонам справи, судом забезпечено учасникам судового процесу рівні процесуальні можливості у захисті їхніх процесуальних прав і законних інтересів, у наданні доказів та здійсненні інших процесуальних прав, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами.

Позиції сторін.

Заявлені позовні вимоги мотивовані недотриманням ТОВ "Рибгосп Бурштинський" вимог природоохоронного законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів що призвело до заподіяння шкоди довкіллю. Свою позицію позивач обґрунтовує положеннями ст. 44, 48, 4, 110, 111 Водного кодексу України, ст. 12, 20-2, 40, 47, 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", ст. 1166, 1172 Цивільного кодексу України, ст. 153, 222, 224 Господарського кодексу України.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задоволити.

Відповідач відзиву на позов не подав, проти позову не заперечив.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Державною екологічною інспекцією Карпатського округу на підставі наказу № 18 від 18.04.2019 та направлення на перевірку № 21 від 18.04.2019 проведено плановий захід державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів в діяльності ТОВ "Рибгосп Бурштинський".

За результатами перевірки складено акт № 27, яким встановлено, що в період з 22.04.2019 по 08.05.2019, ТОВ "Рибгосп Бурштинський" здійснює господарську діяльність на водоймі - охолоджувачі Бурштинської ТЕС є штучно створеним водним об`єктом, збудованим у 1964 році, в результаті зарегулювання стоку р. Гнила Липа (ліва притока Дністра). Площа водойми - 1260 га, об`єм водойми близько 48 млн м куб., середня глибина 3,8 м, максимальна - 8-9 м. На території підприємства наявна свердловина прісних підземних вод, на якій встановлено насосне обладнання для забору води. Підприємство покладено на державний облік використання води за № 261021. Згідно форми 2 ТП - водгосп (річна) за 2018 рік наданої підприємством здійснено забір води для господарських потреб в кількості 215, 4 тис. м куб. Дозвіл на спеціальне використовування на ставкове господарство та свердловину прісних підземних вод відсутній. На свердловині відсутній лічильник. Вищенаведене є порушенням ст. 44 ВК України. Також на підприємстві є 7 ставків різного цільового призначення. Ставки наповнюються поверхневими водами природних водойм. Випуск при опорожненні ставків в р. Гнила Липа. На момент перевірки вода в ставках відсутня, у 2019 році забір води у ставки не проводився. Паспорти ставків не представлено.

Представником ТОВ "Рибгосп Бурштинський" висловлено зауваження до складеного акту, зокрема щодо виявлених порушень водного законодавства зазначено, що у ч. 4 ст. 98 ВК України немає чіткого критерію щодо необхідності виготовлення проекту зон санітарної охорони водозабору; дозвіл на спецводокористування надається господарюючим суб`єктам, які здійснюють забір води із природних водойм. В даному випадку забір води здійснюється із штучної водойми - скидного каналу Бурштинської ТЕС, тому наявність дозволу не обов`язкова.

Державною екологічною інспекцією Карпатського округу складено припис № 21 від 08.05.2019 для усунення порушень виявлених під час перевірки та зазначених в акті, серед яких отримати дозвіл на спеціальне водокористування та забезпечення первинного обліку водоспоживання на свердловині прісних підземних вод.

На підставі Методики розрахунків розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі, внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 № 389, а також даних звітності, а саме звіту про використання води за 2018 рік, який відповідач подавав 31.01.2019 до Дністровського басейнового управління водних ресурсів, позивачем визначено розмір завданих збитків, спричинених самовільним водокористуванням в сумі 6393 грн 07 коп.

Позивач звернувся до відповідача з претензією № 19/19 (№ 06-09/580 від 27.06.2019) про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок самовільного водокористування в сумі 6393 грн 07 коп. (25.07.2019 претензію отримано представником ТОВ "Рибгосп Бурштинський", про що свідчить відмітка на повідомленні про вручення поштового відправлення). Однак, відповідач зазначену претензію залишив без реагування.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відносини в галузі охорони навколишнього природного середовища України регулюються Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища", земельним, водним, лісовим законодавством, законодавством про надра, про охорону атмосферного повітря, про охорону і використання рослинного і тваринного світу та іншим спеціальним законодавством.

Статтею 5 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" передбачено, що державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.

У відповідності до ч. 1, 4 ст. 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі (ч. 1 ст. 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища").

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 44 Водного кодексу України водокористувачі зобов`язані здійснювати спеціальне водокористування лише за наявності дозволу.

Частинами 1, 2 ст. 48 Водного кодексу України визначено, що спеціальне водокористування - це забір води з водних об`єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об`єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється юридичними і фізичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських (у тому числі для цілей аквакультури) та інших державних і громадських потреб.

Спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу (ч. 1 ст. 49 Водного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 та п. 5 ч. 3 ст. 110 Водного кодексу України порушення водного законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно з законодавством України. Відповідальність за порушення водного законодавства несуть особи, винні, зокрема, у недотриманні умов дозволу або порушенні правил спеціального водокористування.

Згідно ч. 1 ст. 111 Водного кодексу України підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземні юридичні та фізичні особи без громадянства зобов`язані відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушень водного законодавства України.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Підставою деліктної відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як неправомірність поведінки особи; вину заподіювача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.

Здійснення спеціального водокористування без відповідного на те дозволу є протиправною дією, а шкодою, заподіяною державі, є забір води із водного об`єкту без відповідного на те дозволу. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою полягає у спричиненні державі шкоди внаслідок забору води без відповідного на те дозволу.

При цьому, наявною є вина відповідача, оскільки останній знав, що спеціальне водокористування має здійснюватися лише за наявності відповідного дозволу, та відповідно повинен був передбачити, що вказані дії призведуть до порушення вимог природоохоронного законодавства.

Дії екологічної інспекції, в ході перевірки дотримання відповідачем вимог природоохоронного законодавства та складені на підставі фактів, виявлених за результатами зазначеної перевірки, документи (акт перевірки, припис, претензії та розрахунки збитків), в судовому порядку незаконними не визнано.

Суд з`ясував , що порушення відповідачем вимог природоохоронного законодавства зафіксовані в акті перевірки № 27 (за період з 22.04.2019 по 08.05.2019), який є достатнім доказом факту такого порушення. Зауваження висловлені представником відповідача в акті спростовані наведеним вище.

Розмір завданої шкоди розраховано позивачем вірно на підставі Методики розрахунків розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі, внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 № 389.

Висновок суду.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За змістом ч. 1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Водночас, як зазначає Європейський суд з прав людини у рішенні від 05.02.2009 у справі "Олюджіч проти Хорватії", навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення. Принцип справедливості, закріплений у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (рішення Європейського суду з прав людини від 03.07.2014 у справі "Мала проти України", від 07.10.2010 у справі "Богатова проти України"). Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи (рішення Європейського суду з прав людини від 03.07.2014 у справі "Мала проти України"). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення Європейського суду з прав людини від 27.09.2001 у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії").

За приписами ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до норм ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

За змістом ст. 13 ГПК України встановлений такий принцип господарського судочинства як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції. Викладене вимагає від сторін ініціативи та активності в реалізації їхніх процесуальних прав.

Позивачем доведено обставини, на які він посилався, як на підставу своїх вимог.

Відповідач в судові засідання не з`являвся, своїми правами, наданим йому ст. 42, 46, 165, 251 ГПК України не скористався, будь-яких заперечень проти позову не надав, доводи позивача не спростував.

В контексті наведеного, позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При зверненні з позовом до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 2102 грн 00 коп.

Враховуючи приписи ст. 129 ГПК України, а також те, що позов підлягає задоволенню, судовий збір слід покласти на відповідача.

Керуючись ст. 13, 73, 74, 86, 129, 165, 178, 202, 236, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в :

позов Державної екологічної інспекції Карпатського округу до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Рибгосп Бурштинський" про відшкодування шкоди у розмірі 6393 грн 07 коп. - задоволити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рибгосп Бурштинський" (вул. Міцкевича, 51, м. Бурштин, Галицький район, Івано-Франківська область, 77111; ідентифікаційний код 38521540) на користь держави 6393 грн 07 коп. (шість тисяч триста дев`яносто три грн 07 коп.) - заподіяної шкоди, яку перерахувати у фонд охорони навколишнього природного середовища Бурштинської міської ради на р/р НОМЕР_2; отримувач УК у Галицькому районі м. Бурштин 24062100, ідентифікаційний код 37953206; банк отримувача Казначейство України, на території якої вчинені дані правопорушення.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рибгосп Бурштинський" (вул. Міцкевича, 51, м. Бурштин, Галицький район, Івано-Франківська область, 77111; ідентифікаційний код 38521540) на користь Державної екологічної інспекції Карпатського округу (вул. Сахарова, 23 А, м. Івано-Франківськ, 76014; р/р НОМЕР_1 в ДКСУ м. Київ; ідентифікаційний код 42702233) - 2102 грн 00 коп. (дві тисячі сто дві грн 00 коп. ) - судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається відповідно до п. п. 17.5 п. 17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) строки на апеляційне оскарження продовжуються на строк дії такого карантину (п. 4 Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України).

Повний текст рішення складено 23.06.2020.

Суддя Т. В. Стефанів