Господарський суд
Житомирської області
_______________________________________
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" червня 2020 р. м. Житомир Справа № 906/1168/19

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кравець С.Г.

секретар судового засідання: Гекалюк О.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Раєцький А.О., адвокат, ордер серія ЖТ №055049 від 05.11.2019

від відповідачів: не з`явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Янг" (м.Дніпро)

до 1) Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" відкритого акціонерного

товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"

(м.Житомир),

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Бердичівське автотранспортне

підприємство -11837" (м.Бердичів, Житомирська область),

про стягнення 420000,00 грн.

У провадженні Господарського суду Житомирської області знаходиться справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Янг" до Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Бердичівське автотранспортне підприємство - 11837" про стягнення сплаченого відшкодування шкоди в порядку регресу в сумі 420000,00грн.

Розгляд справи в підготовчому провадженні неодноразово відкладався.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 20.02.2020 було закрито підготовче провадження та призначено справу №906/1168/19 до судового розгляду по суті на 24.03.2020.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 24.03.2020 відкладено розгляд справи по суті на 27.04.2020; ухвалою Господарського суду Житомирської області від 27.04.2020 відкладено розгляд справи по суті на 28.05.2020; ухвалою суду від 28.05.2020 продовжено строк розгляду справи по суті та відкладено розгляд справи по суті на 19.06.2020. Також, в засіданні 28.05.2020 суд ухвалив відкласти до наступного судового засідання вирішення заяви ДП "Житомирський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" №281 від 28.05.2020 про передачу даної справи до Господарського суду Житомирської області для розгляду по суті в межах розгляду справи №906/1318/19 про банкрутство.

Представник позивача в судових засіданнях 28.05.2020 та 19.06.2020 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, з підстав, викладених у позовній заяві від 05.11.2019 (т.1, а.с.4-11), відповіді на відзив від 12.12.2019 (т.1, а.с.123-124), письмових поясненнях від 12.12.2019 (т.1, а.с.125-126). Стосовно поданої заяви відповідача-1 про передачу матеріалів справи №906/1168/19 Господарському суду Житомирської області у провадженні якого перебуває справа про банкрутство ДП "Житомирський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", представник позивача у вирішенні вказаної заяви по суті поклався на розсуд суду.

Представник відповідача-1 в судовому засіданні 28.05.2020 підтримала подану заяву №281 від 28.05.2020, відповідно до якої ДП "Житомирський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" просить матеріали справи №906/1168/19 передати Господарському суду Житомирської області у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи №906/1318/19. Пояснила, що у постанові Великої палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі №607/6254/15-ц викладено правовий висновок про те, що розгляд всіх майнових спорів стороною яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи. Зазначила, що оскільки відносно ДП "Житомирський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" відкрито провадження у справі про банкрутство №906/1218/19, дана справа належить до виключної підсудності господарського суду в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, а тому вважає за необхідне на підставі ч.3 ст.7 Кодексу України з процедури банкрутства, передати матеріали даної справи до Господарського суду Житомирської області для розгляду по суті в межах розгляду справи №906/1318/19 про банкрутство.

Відповідач-1 повноважного представника в судове засідання 19.06.2020 не направив, хоча про час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином (протокол судового засідання 28.05.2020).

Відповідач-2 повноважного представника в судові засідання 28.05.2020 та 19.06.2020 не направив, хоча про час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином, про що свідчить реєстр поштових відправлень (т.2, а.с.14). У відзиві на позовну заяву №255 від 28.11.2019 зазначив, що заявлені позовні вимоги є безпідставними (т.1, а.с.104-105).

Дослідивши подані документи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

Підставою для звернення до суду з позовом у даній справі стала дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП), яка відбулась 16.11.2016, о 07 год. 38 хв. на проїзній частині автодороги "Житомир Могилів-Подільський", за участю належного позивачу технічно справного автопоїзду у складі: сідлового тягача "ДАФ XF 95.430", номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , працівника (водія) ТОВ "Компанія Янг", та спеціалізованого напівпричепа "Вельтон NS3F", номерний знак НОМЕР_2 , належного ТОВ "Вельтон-Україна", з вантажем.

Наслідком цієї ДТП стала смерть ОСОБА_2 , пасажирам автобуса потерпілим ОСОБА_3 , ОСОБА_4 спричинені тяжкі тілесні ушкодження, іншим - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 - середньої тяжкості тілесні ушкодження.

