РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.06.2020Справа № 910/701/20

За позовом Державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Д-ГРУПП КОНСТРАКШН»

про стягнення 1 129 732,98 грн,

Суддя О.В. Гумега

секретар судового засідання

Мухіна Я.І.

Представники:

від позивача: Ярошинський О.С. на підставі ордеру серії ВЕ1017024 від 23.06.2020

від відповідача: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство «Миколаївський морський торговельний порт» (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Д-ГРУПП КОНСТРАКШН» (відповідач) про стягнення 1 129 732,98 грн на підставі Договору оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності № 3-А від 09.11.2018 (далі - Договір).

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за Договором щодо здійснення оплати орендної плати за період грудень 2018 року, січень - листопад 2019 року та компенсації витрат, визначених п. 5.1.12 Договору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.01.2020 позовну заяву Державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» залишено без руху, встановлено позивачу спосіб та строк усунення недоліків позовної заяви.

04.02.2020 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшло клопотання про виконання ухвали від 22.01.2020 у справі № 910/701/20, направлене до суду засобами поштового зв`язку 31.01.2020. В якості додатку до вказаного клопотання додано позовну заяву № 06/68 від 15.01.2020 в редакції, яка містить виправлення описки у п. 5 прохальної частини позовної заяви, з урахуванням якої позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у сумі 14106,86 грн.

Суд прийняв до розгляду позовну заяву № 06/68 від 15.01.2020, додану до клопотання про виконання ухвали від 22.01.2020 у справі № 910/701/20, та заявлені в цій заяві вимоги про стягнення 1 129 732,98 грн, з яких: 927 691,42 грн основного боргу, 176 864,65 грн пені, 11 070,05 грн інфляційного збільшення, 14 106,86 грн 3% річних, витрат, пов`язаних з укладенням Договору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.02.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/701/20, призначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 02.03.2020 о 10:20 год.

26.02.2020 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. В обґрунтування поданого клопотання представник позивача посилався на неможливість бути присутнім при розгляді справи № 910/701/20 02.03.2020 у зв`язку з тим, що буде брати участь в розгляді іншої справи, яка розглядається Південно-західним апеляційним господарським судом.

27.02.2020 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшла заява. Зазначеною заявою відповідач просив суд зобов`язати позивача надіслати відповідачу копію позовної заяви в останній редакції з доданими до неї документами, оскільки останню він не отримував. Відповідач також просив продовжити відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву.

Судом встановлено, що клопотання позивача про виконання ухвали від 22.01.2020 у справі № 910/701/20 містить докази направлення відповідачу позовної заяви № 06/68 від 15.01.2020 в останній редакції, а тому у суду відсутні підстави для задоволення заяви відповідача в частині покладання на позивача обов`язку щодо направлення такої позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.02.2020 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Д-ГРУПП КОНСТРАКШН» про продовження строку подання відзиву задоволено та продовжено Товариству з обмеженою відповідальністю «Д-ГРУПП КОНСТРАКШН» строк для подання відзиву до 16.03.2020.

У підготовче засідання, призначене на 02.03.2020, з`явився представник відповідача. Представник позивача у підготовче засідання 02.03.2020 не з`явився.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 ГПК України підготовче засідання проводиться за правилами, передбаченими статтями 196 - 205 цього Кодексу, з урахуванням особливостей підготовчого засідання, встановлених главою 3 ГПК України.

Представник відповідача у підготовчому засіданні 02.03.2020 звернувся до суду з клопотанням про продовження строків розгляду справи.

Клопотання судом задоволено, залучено до матеріалів справи та буде передане до відділу діловодства суду для реєстрації.

Суд розглянув та задовольнив клопотання позивача по відкладення підготовчого засідання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.03.2020 продовжиено строк підготовчого провадження на тридцять днів та відкладено підготовче засідання у справі на 06.04.2020 об 11:00 год.

18.03.2020 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просив суд відмовити в задоволенні позову повністю. Відповідач зазначив, що він позов не визнає, вважає його безпідставним та необгрунтованим, оскільки, на його думку, позовні вимоги та розмір заборгованості не підтверджено належними, допустимими та достатніми доказами.

