ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2020м. ДніпроСправа № 904/157/20

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Фещенко Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Ільєнко Д.Ю.

та представників:

від позивача: Рябченко М.М.;

від відповідача: Козарь Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (м. Київ) в особі Філії Бурового управління "Укрбургаз" Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (м. Красноград, Харківської області)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпайп Україна" (м. Дніпро)

про стягнення суми пені та штрафу за несвоєчасно поставлений товар по договору поставки № УБГ279/015-18 від 11.05.2018 у загальному розмірі 1 338 026 грн. 72 коп.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "Укргазвидобування" в особі Філії Бурового управління "Укрбургаз" Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпайп Україна" (далі - відповідач) суму пені та штрафу за несвоєчасно поставлений товар по договору поставки № УБГ279/015-18 від 11.05.2018 у загальному розмірі 1 338 026 грн. 72 коп.

Ціна позову складається з наступних сум:

- 1 080 437 грн. 11 коп. - пеня;

- 257 589 грн. 61 коп. - штраф.

Також позивач просить суд стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 20 070 грн. 40 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем (постачальником) зобов`язань за договором поставки № УБГ279/015-18 від 11.05.2018 в частині повної та своєчасної поставки товару - у строки, узгоджені сторонами у договорі. За прострочення виконання зобов`язання на підставі пункту 7.11. договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 0,1% від вартості несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення, розраховану за період з 09.01.2019 по 21.02.2019, в сумі 1 080 437 грн. 11 коп. Також на підставі пункту 7.11. договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача штраф у розмірі 7% від вартості несвоєчасно поставленого товару в сумі 257 589 грн. 61 коп., у зв`язку з тим, що допущене відповідачем прострочення тривало більше 30 календарних днів.

Ухвалою суду від 11.01.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено її розгляд у підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження на 04.02.2020.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. суду № 4937/20 від 30.01.2020), в якому він просить суд частково відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на наступне:

- пунктом 1 Специфікації № 1 від 11.05.2018 передбачено поставку труби обсадної в асортименті в кількості 19 910 тн на загальну вартість 1 286 866 236 грн. 60 коп.;

- згідно з пунктом 3 Специфікації № 1 від 28.12.2018 додатку № 1 до додаткової угоди строк поставки товару: позиція 1-13 - 240 календарних днів з дати укладення договору, тобто до 06.01.2019;

- враховуючи те, що останній день строку припав на вихідний день, днем закінчення строку є 08.01.2019, відповідно, період прострочення починається з наступного дня, коли зобов`язання мало бути виконано;

- постачальник виконав свої зобов`язання щодо поставок товару своєчасно, окрім поставки від 20.02.2019, а покупець не вчинив дії щодо своєчасного прийняття поставленого товару, що фактично ставить під загрозу своєчасну поставку решти товару через проблеми з розвантаженням вагонів і як наслідок - з відправленням нових вагонів;

- доказами своєчасної поставки товару є долучені відповідачем залізничні накладні, в яких зафіксована дата видачі вантажів, отже поставка відбулась в цій частині без прострочення;

- позивач скористався своїм правом, встановленим пунктом 7.11 договору, і нарахував неустойку у розмірі 1 338 026 грн. 72 коп., яка, на думку відповідача є такою, що не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині 3 статті 509 та частинах 1, 2 статті 627 Цивільного кодексу України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права;

- 01.04.2019 листом № 284 відповідач звертався до позивача і наголошував на тому факті, що ФБУ "Укрбургаз" не справляється із своєчасним розвантаженням вагонів, що надходять на станцію Шебелинка Південної залізниці, а тому станція не спроможна приймати нові вагони.

У підготовче засідання 04.02.2020 з`явилися представники позивача та відповідача.

Враховуючи, що час для надання відповіді на відзив не закінчився, у підготовчому засіданні 04.02.2020 протокольно було оголошено перерву до 02.03.2020.

Від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. суду № 7428/20 від 13.02.2020), в якій він просив суд доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, вважати необґрунтованими та позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Позивач не згоден з доводами відповідача, так як ним були порушені умови договору в частині упаковки і маркування товару, у зв`язку з чим позивач зазначив наступне:

- пунктом 5.15 договору передбачено, що упаковка і маркування товару повинні відповідати встановленим правилам, стандартам і технічним умовам. Пунктом 5.16 договору передбачено, що упаковка повинна забезпечувати повну цілісність товару при транспортуванні усіма видами транспорту, включаючи перевантаження, а також мати пристосування для можливих перевантажень як за допомогою підйомних механізмів, так і ручним засобом (за допомогою візків і авто (електрокаром);

- в залізничних накладних в пункті 20 "Найменування вантажу, в графі "Пакування" зазначено "Навалом". Даний факт підтверджує, що постачальником не виконані умови договору в частині пакування товару; товар не мав упаковки з пристроями для перевантажень, що в свою чергу призвело до збільшення часу при розвантажені вагонів та прийманню товару по кількості і якості у відповідності до інструкцій П-6 та П-7. Акт приймання-передачі складався за фактом прийняття товару, тобто після розвантаження. Пунктом 5.3 договору передбачено, що датою поставки товару є дата підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання передачі товару або видаткової накладної;

- у відповідності до пунктом 5.7 договору постачальник зобов`язаний надати покупцю додатково до документів, зазначених у пункті 5.6 даного договору, наступні документи: при здійснені перевезення товару залізничним транспортом: для резидента: оригінал акту приймання-передачі товару та копію залізничної накладної. Після розвантаження товару та його приймання у відповідності до пункту 5.11. відповідач надав позивачеві акти приймання-передачі та видаткові накладні по кожній партії окремо на дату її прийняття. Виходячи з наведеного, слід вважати датою поставки товару дату підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання передачі товару та видаткової накладної;

- таким чином, позивач не погоджується з думкою відповідача, що останній не приймав товар вчасно в належні строки (які саме строки відповідач не зазначив).