За фактом даної ДТП було відкрито кримінальне провадження №0000147, за яким обвинувачено ОСОБА_1 за ч.2 ст.286 Кримінального кодексу України (далі - КК України). За результатами розгляду даного кримінального провадження №278/224/17 Житомирським районним судом Житомирської області винесено вирок від 02.11.2017, яким ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК, та призначено йому покарання 3 (три) роки позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст.1 Закону України "Про амністію в 2016 році" звільнено ОСОБА_1 від відбування призначеного покарання. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави витрати на залучення експертів у сумі 5191,44 грн. Цивільний позов ОСОБА_12 задоволено повністю. Стягнуто із Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія Аска" на користь ОСОБА_12 60348,00грн матеріальної шкоди, а з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Янг" - 250000 грн. моральної. Цивільний позов ОСОБА_4 задовольнити повністю. Стягнути із Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія Аска" на користь ОСОБА_4 1342,73грн матеріальної шкоди, а з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Янг" - 70000,00грн моральної. Цивільний позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто із Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія Аска" на користь ОСОБА_3 575,37грн матеріальної шкоди, а з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Янг" - 70000,00грн моральної. Цивільний позов ОСОБА_5 задоволено частково. Стягнуто із Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія Аска" на користь ОСОБА_5 2282,35грн матеріальної шкоди, а з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Янг" - 30000,00грн моральної. Цивільний позов ОСОБА_6 задоволено частково. Стягнуто із Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Янг" на користь ОСОБА_6 30000,00грн моральної шкоди. Цивільний позов ОСОБА_7 задоволено частково. Стягнуто із Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія Аска" на користь ОСОБА_7 1970,61грн матеріальної шкоди, а з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Янг" - 30000,00грн моральної. Цивільний позов ОСОБА_8 задовольнити частково. Стягнути із Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія Аска" на користь ОСОБА_8 364,10грн матеріальної шкоди, а з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Янг" - 30000,00грн моральної. Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено частково. Стягнуто із Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія Аска" на користь ОСОБА_9 689,52грн матеріальної шкоди, а з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Янг" - 30000,00грн моральної. Цивільний позов ОСОБА_10 задоволено частково. Стягнуто із Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія Аска" на користь ОСОБА_10 535,94грн матеріальної шкоди, а з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Янг" - 30000,00грн моральної. Цивільний позов ОСОБА_11 задоволено частково. Стягнуто із Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія Аска" на користь ОСОБА_11 313,57грн матеріальної шкоди, а з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Янг" - 30000,00грн моральної.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області у справі №278/224/17 від 08.06.2018 апеляційну скаргу прокурора задоволено частково, апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_3 задоволено, апеляційну скаргу потерпілої та цивільного позивача ОСОБА_7 залишено без задоволення. Вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 02.11.2017 за ч.2 ст.286 КК України щодо ОСОБА_1 змінено. Ухвалено вважати, що дії обвинуваченого ОСОБА_1 кваліфіковано за ч.2 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, заподіяло потерпілим тяжкі тілесні ушкодження та спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження. Скасовано цей вирок в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_3 та призначено новий розгляд справи в цій частині в тому ж суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. В решті вирок суду першої інстанції залишено без змін.

Таким чином, в незміненій і нескасованій частині вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 02.11.2017 за ч.2 ст.286 КК України щодо ОСОБА_1 набрав законної сили 08.06.2018.

У відповідності до ч.6, ч.7 ст.75 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду.

Як вбачається зі змісту вироку Житомирського районного суду Житомирської області від 02.11.2017 за ч.2 ст.286 КК України щодо ОСОБА_1 , обвинувачений свою винуватість визнав у повному обсязі. Пояснив, що працюючи водієм у ТОВ "Компанія Янг", 16.11.2016 на виконання трудових обов`язків, керував належним товариству автомобілем "ДАФ" на автодорозі Житомир Могилів-Подільський поблизу с.Двірець, Житомирського району. З огляду на погодні умови він рухався зі швидкістю приблизно 40 км/год. При цьому, вказав на значні пошкодження дорожнього покриття з глибокими осіданнями, вибоїнами, льодяними наростами, яке до того ж було неочищене від снігу та не було посипане спеціальними сумішами. Обвинувачений бачив попереду попереджувальний знак "Ожеледиця" і як водій із значним досвідом у керуванні ТЗ знав, що якщо він змінить напрямок чи швидкість руху, то безперечно створить аварійну обстановку, а тому він продовжив рух за обраною швидкістю. Однак, наїхавши на льодяний наріст на дорозі його автомобіль "склало" навпіл: тобто кузов ТЗ став перпендикулярно до напівпричепу та одночасно "занесло" на зустрічну смугу руху де і відбулося зіткнення із автобусом "БАЗ". У такий ситуації обвинувачений не міг контролювати рух свого ТЗ.