31.03.2020 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшло клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

06.04.2020 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника.

Підготовче засідання, призначене на 06.04.2020 об 11:00 год., не відбулося з метою попередження виникнення та запобігання поширення гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом COVID-19, зважаючи на період карантину, визначений постановою КМУ «Про запобігання поширенню на території України корона вірусу COVID-19» від 11 березня 2020 року № 211, з урахуванням рішення Уряду про заборону пасажирських перевезень та обмеження кількості учасників масових заходів, а також листа Ради суддів України від 16 березня 2020 року 9/рс-186/20, про що повідомлено учасників справи на офіційному сайті Господарського суду міста Києва.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами внесеними постановою КМУ від 04.05.2020), прийнято рішення про ослаблення карантину з 11 травня, зокрема, дозволено роботу адвокатів.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи та призначення підготовчого засідання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.05.2020 призначено підготовче засідання на 28.05.2020 об 11:00 год.

У підготовче засідання, призначене на 28.05.2020, з`явився представник позивача. Представник відповідача у підготовче засідання не з`явився.

Суд долучив до матеріалів справи відзив відповідача, поданий 18.03.2020 через відділ діловодства суду.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Зважаючи на наведені приписи ст. 202 ГПК України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у підготовчому засіданні 28.05.2020 за відсутності відповідача (його представника).

У підготовчому засіданні 28.05.2020 представник позивача зазначив, що повідомив всі обставини справи, які йому відомі, та надав всі докази, на які він посилається у позові.

У підготовчому засіданні, призначеному на 28.05.2020, суд вчинив дії, визначені частиною другою статті 182 ГПК України, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.05.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 25.06.2020 о 12:20 год.

У судове засідання, призначене на 25.06.2020, з`явився представник позивача. Представник відповідача у судове засідання 25.06.2020 не з`явився.

У судовому засіданні 25.06.2020 судом здійснювався розгляд справи по суті, під час якого судом було заслухано вступне слово представника позивача.

Представник позивача у судовому засіданні 25.06.2020 підтримав у повному обсязі позовні вимоги, викладені ним у позовній заяві

У судовому засіданні 25.06.2020 здійснювалось дослідження доказів, закінчено з`ясування обставин справи та перевірку їх доказами, після чого суд перейшов до судових дебатів.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 25.06.2020 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Заслухавши представника позивача, з`ясувавши обставини справи, на які сторони посилались у позові та відзиві, та дослідивши в судовому засіданні докази, якими сторони обґрунтовують викладені у заявах по суті спору обставини, суд

УСТАНОВИВ:

09.11.2018 між Державним підприємством «Миколаївський морський торговельний порт» (орендодавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Д-ГРУПП КОНСТРАКШН» (орендар, відповідач) був укладений Договір оренди № 3-А індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності (далі - Договір або Договір № 3-А від 09.11.2018). Відповідно до п. 1.1 Договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування групу об`єктів окремого індивідуально визначеного державного рухомого майна - автоспецтехніка у кількості 11 одиниць згідно із Переліком (Додаток № 1), який є невід`ємною частиною цього Договору (надалі - майно), що знаходиться на балансі орендодавця, і вартість якого визначена відповідно до Звіту про незалежну експертну оцінку, складеного Товариством з обмеженою відповідальністю «Миколаївська оціночна компанія» станом на 30.06.2018 року і становить 3 658 560,00 гривень без урахування ПДВ. Майно передається в оренду з метою використання його за цільовим призначенням (п. 1.2 Договору).

Умовами п. 2.1 Договору передбачено, що орендар вступає у строкове платне користування майном після підписання сторонами цього Договору, але не раніше дати підписання сторонами акта приймання-передачі майна.

Згідно п. 3.1 Договору орендна плата визначена на підставі «Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу», затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 (із змінами та доповненнями) (надалі - Методика), за ставкою, зазначеною в Розрахунку плати за базовий місяць оренди окремого індивідуально визначено рухомого майна (надалі - Розрахунок) (Додаток №2), який є невід`ємною частиною цього Договору, від вартості майна, зазначеної в Додатку № 2 до цього Договору і становить згідно з Розрахунком без ПДВ за базовий місяць розрахунку (серпень 2018 року) 72 857,00 грн. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством України (п. 3.2 Договору).