Від позивача надійшли пояснення до відповіді на відзив (вх. суду № 10564/20 від 02.03.2020), в яких він зазначив наступне:

- в залізничних накладних в пункті 20 "Найменування вантажу, в графі "Пакування" зазначено "Навалом". Даний факт підтверджує, що постачальником не виконані умови договору в частині пакування товару. Так товар, в порушення пункту 5.16. договору, не мав упаковки з пристроями для перевантажень, що в свою чергу призвело до збільшення часу при розвантажені вагонів та прийманню товару по кількості і якості у відповідності до інструкцій П-6 та П-7;

- щодо аргументів відповідача, про несвоєчасне розвантаження та приймання товару, позивач звертав увагу суду, що відповідач в стислий період часу з 24.12.2018 по 09.01.2019 поставив 15 вагонів на станцію Шебелинка Південної залізниці, що підтверджується залізничними накладними наданими відповідачем, а саме 24.12.2018 - 1 вагон, 27.12.2018 - 3 вагони, 02.01.2019 - 5 вагонів, 03.01.2019 - 3 вагони, 04.01.2019 - 2 вагони, 09.01.2019 - 1 вагон, що в купі з пакування "навалом" також потягло за собою збільшення часу на подачу вагонів до вантажоотримувача та розвантаження вагонів;

- отже, повільне розвантаження товару, відбулось з вини відповідача, внаслідок неналежного пакування;

- акти приймання-передачі товару складались за фактом прийняття товару позивачем, тобто після його розвантаження.

У підготовче засідання 02.03.2020 з`явилися представники позивача та відповідача.

Враховуючи, що встановлений Господарським процесуальним кодексом шістдесятиденний строк проведення підготовчого провадження закінчувався 11.03.2020, з метою надання можливості сторонам скористатися процесуальними правами, визначеними статтями 42 та 46 Господарського процесуального кодексу України (зокрема, подання до суду додаткових доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень), та з метою дотримання принципів господарського судочинства, а саме: рівності усіх учасників перед законом і судом та змагальності, а також для належної підготовки справи для розгляду по суті, суд вважав за необхідне продовжити строк проведення підготовчого провадження на 30 днів.

Ухвалою суду від 03.03.2020 продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів, а саме: по 10.04.2020 включно та відкладено підготовче засідання на 17.03.2020.

Від відповідача надійшли заперечення на пояснення до відповіді на відзив (вх. суду № 12136/20 від 11.03.2020), в яких він просив суд надати додатковий час для підготовки заперечень на пояснення до відповіді на відзив з належними доказами, прийняти заперечення на пояснення до відповіді на відзив та частково відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на наступне:

- в залізничних накладних, що були подані відповідачем, зазначається: "вантаж розміщено та закріплено згідно НТУ від 12.02.2015 № 52Н-Придн/2015 (схема № 01-15). Застосовано засоби кріплення ф6 мм.4 нити. 2 скр. Відповідальний за розміщення й кріплення вантажу бр. ОСОБА_1 . Власний вагон. Власник філія "ПВРЗ" ПАО "Укрзалізниця". Навалом.";

- відповідно до пунктів 5.15., 5.16. договору упаковка і маркування товару повинні відповідати встановленим правилам, стандартам і технічним умовам;

- в залізничних накладних під фразою "навалом" вбачається навантаження пакетів труб в вагон навалом. В кожній накладній вказується номер схеми завантаження вантажу, в даному випадку схема № 01-15, відповідно якої допускається навантаження труб розсипом та в пакетах. На підтвердження того, що труби були завантажені в пакетах, відповідач надав сертифікати якості, як основний документ товару, де вказано, що труби були сформовані в пакети з номерами та кількістю труб;

- постачальник виконав свої зобов`язання по поставці товару в належному запакованому вигляді в пакетах та у строк, встановлений договором;

- жодних нарікань від покупця після отримання товару не надходило, а тому твердження позивача щодо неналежного пакування безпідставні та не відповідають дійсності.

Від позивача засобами електронного зв`язку надійшло клопотання (вх. суду № 13096/20 від 16.03.2020), яке в подальшому надійшло в оригіналі (вх. суду № 14105/20 від 19.03.2020), в якому він просив суд визнати поважними причини неявки його представника, постановити ухвалу про відкладення розгляду справи, у зв`язку з тим, що адвокат Рябченко М.М. через несприятливу епідеміологічну обстановку вибув на лікарняний та адвокат Горошко Т.М. знаходиться у відрядженні з 16.03.2020 по 19.03.2020.