У вироку встановлено, зокрема, що згідно із протоколом огляду місця ДТП (зі схемою) від 16.11.2016 дільниця дороги, де сталася ДТП, була покрита снігом, не розчищена, із ожеледицею. Разом з тим на дорозі встановлені попереджувальні знаки про слизьку дорогу, ожеледицю, вологе покриття. Наявність попереджувальних знаків, узгоджується із інформацією, наданою філією "Житомирської дорожньо-експлуатаційної дільниці" від 22.11.2016 №575 (з фототаблицями) про те, що на відрізку дороги Житомир Могилів-Подільський, поблизу с.Двірець 16.11.2016 дорожні знаки були розміщенні згідно дислокації, у тому числі знаки, які оповіщали про ожеледицю та слизьку дорогу. За висновками експерта (№,№ 3/1135, 3-1136 від 20.12.2016 з ілюстративними таблицями) на момент ДТП гальмівна система, рульове керування, ходова частина обох ТЗ знаходилися у технічно - працездатному стані. Будь-яких характерних ознак раптової відмови або технічних несправностей систем, вузлів, агрегатів і деталей вказаних ТЗ, що впливають на безпеку дорожнього руху та які б могли знаходитися в причинному зв`язку з даної ДТП не виявлено. Судовий експерт, допитаний в суді за клопотанням сторони захисту, пояснив, зокрема, що особисто прибув на місце ДТП одразу після виклику, десь через 30 хв, тому вважає, що дорога була посипана сумішшю вже після ДТП, оскільки суміші під автобусом та тягачем не було. З висновку експерта 1285/17-42/1620/17-52 від 13.09.2017 у вироку встановлено, що на час вчинення ДТП проїзна частина знаходилася у засніженому стані, не розчищена від снігу та не оброблена протиожеледними сумішами, наявні льодяні напливи, колійність, що суперечило вимогам дорожнього покриття, передбачених пунктом 3.1.1 ДСТУ-3587 та не забезпечувало вимог безпеки дорожнього руху. Ділянка автомобільної дороги під час зіткнення ТЗ знаходилась в зоні дії дорожніх знаків 1.13 (слизька дорога) та 7.12 (ожеледиця). Зазначені засоби організації дорожнього руху інформували водіїв ТЗ, які рухались по напрямку вантажного тягача "ДАФ" про стан дорожнього покриття, а саме про незабезпечення нормативного зчеплення шин ТЗ із дорожнім покриттям на досліджуваній ділянці дороги, у відповідних погодних умовах. Тобто організація інформації дорожнього руху забезпечувала вимоги ПДР. Передумовою настання заносу тягача "ДАФ" міг бути не тільки невідповідний стан покриття, а й невиконання водієм пункту 12.1 ПДР. По факту незабезпечення утримання доріг стандартам порушено кримінальне провадження №0000147. Згідно з інформацією ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" в день ДТП 16.11.2016 були складні погодні умови, а саме туман з відкладенням паморозі без опадів. Снігоочищення автомобільної дороги Житомир Могилів-Подільський в період з 14.11.2016 по 18.11.2016 здійснювалось шляхом очистки та посипки піщано-соляною сумішшю, для виконання очисних робіт була залучена спеціальна снігоочищувальна техніка, про що надані наряди, дефектні акти, акти приймання виконаних робіт з актом службового розслідування даної ДТП без зазначення причин. У своєму висновку (№51/17-25 від 24.01.2017), експерт зазначив, що швидкість руху ТЗ обвинуваченого складала не менше 19,3…35,0 км/год. Однак дана величина швидкості є мінімальною. Зупинний шлях автобуса під керуванням ОСОБА_1 в умовах місця даної пригоди, при швидкості руху 60 км/год. складає приблизно 77…167 м., при швидкості 70 км/год. 99…221 м., при швидкості 80 км/год. 124…283 км/год. У даній дорожній ситуації, з технічної точки зору водій автобусу ОСОБА_2 не мав технічної можливості своїми односторонніми діями уникнути зіткнення з моменту виникнення небезпеки для його руху. Останній діяв правильно у відповідності до вимог пункту 12.3 ПДР, тобто намагався зупинити автобус. Разом з тим в діях обвинуваченого вбачається невідповідність технічним вимогам 1.5, 2.3б, 12.1 ПДР, що і стало причиною даної ДТП у наведених умовах дорожнього руху. Експерт наведений висновок у суді підтвердив та, зокрема, пояснив, що водій автобуса, у відповідності до вимог ПДР намагався зупинити свій ТЗ, про що свідчать сліди гальмування. З відповіді начальника філії "Житомирська дорожньо-експлуатаційна дільниця" судом також встановлено, про що вказано у вироку, наявність попереджувальних знаків "Вибоїна", "Слизька дорога", "Ожеледиця" на автомобільній дорозі М-21, на 16 км. + 700 м. поблизу с.Двірець. З огляду на в т.ч. наведені обставини, суд дійшов висновку, про що зазначив у вироку, що місце даної ДТП, характер та локалізація механічних пошкоджень на обох ТЗ, співпадають з показаннями потерпілих, даними ОМП, висновками експертиз та з іншими дослідженими доказами, а також доводять наявність супутніх причин, що вплинуло на обставини пригоди.