Згідно п. 3.3 Договору розмір орендної плати за перший місяць оренди визначається шляхом коригування розміру орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції від базового до першого місяця оренди включно. Розмір орендної плати за кожний наступний місяць оренди визначається шляхом коригування розміру орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за звітний місяць. Оперативна інформація про індекси інфляції, розраховані Державною службою статистики України, розміщується на веб-сайті Фонду державного майна України.

Пунктом 3.6 Договору сторони погодили, що орендна плата перераховується орендарем на поточний рахунок орендодавця до 15-го числа місяця, наступного за місяцем нарахування, на підставі рахунку, виставленого орендодавцем до 10-го числа місяця, наступного за місяцем нарахування, але не раніше оголошення індексу інфляції за звітний місяць.

Відповідно до п. 3.7 Договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати до повного погашення заборгованості.

Умовами п. 3.9 Договору сторони встановили, що зобов`язання орендаря щодо сплати орендної плати забезпечується у вигляді завдатку в розмірі не меншому, ніж 6-ти (шести) місячної орендної плати за базовий місяць оренди, який вноситься в рахунок орендної плати за останні місяці оренди.

Орендар зобов`зується:

- протягом 30-ти календарних днів після підписання Договору внести завдаток, передбачений п. 3.9 цього Договору. Після закінчення строку оренди Договору, здійснюється перерахування орендної плати за останні місяці з урахуванням внесеного орендарем завдатку. У разі порушення орендарем зобов`язання зі сплати орендної плати, він має відшкодувати орендодавцю завдані порушенням орендаря документально підтверджені реальні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір завдатку. Якщо в разі дострокового припинення Договору, за згодою сторін, сума сплачених орендних платежів і завдатку перевищить передбачені Договором платежі за період фактичної оренди, то це перевищення розглядається як зайва сума орендної плати (безпідставно отримані кошти), яка підлягає поверненню орендодавцем на вимогу орендаря у визначений останнім строк (п. 5.1.2 Договору);

- своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату відповідно до рахунків, наданих йому орендодавцем. На вимогу орендодавця проводити звіряння розрахунків по орендних платежах і оформлювати відповідні акти звіряння (п. 5.1.3 Договору);

- компенсувати орендодавцю витрати, пов`язані з проведенням незалежної експертної оцінки майна, опублікуванням оголошення щодо передачі в оренду даного майна у засобах масової інформації протягом 10-ти (десяти) банківських днів з дати отримання відповідних рахунків, а також інші обгрунтовані розумні витрати, пов`язі з укладанням цього Договору (п. 5.1.12 Договору);

- у разі зміни рахунку, назви підприємства, телефону, юридичної адреси повідомляти про це орендодавця у тижневий строк (п. 5.1.14 Договору).

Пунктом 7.1.1 Договору передбачено обов`язок орендодавця передати орендарю в оренду майно згідно із цим Договором по акту приймання-передачі майна протягом 25-ти робочих днів після підписання Договору.

Договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2019, а в частині розрахунків Договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 12.1 Договору).

Як встановлено судом, між позивачем та відповідачем 04.12.2018, 05.12.2018, 06.12.2018, 11.12.2018, 12.12.2018, 13.12.2018 було підписано акти приймання-передавання індивідуально визначеного держаного рухомого майна, відповідно до яких орендодавець (позивач) передав, а орендар (відповідач) прийняв в строкове платне користування об`єкти окремого індивідуально визначеного державного рухомого майна - автоспецтехніку у кількості 11 одиниць згідно із Переліком (Додаток № 1), який є невід`ємною частиною Договору № 3-А від 09.11.2018.

На підставі п. 5.1.12 Договору позивачем було виставлено відповідачу рахунок № 29878429 від 04.12.2018 року та акт наданих послуг (виконаних робіт) № 29878429 від 04.12.2018 на суму 22 658,04 грн. Вказана сума складається з витрат позивача на оцінку майна, що передавалося в строкове платне користування, зокрема, відповідачу та витрат на опублікування в ЗМІ пропозиції про укладання договорів оренди вказаного майна.