У підготовче засідання 17.03.2020 представники позивача та відповідача не з`явилися, при цьому, судом враховано наявність клопотання позивача про відкладення розгляду справи, яке було задоволено судом.

Враховуючи вказане, ухвалою суду від 17.03.2020 підготовче засідання було відкладено на 02.04.2020.

Від позивача засобами електронного зв`язку надійшло клопотання (вх. суду № 16029/20 від 01.04.2020), яке в подальшому надійшло в оригіналі (вх. суду № 16384/20 від 03.04.2020), в якому він просив суд відкласти підготовче засідання на іншу дату з урахуванням строку карантину; повідомив, що у зв`язку з введенням на території України карантинних заходів явка в судове засідання представника позивача є неможливою.

У підготовче засідання 02.04.2020 представники позивача та відповідача не з`явилися, при цьому, судом враховано наявність клопотання позивача про відкладення розгляду справи, яке було задоволено судом.

Враховуючи вказане, ухвалою суду від 02.04.2020 підготовче засідання було відкладено на 28.04.2020.

Представники позивача та відповідача у підготовче засідання 28.04.2020 не з`явилися.

Враховуючи запроваджені на території України карантинні заходи щодо убезпечення населення від поширення гострих респіраторних захворювань, суд визнав причини неявки у підготовче засідання 28.04.2020 представників учасників справи поважними; ухвалою суду від 28.04.2020 підготовче засідання було відкладено на 19.05.2020.

У підготовче засідання 19.05.2020 з`явилися представники позивача та відповідача.

У підготовчому засіданні 19.05.2020 судом були здійснені всі дії, необхідні для забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, які передбачені у статті 182 Господарського процесуального кодексу України.

У зв`язку з виконанням завдань підготовчого провадження, ухвалою суду від 19.05.2020 було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті у судовому засіданні на 18.06.2020.

У судове засідання 18.06.2020 з`явилися представники позивача та відповідача.

Представник позивача у вказаному судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та його заявах по суті справи.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував частково, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву та інших його заявах по суті справи та поясненнях.

У судовому засіданні 18.06.2020 протокольно було оголошено перерву до 24.06.2020.

У судове засідання 24.06.2020 з`явилися представники позивача та відповідача.

Судом враховано, що всіма учасниками судового процесу висловлена своя правова позиція у даному спорі.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів..

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача,

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є обставини, пов`язані з укладенням договору поставки, строк дії договору, умови поставки, факт поставки, загальна вартість поставленого товару, наявність прострочення поставки товару.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Так, 11.05.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтерпайп Україна" (далі - постачальник, відповідач) та Публічним акціонерним товариством "Укргазвидобування" в особі Філії Бурового управління "Укрбургаз" (далі - покупець, позивач) було укладено договір поставки № УБГ 279/015-18 (далі - договір, а.с.12-21 у томі 1), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити покупцеві товар, зазначений в специфікації (далі - товар), що додається до договору і є його невід`ємною частиною, а покупець - прийняти і оплатити такий товар (пункт 1.1. договору).

У пункті 10.1. договору сторони визначили, що договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін (за наявності), за умови надання постачальником забезпечення своїх зобов`язань по договору, які відповідають вимогам, вказаним у пункті 10.2. договору, і діє до повного виконання сторонами зобов`язань.

Доказів визнання недійсним або розірвання вказаного договору сторонами суду не надано.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм § 3 глави 54 Цивільного кодексу України та § 1 глави 30 Господарського кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Так, у пункті 1.2. договору сторони визначили, що найменування/асортимент товару, одиниця виміру, кількість, ціна за одиницю товару та загальна вартість товару вказується у специфікаціях (далі - специфікація).

Відповідно до умов пункту 3.1. договору вартість товару вказується в специфікаціях в гривнях з урахуванням ПДВ (для резидента) або в іноземній валюті (для нерезидента).

Загальна ціна договору визначається загальною вартістю товару, вказаного в специфікації до договору (пункт 3.2. договору).

До договору сторонами було підписано додаток № 1 - Специфікацію № 1 від 11.05.2018, в якій сторони узгодили найменування товару, його кількість, ціну, загальну вартість та умови поставки (а.с.22-27 у томі 1).

В подальшому, 28.12.2018 між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду № 1 від 28.12.2018, в якій сторони погодили внести зміни до специфікації № 1 від 11.05.2018.

У відповідності до вказаних умов, сторонами було підписано специфікацію № 1 від 28.12.2018 до договору, в якій сторони узгодили поставку товару на загальну суму 1 286 866 236 грн. 60 коп. (а.с.35-37).

В силу приписів статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу.

У вказаній специфікації сторони погодили строк поставки товару - протягом 240 календарних днів з дати укладення договору.