Встановивши вказані обставини, Житомирський районний суд Житомирської області послався на п.20 Постанови Пленуму "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також, про адміністративні правопорушення на транспорті" №14 від 23.12.2005, за яким при призначенні покарання за статтею 286 КК суди мають ураховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушених правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх). А тому, суд погодився з доводами прокурора та сторони захисту про наявність у тому числі такої супутньої причини даної ДТП як невідповідність фактичного стану дорожнього покриття на місці ДТП встановленим нормам і стандартам.

Слід зазначити також, що вищевказані документи, покладені в основу вироку суду, досліджувались і господарським судом під час розгляду справи, оскільки за клопотанням позивача матеріали кримінального провадження №0000147 (том 1, том 4) були витребувані ухвалою суду, копії документів з матеріалів кримінального провадження долучені до матеріалів справи.

Як вбачається з наданих позивачем доказів, ТОВ "Компанія Янг" перерахувало на виконання вироку суду в кримінальному провадженні №278/224/17:

- згідно з платіжним дорученням №90921 від 22.12.2017 ОСОБА_12 250000,00грн відшкодування моральної шкоди;

- згідно з платіжним дорученням №90924 від 22.12.2017 ОСОБА_4 70000,00грн відшкодування моральної шкоди;

- згідно з платіжним дорученням №90920 від 22.12.2017 ОСОБА_5 30000,00грн відшкодування моральної шкоди;

- згідно з платіжним дорученням №90922 від 22.12.2017 ОСОБА_6 30000,00грн відшкодування моральної шкоди;

- згідно з платіжним дорученням №90919 від 22.12.2017 ОСОБА_8 30000,00грн відшкодування моральної шкоди;

- згідно з платіжним дорученням №90923 від 22.12.2017 ОСОБА_9 30000,00грн відшкодування моральної шкоди;

- згідно з платіжним дорученням №90925 від 22.12.2017 ОСОБА_13 . 30000,00грн відшкодування моральної шкоди;

- згідно з платіжним дорученням №5 від 23.01.2018 ОСОБА_11 30000,00грн відшкодування моральної шкоди.

Згідно з платіжним дорученням №6 від 13.07.2018 33200,00грн, з них 30000,00грн для ОСОБА_7 згідно з постановою ВП № 56751792 за виконавчим листом Житомирського районного суду Житомирської області від 26.06.2018 №278/224/17.

Також, згідно з платіжними дорученнями №1041 від 07.12.2018 та №1679 від 23.04.2019 позивач, врегулювавши спір у позасудовому порядку, сплатив 80000,00грн і 20000,00гр відповідно, ОСОБА_3 , у відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, позивач виплатив потерпілим від ДТП загальну суму 630000,00 грн відшкодування моральної шкоди.

У даній справі Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія Янг" звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовом до Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Бердичівське автотранспортне підприємство - 11837" про стягнення сплаченого ним відшкодування шкоди в порядку регресу в сумі 420000,00 грн.

Обґрунтовуючи позовну заяву, позивач вважає, що ТОВ "Компанія Янг" було відшкодовано потерпілим у ДТП шкоду в розмірі 630000,00 грн, у тому числі за солідарних боржників (усіх учасників ДТП), тобто, з відповідачів в розмірі 420000,00 грн, у зв`язку з чим позивач просить стягнути в порядку регресу з інших учасників ДТП як власників джерел підвищеної небезпеки їх солідарний обов`язок з відшкодування шкоди понесеної в ДТП, у рівних частках, тобто, по 210000,00 грн з кожного відповідача.