За оренду майна у грудні 2018 року позивачем нараховано відповідачу 68 367,12 грн, що підтверджується актом наданих послуг (виконаних робіт) № 29878429 від 31.12.2018 року та виставленим позивачем рахунком № 29878429 від 31.12.2018 року.

За оренду майна у січні 2019 року позивачем нараховано відповідачу 93 533,57 грн, що підтверджується актом наданих послуг (виконаних робіт) № 02068429 від 31.01.2019 року та виставленим позивачем рахунком № 02068429 від 31.01.2019 року.

За оренду майна у лютому 2019 року позивачем нараховано відповідачу 94 001,23 грн, що підтверджується актом наданих послуг (виконаних робіт) № 04298429 від 28.02.2019 року та виставленим позивачем рахунком № 04298429 від 28.02.2019 року.

За оренду майна у березні 2019 року позивачем нараховано відповідачу 94 847,24 грн, що підтверджується актом наданих послуг (виконаних робіт) № 06498429 від 31.03.2019 року та виставленим позивачем рахунком № 06498429 від 31.03.2019 року.

За оренду майна у квітні 2019 року позивачем нараховано відповідачу 95 795,71 грн, що підтверджується актом наданих послуг (виконаних робіт) № 08118429 від 30.04.2019 року та виставленим позивачем рахунком № 08118429 від 30.04.2019 року.

За оренду майна у травні 2019 року позивачем нараховано відповідачу 96 466,28 грн, що підтверджується актом наданих послуг (виконаних робіт) № 10898429 від 31.05.2019 року та виставленим позивачем рахунком № 10898429 від 31.05.2019 року.

За оренду майна у червні 2019 року позивачем нараховано відповідачу 95 983,96 грн, що підтверджується актом наданих послуг (виконаних робіт) № 13048429 від 30.06.2019 року та виставленим позивачем рахунком № 13048429 від 30.06.2019 року.

За оренду майна у липні 2019 року позивачем нараховано відповідачу 95 408,05 грн, що підтверджується актом наданих послуг (виконаних робіт) № 15178429 від 31.07.2019 року та виставленим позивачем рахунком № 15178429 від 31.07.2019 року.

За оренду майна у серпні 2019 року позивачем нараховано відповідачу 82 589,95 грн, що підтверджується актом наданих послуг (виконаних робіт) № 17408429 від 31.08.2019 року та виставленим позивачем рахунком № 17408429 від 31.08.2019 року.

За оренду майна у вересні 2019 року позивачем нараховано відповідачу 60 223,36 грн, що підтверджується актом наданих послуг (виконаних робіт) № 19498429 від 30.09.2019 року та виставленим позивачем рахунком № 19498429 від 30.09.2019 року.

За оренду майна у жовтні 2019 року позивачем нараховано відповідачу 60 644,92 грн, що підтверджується актом наданих послуг (виконаних робіт) № 21018429 від 31.10.2019 року та виставленим позивачем рахунком № 21018429 від 31.10.2019 року.

За оренду майна у листопаді 2019 року позивачем нараховано відповідачу 60 705,56 грн, що підтверджується актом наданих послуг (виконаних робіт) № 23508429 від 30.11.2019 року та виставленим позивачем рахунком № 23508429 від 30.11.2019 року.

В позовній заяві позивач зазначає, що вказані акти наданих послуг (виконаних робіт) та рахунки були направлені відповідачу, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: копіями супровідних листів та копіями поштових квитанцій. Однак, вказані акти наданих послуг (виконаних робіт) не були повернуті відповідачем позивачу без обгрунтування причин, у зв`язку з чим акти наданих послуг (виконаних робіт) не містять підпису уповноваженої особи відповідача.

11.06.2019 року позивач направив на адресу відповідача претензією № 06/768 від 10.06.2019 про сплату заборгованості з орендної плати за період з грудня 2018 року по квітень 2019 року включно, та відшкодування витрат на експертну оцінку та публікацію в пресі у загальній сумі 510 008,64 грн. Вказана претенезія була повернута органами зв`язку позивачу.