У розділі 5 договору сторони погодили наступні умови поставки:

- строк поставки, умови та місце поставки товару, інформація про вантажовідправників і вантажотримувачів вказується в специфікації до договору (пункт 5.1. договору);

- обсяг поставки товару (кожної партії товару) визначається в рознарядках покупця та узгоджується до поставки товару. Відвантаження товару проводиться тільки після отримання постачальником рознарядки. Відвантаження товару без рознарядки забороняється. Рознарядка постачальнику може направлятися покупцем в електронному вигляді на електронну адресу постачальника, вказану в розділі XIV договору (пункт 5.2. договору);

- датою поставки товару є дата підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання-передачі товару або видаткової накладної. Право власності на товар переходить від постачальника до покупця з дати підписання сторонами акту приймання-передачі товару або видаткової накладної (пункт 5.3. договору);

- за вимогою покупця постачальник письмово повідомляє покупця і вантажоотримувача про готовність до відвантаження товару шляхом направлення листа (для резидента). Відвантаження товару здійснюється після отримання постачальником погодження покупця (для нерезидента) (пункт 5.4. договору).

За змістом пункту 2 специфікації до договору умови поставки товару: DDP - станція (склад) призначення (згідно з Міжнародними правилами інтерпретації комерційних термінів Інкотермс (редакція 2010 року). Поставка автомобільним транспортом:

- ФБУ "Укрбургаз", Харківська область, м. Красноград, вулиця Українська, 165, Красноградська база ВТЗіК;

- ФБУ "Укрбургаз", Полтавське відділення бурових робіт, м. Полтава, вулиця Ковалівська, 5;

- ФБУ "Укрбургаз", Щебелинське відделення бурових робіт, Харківська область, Балаклійський район, с. П`ятигірське;

- ФБУ "Укрбургаз", Хрестищенське відділення бурових робіт, Харківська область, Красноградський район, с. Наталине, вулиця Промислова.

Відповідно до частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день

Таким чином, судом встановлено, що граничним терміном поставки товару, узгодженого у Специфікації, в редакції додаткової угоди від 28.12.2018, з урахуванням норм частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України, є 08.01.2019.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору, відповідачем було поставлено позивачу товар, узгоджений у специфікації № 1 (зі змінами), наступним чином:

- товар на загальну суму 4 226 640 грн. 49 коп. був відправлений відповідачем за залізничною накладною № 47598172 у вагоні № 67850362; календарний штемпель видачі вантажу - 03.01.2019 (а.с.108 у томі 1), на підтвердження поставки сторонами підписана накладна № 3607180 від 10.01.2019 (а.с.107 у томі 1) та акт прийому-передачі № 3607180 від 10.01.2019 (а.с.176 у томі 1);

- товар на загальну суму 4 230 429 грн. 94 коп. був відправлений відповідачем за залізничною накладною № 47412234 у вагоні № 66243627; календарний штемпель видачі вантажу - 27.12.2018 (а.с.111 у томі 1), на підтвердження поставки сторонами підписана накладна № 3553180 від 11.01.2019 (а.с.110 у томі 1) та акт прийому-передачі № 3553180 від 11.01.2019 (а.с.177 у томі 1);

- товар на загальну суму 3 662 050 грн. 37 коп. був відправлений відповідачем за залізничною накладною № 47307517 у вагоні № 56561624; календарний штемпель видачі вантажу - 25.12.2018 (а.с.114 у томі 1), на підтвердження поставки сторонами підписана накладна № 3554180 від 13.01.2019 (а.с.113 у томі 1) та акт прийому-передачі № 3554180 від 13.01.2019 (а.с.178 у томі 1);

- товар на загальну суму 4 300 885 грн. 64 коп. був відправлений відповідачем за залізничною накладною № 47619879 у вагоні № 61760187; календарний штемпель видачі вантажу - 05.01.2019 (а.с.117 у томі 1), на підтвердження поставки сторонами підписана накладна № 3633180 від 14.01.2019 (а.с.116 у томі 1) та акт прийому-передачі № 3633180 від 14.01.2019 (а.с.179 у томі 1);

- товар на загальну суму 4 199 131 грн. 88 коп. був відправлений відповідачем за залізничною накладною № 47516547 у вагоні № 67906487; календарний штемпель видачі вантажу - 02.01.2019 (а.с.120 у томі 1), на підтвердження поставки сторонами підписана накладна № 3707180 від 16.01.2019 (а.с.119 у томі 1) та акт прийому-передачі № 3707180 від 16.01.2019 (а.с.180 у томі 1);

- товар на загальну суму 3 169 851 грн. 78 коп. був відправлений відповідачем за залізничною накладною № 47378252 у вагоні № 59676833; календарний штемпель видачі вантажу - 27.12.2018 (а.с.123 у томі 1), на підтвердження поставки сторонами підписана накладна № 3597180 від 16.01.2019 (а.с.122 у томі 1) та акт прийому-передачі № 3597180 від 16.01.2019 (а.с.124 у томі 1);

- товар на загальну суму 4 299 061 грн. 09 коп. був відправлений відповідачем за залізничною накладною № 47412218 у вагоні № 65296840; календарний штемпель видачі вантажу - 27.12.2018 (а.с.126 у томі 1), на підтвердження поставки сторонами підписана накладна № 3618180 від 21.01.2019 (а.с.125 у томі 1) та акт прийому-передачі № 3618180 від 21.01.2019 (а.с.182 у томі 1);