Посилаючись на положення ст.1187,1188, 1190 ЦК України, позивач зазначає, що законодавство пов`язує факт настання деліктного зобов`язання для власників/користувачів джерел підвищеної небезпеки перед іншими особами (потерпілими) лише із їхньою взаємодією. Таке деліктне зобов`язання є беззаперечним і не пов`язане з іншими умовами, необхідними для виникнення підстав для відповідальності. Тому, як вважає позивач, у випадку заподіяння шкоди взаємодією кількох джерел підвищеної небезпеки наявність вини не потрібна. Наслідки ч.2 ст.1188 ЦК України розповсюджуються на всіх учасників ДТП, незалежно від того, чия вина у завданні шкоди потерпілим. Єдиною підставою для відповідальності є сама участь сторін в ДТП та наявність від цієї взаємодії шкоди третім особам. Після відшкодування такої шкоди одним із учасників, у нього виникає право вимоги (регресу) до солідарних завдавачів шкоди. Позивач вказує, що цивільні позивачі (потерпілі) у справі 278/224/17, користуючись своїм правом, передбаченим ч.1 ст.543 ЦК України, звернулися з вимогами лише до ТОВ "Компанія Янг", тепер відповідно до ст.1191, 543, ч.1 544 ЦК України, відповідачі як солідарні з ним боржники за завдану ДТП шкоду третім особам (потерпілим/ цивільним позивачам) мають в порядку регресу у рівній частці відшкодувати йому сплачені кошти, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Також, позивач посилається на обставини, встановлені вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 02.11.2017 у справі №278/224/17, зокрема, що водій позивача вчинив злочин, проте, з необережною формою вини; що дорожнє покриття було наледенінням із засніженням, льодяними напливами і колійністю, що суперечило вимогам дорожнього покриття, передбаченим пунктом 3.1.1. ДСТУ-3587 та не забезпечувало вимог безпеки дорожнього руху; перевезення водієм пасажирів поза квитками з порушенням п.4,6 ст.148 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, підтверджене показами потерпілих; наявність супутньої причини даної ДТП як невідповідність фактичного стану дорожнього покриття на місці ДТП встановленим нормам і стандартам; окрім того, деякі потерпілі підтвердили, що автобус рухався із значною швидкістю. Посилаючись на ст.541 ЦК України, яка визначає, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, позивач вказує, що у даному випадку, законом, а саме ст.1187-1188, ст.1190 ЦК України, що детально роз`яснено в постановах Пленумів ВСУ та ВССУ встановлено, що в деліктному зобов`язанні, відповідачі, які є власниками джерела підвищеної небезпеки несуть солідарну відповідальність перед третіми особами (пасажирами). Тому, вважає, що факт участі усіх учасників справи та розмір завданої шкоди підтверджено вироком, у зв`язку з чим підлягає доказуванню лише факт виконання зобов`язання перед кредиторами (потерпілими) одним із завдавачів шкоди (боржників), для підтвердження переходу до нього статусу кредитора за регресним зобов`язанням до інших боржників.

Відповідач-2 у відзиві на позов (а.с.103-105) заперечив проти позовних вимог у справі, вважає їх безпідставними. Вказує, зокрема, що положення ч.1 ст.1191 ЦК України, на яку посилається позивач, передбачають право особи, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, зворотної вимоги (регресу) саме до винної особи. Згідно з вироком Житомирського районного суду від 02.11.2017, винним у дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 16.11.2016 на автодорозі "Житомир-Могилів-Подільський", визнано водія транспортного засобу, належного ТОВ "Компанія Янг". В результаті вказаної аварії потерпілим завдано шкоди, яку відшкодовано позивачем як володільцем джерела підвищеної небезпеки. Відповідач-2 наголосив, що жодного доказу, який би свідчив про наявність причинного зв`язку між допущеним порушенням Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту водієм ТОВ "Бердичівське АТП-11837", та шкодою, заподіяною в результаті ДТП, не встановлено, як і не встановлено протиправності діяння нині покійного водія автобуса АТП, навпаки, заподіювачем шкоди визнано водія ТОВ "Компанія Янг".