11.10.2019 позивач направив на адресу відповідача претензію № 06/1260 від 04.10.2019 про сплату заборгованості з орендної плати за період з грудня 2018 року по серпень 2019 року включно та відшкодування витрат на експертну оцінку та публікацію в пресі у загальній сумі 962 320,53 грн. Вказана претензія була залишена відповідачем без відповіді.

01.11.2019 відповідачем було сплачено 93 533,57 грн - орендну плату за січень 2019 року, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи.

Оскільки станом на 20.01.2020 року заборгованість відповідачем сплачена не була, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Згідно пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором оренди державного майна.

Відповідно до норм частини 1 та 2 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Згідно з частиною 3 статті 283 Господарського кодексу України об`єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об`єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об`єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб`єктам господарювання.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (частина 6 статті 283 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 287 Господарського кодексу України орендодавцями щодо державного та комунального майна є державні (комунальні) підприємства, установи та організації - щодо нерухомого майна, загальна площа якого не перевищує 200 квадратних метрів на одне підприємство, установу, організацію, та іншого окремого індивідуально визначеного майна, якщо інше не передбачено законом.

До обов`язків орендаря згідно з нормами частини 1 статті 762 Цивільного кодексу України, статей 285, 286 Господарського кодексу України відноситься, зокрема, внесення плати за користування майном, розмір якої встановлений договором оренди.

Частиною 4 статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» встановлено, що орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків провадження господарської діяльності.

По матеріалам справи судом встановлено, що відповідачем не надано доказів сплати заборгованості за період з листопада 2018 року по серпень 2019 року в загальній сумі 927 691,42 грн.

Враховуючи викладене, вимога про стягнення з відповідача заборгованості за Договором № 3-А від 09.11.2018 за період з грудня 2018 року по листопад 2019 року в сумі 927 691,42 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Суд відхиляє заперечення відповідача, викладені у відзиві, стосовно того, що до позовної заяви не додано доказів надсилання на адресу відповідача листів з рахунками та актами наданих послуг (виконаних робіт). Зазначене твердження відповідача спростовується матеріалами справи, які містять копії супровідних листів та копії поштових квитанцій. Матеріали справи також містять докази направлення відповідачу претензій № 06/768 від 10.06.2019 та № 06/1260 від 04.10.2019.

Посилання відповідача на недоведеність позивачем сум витрат, пов`язаних з укладанням договору, судом не приймаються як необгрунтовані.

Умовами п. 5.1.12 Договору сторони погодили, що орендар зобов`язується компенсувати орендодавцю витрати, пов`язані з проведенням незалежної експертної оцінки майна, опублікуванням оголошення щодо передачі в оренду даного майна у засобах масової інформації протягом 10-ти (десяти) банківських днів з дати отримання відповідних рахунків, а також інші обгрунтовані розумні витрати, пов`язі з укладанням цього Договору.

На обгрунтування витрат, пов`язаних з проведенням незалежної експертної оцінки майна та опублікуванням оголошення щодо передачі в оренду майна у засобах масової інформації, позивач супровідним листом № 03/47 від 15.01.2019 направляв на адресу відповідача акт наданих послуг (виконаних робіт) № 27378429 від 04.12.21018 та рахунок № 27378429 від 04.12.2018 на суму 22 658,04 грн. З матеріалів справи вбачається, що відповідач жодних заперечень щодо витрат в сумі 22 658,04 грн позивачу не надсилав.

З огляду на те, що умовами укладеного між сторонами Договору № 3-А від 09.11.2018 було передбачено обов`язок відповідача компенсувати позивачу витрати, пов`язані з проведенням незалежної експертної оцінки майна, опублікуванням оголошення щодо передачі в оренду даного майна у засобах масової інформації, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача 22 658,04 грн - витрат, пов`язаних з проведенням незалежної експертної оцінки майна та опублікуванням оголошення щодо передачі в оренду майна у засобах масової інформації.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 176 864,65 грн пені, 14 106,86 грн 3 % річних та 11 070,05 грн інфляційних втрат.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 176 864,65 грн.

Відповідно до п. 3.7 Договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати до повного погашення заборгованості.