- товар на загальну суму 4 149 307 грн. 63 коп. був відправлений відповідачем за залізничною накладною № 47556105 у вагоні № 65336752; календарний штемпель видачі вантажу - 03.01.2019 (а.с.129 у томі 1), на підтвердження поставки сторонами підписана накладна № 3670180 від 24.01.2019 (а.с.128 у томі 1) та акт прийому-передачі № 3670180 від 24.01.2019 (а.с.183 у томі 1);

- товар на загальну суму 4 261 727 грн. 99 коп. був відправлений відповідачем за залізничною накладною № 47582598 у вагоні № 60356524; календарний штемпель видачі вантажу - 03.01.2019 (а.с.133 у томі 1), на підтвердження поставки сторонами підписана накладна № 3614180 від 21.01.2019 (а.с.131 у томі 1) та акт прийому-передачі № 3614180 від 21.01.2019 (а.с.181 у томі 1);

- товар на загальну суму 4 225 237 грн. 00 коп. був відправлений відповідачем за залізничною накладною № 47556113 у вагоні № 66935602; календарний штемпель видачі вантажу - 03.01.2019 (а.с.135 у томі 1), на підтвердження поставки сторонами підписана накладна № 3671180 від 26.01.2019 (а.с.134 у томі 1) та акт прийому-передачі № 3671180 від 26.01.2019 (а.с.184 у томі 1);

- товар на загальну суму 3 769 662 грн. 28 коп. був відправлений відповідачем за залізничною накладною № 47626387 у вагоні № 68778885; календарний штемпель видачі вантажу - 05.01.2019 (а.с.138 у томі 1), на підтвердження поставки сторонами підписана накладна № 3701180 від 28.01.2019 (а.с.137 у томі 1) та акт прийому-передачі № 3701180 від 28.01.2019 (а.с.139 у томі 1);

- товар на загальну суму 8 068 211 грн. 78 коп. був відправлений відповідачем за залізничною накладною № 47584222 у вагоні № 6042211 та за залізничною накладною №47586805 у вагоні 67613976; календарний штемпель видачі вантажу - 03.01.2019 (а.с.141-142 у томі 1), на підтвердження поставки сторонами підписана накладна № 3715180 від 31.01.2019 (а.с.140 у томі 1) та акт прийому-передачі № 3715180 від 31.01.2019 (а.с.186 у томі 1);

- товар на загальну суму 4 079 272 грн. 98 коп. був відправлений відповідачем за залізничною накладною № 47532510 у вагоні № 66724238; календарний штемпель видачі вантажу - 02.01.2019 (а.с.145 у томі 1), на підтвердження поставки сторонами підписана накладна № 3710180 від 30.01.2019 (а.с.144 у томі 1) та акт прийому-передачі № 3710180 від 30.01.2019 (а.с.185 у томі 1);

- товар на загальну суму 4 224 675 грн. 59 коп. був відправлений відповідачем за залізничною накладною № 47595285 у вагоні № 67358952; календарний штемпель видачі вантажу - 03.01.2019 (а.с.148 у томі 1), на підтвердження поставки сторонами підписана накладна № 3740180 від 31.01.2019 (а.с.147 у томі 1) та акт прийому-передачі № 3740180 від 31.01.2019 (а.с.187 у томі 1);

- товар на загальну суму 4 237 447 грн. 44 коп. був відправлений відповідачем за залізничною накладною № 47436787 у вагоні № 66184300; календарний штемпель видачі вантажу - 09.01.2019 (а.с.151 у томі 1), на підтвердження поставки сторонами підписана накладна № 5007180 від 01.02.2019 (а.с.150 у томі 1) та акт прийому-передачі № 5007180 від 01.02.2019 (а.с.152 у томі 1);

- товар на загальну суму 4 218 851 грн. 06 коп. був відправлений відповідачем за залізничною накладною № 47532908 у вагоні № 67171215; календарний штемпель видачі вантажу - 02.01.2019 (а.с.155 у томі 1), на підтвердження поставки сторонами підписана накладна № 5047180 від 04.02.2019 (а.с.153 у томі 1) та акт прийому-передачі № 5047180 від 04.02.2019 (а.с.154 у томі 1);

- товар на загальну суму 3 679 851 грн. 52 коп. був відправлений відповідачем за товарно-транспортними накладними № 2002002, № 2002003, № 2002001 автомобілем (а.с.157-162 у томі 1), на підтвердження поставки сторонами підписана накладна № 5367180 від 21.02.2019 (а.с.156 у томі 1) та акт про приймання на зберігання матеріально-технічної продукції № 11 від 21.02.2019 (а.с.163 у томі 1).

Суд зауважує, що товар, визначений умовами договору, у повній мірі відповідає товару, що було поставлено згідно з вказаною видатковою накладною, а отже судом визначено, що сторонами в цій частині були дотримані умови договору.

При цьому, відповідно до частин 1 та 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Так, підписання покупцем накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і відповідає вимогам статті 9 вказаного Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення відносин.

Товар, зазначений у вище вказаних видаткових накладних, прийнято у відповідача без будь-яких зауважень до їх оформлення, в тому числі і щодо дати.

Протягом розгляду справи судом жодних заперечень з приводу обсягу та факту отримання товару за зазначеними накладними позивачем та відповідачем також не заявлено.

