ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

30.06.2020м. Дніпро№ 904/3419/20

Суддя Господарського суду Дніпропетровської області Фещенко Ю.В., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" (49074, м. Дніпро, проспект Слобожанський, будинок 127 Б; ідентифікаційний код 42082379) про видачу судового наказу про стягнення з Фізичної особи-підприємця Житника Максима Анатолійовича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) заборгованості за поставлену електричну енергію у загальному розмірі 1 374 грн. 45 коп.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Дніпропетровської області 25.06.2020 надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" про видачу судового наказу про стягнення з Фізичної особи-підприємця Житник Максима Анатолійовича заборгованості за поставлену електричну енергію у загальному розмірі 1 374 грн. 45 коп., з яких:

- 1 143 грн. 42 коп. - прострочена заборгованість з отриманої активної електричної енергії;

- 209 грн. 72 коп. - пеня;

- 21 грн. 31 коп. - 3% річних.

В обґрунтування заяви Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" посилається на споживання боржником електричної енергії, відповідно до договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, розміщеного на веб-сайті заявника-постачальника універсальної послуги.

Судом перевірено зазначене у заяві місцезнаходження боржника за відомостями, внесеними до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. За результатами такої перевірки встановлено, що заява про видачу судового наказу підсудна Господарському суду Дніпропетровської області.

Водночас, розглянувши заяву та подані Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" докази, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні заяви про видачу судового наказу з таких підстав.

Згідно з частиною 2 статті 12 Господарського процесуального кодексу України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Наявність спору про право, вирішується судом у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов`язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні.

Відповідно до частини 1 статті 147 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

За положеннями статті 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

За змістом пункту 3 частини 3 статті 150 Господарського процесуального кодексу України до заяви про видачу судового наказу додаються, зокрема, копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу.

Як вбачається з аналізу вищенаведених норм законодавства, судовий наказ може бути видано за наявності відповідних договорів, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне виконання договору, а також заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність розрахунків.

Відтак, заявлені вимоги мають бути підтверджені відповідними доказами.

Заявником не додано до заяви про видачу судового наказу тексту цього договору в редакції, яка діяла станом на 01.01.2019.

При цьому, заявник обґрунтовує виникнення заборгованості через несплату отриманої електричної енергії за договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг. Між тим, доказів приєднання Фізичної особи-підприємця Житника Максима Анатолійовича до договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг заявником не надано.

Більш того, заявник просить також стягнути з боржника пеню у розмірі 209 грн. 72 коп., але до заяви не додано доказів узгодження між сторонами порядку та розміру сплати пені за прострочення оплати наданих послуг. Як і не додано доказів споживання електричної енергії в певному обсязі, за який заявником було нараховано та заявлено до стягнення заборгованість.

Слід відзначити, що відповідно до пункту 5.15. договору порядок звіряння фактичного обсягу спожитої електричної енергії на певну дату чи протягом відповідного періоду визначається відповідно до вказаної комерційної пропозиції, обраної споживачем.

Позивачем надано Комерційну пропозицію "Універсальна" постачальника універсальних послуг ТОВ "Дніпровські енергетичні послуги" для малих непобутових споживачів, але не надано доказів прийняття відповідачем саме вказаної комерційної пропозиції.

Враховуючи викладене суд відмовляє у видачі судового наказу, оскільки заявником не надано документального підтвердження наявності договору, укладеного в письмовій (у тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошового зобов`язання.

За змістом статті 153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою після усунення її недоліків.

До того ж, суд звертає увагу на те, що у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви (частина 2 статті 151 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 147-154, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" у задоволенні заяви про видачу судового наказу від 25.06.2020 № 20925/ДNEP за вимогою про стягнення з Фізичної особи-підприємця Житника Максима Анатолійовича заборгованості за поставлену електричну енергію у загальному розмірі 1 374 грн. 45 коп.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання - 30.06.2020.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Ю.В. Фещенко