Згідно ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

В силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Оскільки положення договору не містять вказівки на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановленого в ст. 232 Господарського кодексу України, то нарахування штрафних санкцій припиняється зі сплином 6 місяців.

При цьому, суд зазначає, що за приписом статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок пені і встановив, що при здійсненні розрахунку позивачем не було враховано положення ч. 6 ст. 232 ГК України, у зв`язку з чим розрахунок пені, здійснений позивачем, визнається судом необгрунтованим.

Здійснивши власний розрахунок пені, яка розрахована за визначені судом періоди, а саме: 16.01.2019-15.07.2019; 16.02.2029-15.08.2019; 16.03.2019-15.09.2019; 16.04.2019-15.10.2019; 16.05.2019-15.11.2019; 16.06.2019-15.12.2019; 16.07.2019-11.01.2020; 16.08.2019-11.01.2020; 16.09.2019-11.01.2020; 16.10.2019-11.01.2020; 16.11.2019-11.01.2020; 16.12.2019-11.01.2020, суд дійшов висновку, що обгрунтованою є сума пені у розмірі 137 133,80 грн (розрахунок здійснений за допомогою інформаційно-пошукової системи «Ліга»), а тому вимога в цій частині підлягає частковому задоволенню.

З огляду на зазначене, вимоги позивача про стягнення з відповідача 176 864,65 грн пені підлягають частковому задоволенню в сумі 137 133,80 грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 11 070,05 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодуксу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідний висновок Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду викладено в постанові від 05.07.2019 у справі № 905/600/18.

Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та статті 236 Господарського процесуального кодексу України, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням вищенаведеного, суд, здійснивши за допомогою інформаційно-пошукової системи «Ліга» перевірку заявленої до стягнення суми інфляційних нарахувань встановив, що інфляційні збитки за вказані позивачем періоди складають 11 059,53 грн.

З огляду на зазначене, вимоги позивача про стягнення з відповідача 11 070,05 грн інфляційних нарахувань підлягають частковому задоволенню в сумі 11 059,53 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення 3% річних в сумі 14 106,86 грн.

Здійснивши за допомогою інформаційно-пошукової системи «Ліга» перевірку заявленої до стягнення суми 3% річних в розмірі 14 106,86 грн, виходячи зі встановлених періодів, з яких відповідач є таким, що прострочив, та з урахуванням визначених позивачем у розрахунку періодів нарахування, суд дійшов висновку, що сума 3% річних, розрахована позивачем, не суперечить нормам чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню повністю в сумі 14 106,86 грн 3% річних.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про виконання взятих на себе зобов`язань за Договором в частині оплати отриманих послуг.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. При цьому частиною 2 наведеної статті ГПК України передбачено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Позивачем в позовній заяві наведено попередній (орієнтовний) розмір суми судових витрат, який складається з суми судового збору в розмірі 16 945,99 грн.

Відповідач попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, до суду не подав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на наведені приписи ст. 129 ГПК України та часткове задоволення позову, судовий збір у сумі 16 349,86 грн покладається на відповідача, а судовий збір у сумі 596,13 грн покладається на позивача.

Керуючись ст. 73, 74, 76-80, 86,124, 129, 165, 232, 233, 236-238, 240, 241, 327 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Д-ГРУПП КОНСТРАКШН» (02121, м. Київ, вул. Колекторна, буд. 1-Д; ідентифікаційний код 41894985) на користь Державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» (54020, м. Миколаїв, вул. Заводська, буд. 23/14; ідентифікаційний код 01125608) 927 691,42 грн (дев`ятсот двадцять сім тисяч шістсот дев`яносто одну гривню 42 коп.) основного боргу, 137 133,80 грн (сто тридцять сім тисяч сто тридцять три гривні 80 коп.) пені, 11 059,53 грн (одинадцять тисяч п`ятдесят дев`ять гривень 53 коп.) інфляційних втрат, 14 106,86 грн (чотирнадцять тисяч сто шість гривень 86 коп.) 3% річних та 16 349,86 грн (шістнадцять тисяч триста сорок дев`ять гривень 86 коп.) судового збору.

3. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (чч 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені стст 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» ГПК України.

Повне рішення складено 30.06.2020.

Суддя Гумега О.В.