В той же час, як було вказано вище, у пункті 5.3. договору сторони визначили, що датою поставки товару є дата підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання-передачі товару або видаткової накладної. Право власності на товар переходить від постачальника до покупця з дати підписання сторонами акту приймання-передачі товару або видаткової накладної.

Враховуючи вказане, як вбачається з матеріалів справи, товар на виконання умов специфікації № 1 (зі змінами) було поставлено відповідачем із простроченням. При цьому, відповідач факт прострочення доставки товару залізничним транспортом заперечує, посилаючись, що дати видачі вантажів у залізничних накладних (графа 52) свідчать, що товар було поставлено своєчасно, а відповідачем було затримано розвантаження залізничних вагонів, внаслідок чого утворилося прострочення. Факт прострочення доставки вантажу автомобільним транспортом відповідач не заперечує. Позивач вважає, що пункт 5.3. договору визначає момент виконання зобов`язання з поставки товару датою накладної, отже прострочення відповідача підтверджується первинними документами; тривалий час розвантаження пояснює неправильним пакуванням товару відповідачем, невідповідністю маси вантажу, зазначеної у залізничній накладній, - фактичній масі, внаслідок чого процедура вивантаження зайняла саме стільки часу. Вказане і є причиною спору.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з нормами статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Крім того, згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Слід також зазначити, що відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частинами 1, 3 статті 74, частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Належних доказів на підтвердження своєчасної поставки товару, в узгоджені у Специфікації від 28.12.2018 строки відповідач не надав, доводи позивача щодо наявності прострочення, шляхом надання належних доказів, не спростував.

При цьому, господарським судом відхиляються заперечення відповідача щодо відсутності прострочення доставки товару залізничним транспортом та посилання на дати видачі вантажів у залізничних накладних (графа 52), які на думку відповідача підтверджуються своєчасність поставки товару, оскільки умовами договору сторони визначили, що датою поставки товару є дата підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання-передачі товару або видаткової накладної (пункт 5.3. договору). З цієї ж підстави судом не досліджується питання тривалості та обґрунтованості часу розвантаження вагонів зі спірним товаром.

При цьому, слід також відзначити, відповідно до умов пунктів 5.15., 5.16. договору упаковка та маркування товару повинні відповідати встановленим правилам, стандартам і технічним умовам. Упаковка повинна забезпечувати повну цілісність товару при транспортуванні усіма видами транспорту, включаючи перевантаження, а також мати пристосування для можливих перевантажень, як за допомогою піднімальних механізмів, так і ручним засобом (за допомогою візків і авто (електрокаром).

Пунктом 9 Специфікації до договору від 28.12.2018 передбачено вимоги до тари та упаковки: згідно заводської упаковки (ціна товару включає вартість тари та упаковки). Тара - незворотна. Маркування труб згідно ГОСТ, ТУ. Проведення перевірки внутрішнього діаметру обсадних труб альтернативними розмірами внутрішніх шаблонів згідно АРІ 5СТ, а саме: - позиція 4,5 - внутрішній діаметр обсадних труб повинен бути перевірений шаблоном (оправкою) діаметром 215,9 мм і довжиною 305 мм.

Отже, посилання позивача та неправильне пакування товару відповідачем суд вважає необґрунтованим, оскільки для такого виду товару завантаження його у залізничні вагони навалом відповідає вимогам законодавства, а отже, і умовам пункту 5.15 договору, а умови договору не передбачають конкретних вимог щодо упаковки товару, які зазначає позивач у своїх поясненнях.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить також із наступного.

З метою захисту законних прав та інтересів фізичних та юридичних осіб при укладанні різноманітних правочинів та договорів законодавство передбачає ряд способів, які сприяють виконанню зобов`язань - способи або види забезпечення виконання зобов`язань.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У відповідності до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Так, у пункті 7.11. договору сторони передбачили, що у разі невиконання постачальником взятих на себе зобов`язань з поставки товару у строки, зазначені у специфікації до договору, останній сплачує покупцю пеню в розмірі 0,1 % від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару.

При цьому, оскільки обов`язок відповідача щодо поставки продукції не є грошовим зобов`язанням, а та обставина, що за порушення строку поставки товару за договором постачальник зобов`язаний сплатити покупцю пеню в розмірі 0,1% несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення поставки, не перетворює визначену договором пеню у пеню за порушення грошового зобов`язання, до спірних правовідносин не підлягають застосуванню вимоги Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", яким передбачено застосування відповідальності за невиконання грошового зобов`язання.

Враховуючи вказане, за прострочення виконання зобов`язання щодо своєчасної поставки товару на підставі пункту 7.11. договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за період прострочення з 09.01.2019 по 21.02.2019 в сумі 1 080 437 грн. 11 коп.

Господарським судом здійснено перевірку розрахунку пені, зробленого позивачем (а.с.3), та встановлено, що під час його проведення позивачем були вірно визначені сума несвоєчасно поставленого товару (описка допущена у вартості товару за накладною №3614180 - 461 727,90 грн., замість 4 261 727,99 грн. не тягне за собою неправомірність здійсненого розрахунку, оскільки має наслідком зменшення суми нарахованої пені) та період прострочення, арифметично розрахунок проведено вірно.

Отже, розрахунок пені, наведений у позовній заяві (а.с.3) визнається судом обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам законодавства, умовам договору та фактичним обставинам справи.

Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення пені в сумі 1 080 437 грн. 11 коп. визнаються судом обґрунтованими.

В той же час, згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, неустойка, виходячи з приписів статей 546, 549 Цивільного кодексу України та статті 230 Господарського кодексу України має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Згідно із частиною 3 статті 13 Цивільного кодексу України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України одними із загальних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Крім того, господарський суд вважає за необхідне наголосити на тому, що відповідно до частини 3 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

При цьому, у рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 зазначено, що поняття "охоронюваний законом інтерес" у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зокрема, з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Суд виходить із того, що у принципі добросовісності, а саме: при реалізації прав і повноважень, закладений принцип неприпустимості зловживання правом, згідно з якими здійснення прав та свобод однієї особи не повинне порушувати права та свободи інших осіб. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право.

Сторони є вільними у виборі контрагента, у визначенні умов договору, тощо, що відповідає нормам закону. Добросовісність, розумність та справедливість є засадами зобов`язальних правовідносин і зміст даних принципів полягає у тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права з дотриманням прав і інтересів інших осіб. В свою чергу, добросовісність є внутрішнім критерієм, в той час як справедливість і розумність - зовнішнім або об`єктивним, і зазначені принципи у сукупності є оціночними категоріями цивільного права.

Суд враховує і те, що цивільне законодавство не дає визначення даних принципів, віддаючи це на розсуд сторін зобов`язання, тобто укладаючи угоду сторони повинні керуватись внутрішнім критерієм - добросовісністю по відношенню до контрагента (вчиняти дії таким чином, щоб при цьому не завдавалася шкода, неможливість укладення зобов`язання на засадах обману, насильства, зловживання довірою, дотримуватись правової поведінки суб`єктів зобов`язання, вчиняти всі залежні від сторони зобов`язання дії щодо належного виконання зобов`язання та непорушення прав інших осіб), і виходити з зовнішнього критерію - справедливості та розумності, що виражається в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню, тобто кожна сторона у виконанні цивільно-правових зобов`язань повинна дотримуватись такої поведінки по відношенню до своїх прав і обов`язків, яка б виключала необ`єктивні (неупереджені, несправедливі) дії сторін зобов`язання стосовно одна одної.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Отже, цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності. Наявність у кредитора можливості стягувати з боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18.

Згідно з частиною 1 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити майновий стан сторін, співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, а також чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Суд відзначає, що вказане питання вирішується судом з урахуванням приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Отже, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Аналогічний висновок щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд, викладений також у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18, від 22.04.2019 у справі № 925/1549/17, від 30.05.2019 у справі № 916/2268/18, від 04.06.2019 у справі № 904/3551/18.

В аспекті права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд звертає увагу на наступні обставини та вважає за необхідне використати надане національним законодавством України право суду на зменшення розміру штрафних санкцій.

Суд об`єктивно оцінивши даний випадок, приймає до уваги причини неналежного виконання зобов`язання відповідачем, надаючи оцінку всім обставинам справи в їх сукупності, враховуючи інтереси обох сторін, виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, приймаючи до уваги, що:

- із наявних у справі залізничних накладних вбачається, що товар за Специфікацією від 28.12.2019, який поставлявся залізничним транспортом, було видано вантажоодержувачу (позивачу) в межах строку поставки, передбаченого специфікацією;

- умови договору не містять вимог до пакування товару, як-то пакування, яке б дозволяло одним рухом техніки вивантажити увесь завантажений у вагон товар, як зазначав позивач у своїх поясненнях під час розгляду справи судом;

- відповідно до умов договору розвантаження та приймання товару в кінцевому пункті призначення проводиться безпосередньо вантажоодержувачем (позивачем) (пункт 5.9. договору), отже у даному випадку тривалість розвантаження, від якої залежала своєчасність виконання зобов`язань за договором відповідачем, залежала виключно від волі та поведінки позивача;

- відповідач, маючи на меті добросовісну поведінку у спірних правовідносинах, повідомляв позивача про затримки у розвантаженні вагонів, внаслідок чого у нього виникає прострочення (лист № 284 від 01.04.2019, а.с.165-166 у томі 1);

- судом також враховано, що пеня є лише санкцією за невиконання зобов`язання, а не основним боргом, а тому будувати на цих платежах свої доходи та видатки позивач не може, окрім стягнення пені позивач нараховує та стягує штраф, який в певній мірі також компенсує негативні наслідки порушення для позивача. Тому при зменшенні розміру пені позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому стані.

В той же час, судом також було враховано інтереси позивача та наявність у нього правомірного очікування сплати відповідачем штрафних санкцій у відповідності до умов договору.

Суд відзначає, що пеня за прострочення поставки товару, який перевозився залізничним транспортом, складає 922 203 грн. 47 коп.

Отже, беручи до уваги правове призначення штрафних санкцій, надаючи оцінку всім обставинам справи в їх сукупності, суд вважає за необхідне зменшити розмір вказаної пені в сумі 922 203 грн. 47 коп. на 70%, а саме: до 276 661 грн. 04 коп.

Таке зменшення розміру пені суд вважає розумним та оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків як для позивача, так і для відповідача.

Крім того, пеня за прострочення доставки товару на суму 3 679 851 грн. 52 коп., що перевозився автомобільним транспортом, складає 158 233 грн. 62 коп. Враховуючи, що прострочення поставки вказаного товару суд вважає істотним, причин прострочення відповідач не пояснив, прострочення в цій частині визнав, будь-яких підстав для зменшення вказаної пені суд не вбачає.

Враховуючи вищезазначене, позовні вимоги щодо стягнення пені підлягають частковому задоволенню в сумі 434 894 грн. 66 коп.

Також на підставі пункту 7.11. договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача штраф у розмірі 7% від вартості несвоєчасно поставленого товару в сумі 257 589 грн. 61 коп., у зв`язку з тим, що допущене відповідачем прострочення тривало більше 30 календарних днів.

Так, одним із видів господарських санкцій згідно з частиною 2 статті 217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України .

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання, або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Судом також враховано, що одночасне стягнення штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно із статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності, а у межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 12.12.2019 у справі № 910/10939/18, від 27.09.2019 у справі № 923/760/16, від 19.09.2019 у справі №904/5770/18, від 28.08.2019 у справі № 910/11944/18, від 02.04.2019 у справі № 910/7398/18.

Господарським судом здійснено перевірку розрахунку заявленого до стягнення штрафу в сумі 257 589 грн. 61 коп. (а.с.3 у томі 1) та встановлено, що він проведений у відповідності до умов договору та є арифметично вірним.

Судом відзначено, що вказаний штраф заявлено позивачем внаслідок прострочення поставки товару, що перевозився автомобільним транспортом. Враховуючи, що прострочення поставки вказаного товару суд вважає істотним, причин прострочення відповідач не пояснив, прострочення в цій частині визнав, будь-яких підстав для зменшення вказаного штрафу суд не вбачає.

Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення штрафу визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в сумі 257 589 грн. 61 коп.

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

При цьому, оскільки суд зменшує розмір пені, витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено, у зв`язку з чим відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача; стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 20 070 грн. 40 коп. - витрат по сплаті судового збору.

Щодо заяви позивача про повернення надмірно сплаченого судового збору суд зазначає таке.

Згідно з частиною 2 статті 123 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Таким законом є Закон України "Про судовий збір".

Відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно зі статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", з урахуванням норм частини 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір", прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб становить 2 102 грн. 00 коп.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду:

- позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн. 00 коп.) і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (735 700 грн. 00 коп.);

- позовної заяви немайнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ціна позову становила 1 338 026 грн. 72 коп., отже, сума судового збору за подання даного позову мала складати 20 070 грн. 40 коп. (1,5 відсотка ціни позову). Під час звернення із позовом до суду, позивач помилково сплатив судовий збір в сумі 23 041 грн. 35 коп. згідно з платіжними дорученнями № 233467 від 06.12.2019 (а.с.6).

При цьому, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

У випадках, установлених пунктом 1 частини 1 цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю (частина 2 статті 7 Закону України "Про судовий збір").

Так, позивач у заяві (вх. суду № 671/20 від 08.01.2020) просив суд повернути частину надмірно сплаченого судового збору в сумі 2 970 грн. 95 коп.

Враховуючи викладене, а також наявність клопотання позивача про повернення частини надмірно сплаченого судового збору, сплаченого при поданні позову, суд вважає за доцільне в порядку, визначеному частиною 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір", повернути позивачу частину надмірно сплаченого судового збору в сумі 2 970 грн. 95 коп. .

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі Філії Бурового управління "Укрбургаз" Акціонерного товариства "Укргазвидобування" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпайп Україна" про стягнення суми пені та штрафу за несвоєчасно поставлений товар по договору поставки № УБГ279/015-18 від 11.05.2018 у загальному розмірі 1 338 026 грн. 72 коп. - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпайп Україна" (49005, м.Дніпро, вулиця Писаржевського, будинок 1-А; ідентифікаційний код 33668606) на користь Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (04053, м. Київ, вулиця Кудрявська, будинок 26/28; ідентифікаційний код 30019775) в особі Філії Бурового управління "Укрбургаз" Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (63304, Харківська область, м. Красноград, вулиця Полтавська, будинок 86; ідентифікаційний код 00156392) - 434 894 грн. 66 коп. - пені, 257 589 грн. 61 коп. - штрафу, 20 070 грн. 40 коп. - витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Повернути з Державного бюджету України на користь Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (04053, м. Київ, вулиця Кудрявська, будинок 26/28; ідентифікаційний код 30019775) в особі Філії Бурового управління "Укрбургаз" Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (63304, Харківська область, м. Красноград, вулиця Полтавська, будинок 86; ідентифікаційний код 00156392) надмірно сплачений судовий збір у сумі 2 970 грн. 95 коп., перерахованого згідно з платіжним дорученням № 233467 від 06.12.2019, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення, шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 26.06.2020.

Суддя Ю.В. Фещенко