Позивач у відповіді на відзив (а.с.123-124) спростовував доводи відповідача-2, посиланням на те, що поскільки ТОВ "Бердичівське автотранспортне підприємство-11837" є власником джерела підвищеної небезпеки, тому за приписами ч.2 ст.1887 ЦК відповідач-2 є особою, яка може відшкодовувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Позивач вказав про недоречність аргументів відповідача-2 щодо права позивача регресу до винної особи (водія) і відсутності вини відповідача-2 як підстави для відшкодування шкоди. Позивач наголошував, що вимоги у даній справі стосуються регресу в частині відшкодованої шкоди іншим особам (потерпілим), де за диспозицією ч.2 ст.1188 ЦК вина власників джерел підвищеної небезпеки як підстава для відшкодування не вимагається.

Також, позивач надав додаткові пояснення щодо окремого питання (а.с.125-126), які були долучені судом до матеріалів справи в порядку ч.5 ст.161 ГПК України, в яких позивач зауважив, що відповідно до договору, укладеного з ДП "Житомирський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" як підрядником, останній зобов`язаний був виконувати роботи з поточного ремонту та експлуатаційного утримання автомобільних доріг загального користування місцевого значення у т.ч. ділянки дороги, де трапилося ДТП. Позивач вважає, що відповідно до умов договору, діючого на момент ДТП, виключно підрядник ДП "Житомирський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" відповідав за належне утримання доріг, забезпечення умов безпеки руху, тому несе повну майнову та іншу юридичну відповідальність у частині відшкодування шкоди та компенсації витрат власника транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася з причини незадовільного експлуатаційного утримання доріг. Посилаючись на визначення ч.1 ст.1187 ЦК України, позивач зазначає, що, оскільки вказана норма не містить вичерпного переліку видів джерел підвищеної небезпеки (видів підвищеної небезпечної діяльності), суд, беручи до уваги особливі властивості предметів, речовин або інших об`єктів, що використовуються в процесі діяльності, має право визнати джерелом підвищеної небезпеки також і іншу діяльність. До цих особливих властивостей слід відносити створення підвищеної ймовірності завдання шкоди через неможливість повного контролю за ним з боку людей. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання хімічних речовин за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об`єктів, що використовуються в цій діяльності. Посилаючись на викладене, позивач вважає, що саме тому за приписами ч.2 ст.1187 ЦК України відповідач-1 є особою, яка може відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Відповідач-1, в свою чергу, при розгляді справи подав заяву №281 від 28.05.2020, відповідно до якої ДП "Житомирський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" просить матеріали справи №906/1168/19 передати Господарському суду Житомирської області у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи №906/1318/19. Заяву мотивовано в т.ч. тим, що в постанові Великої палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі №607/6254/15-ц викладено правовий висновок про те, що розгляд всіх майнових спорів стороною яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи. Відповідач-1 вказує, що оскільки відносно ДП "Житомирський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" відкрито провадження у справі про банкрутство №906/1218/19, дана справа належить до виключної підсудності господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, а тому вважає за необхідне на підставі ч.3 ст.7 Кодексу України з процедури банкрутства, передати матеріали даної справи до Господарського суду Житомирської області для розгляду по суті в межах розгляду справи №906/1318/19 про банкрутство.

Як встановлено судом, ухвалою Господарського суду Житомирської області від 05.03.2020 у справі №906/1318/19, за заявою Виробничо-комерційної фірми "Урарту" (м.Баранівка, Житомирська область) та заявою Приватного підприємства "Автомагістраль" (с.Синяк, Вишгородський район, Київська область) до Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (м.Житомир) про відкриття провадження у справі про банкрутство, зокрема: відкрито провадження у справі про банкрутство Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (10003, Житомирська область, м.Житомир, вул.Перемоги, 75; ідентифікаційний код 32008278); введено мораторій на задоволення вимог Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"; ухвалено оприлюднити повідомлення про відкриття Господарським судом Житомирської області провадження у справі №906/1318/19 про банкрутство Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України". Ухвала господарського суду набрала законної сили 05.03.2020.

В подальшому вказана ухвала була оскаржена до Північно-західного апеляційного господарського суду; ухвалою останнього від 21.04.2020 у справі №906/1318/19 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України". Розгляд даної апеляційної скарги призначено на 20.05.2020, а пізніше відкладено на 17.06.2020.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.06.2020 ухвалу Господарського суду Житомирської області від 05.03.2020 у справі №906/1318/19 залишено без змін.

Розглядаючи вказану заяву відповідача-1, суд бере до уваги наступне.

Статтею 7 Кодексу України з процедур банкрутства, встановлено порядок розгляду спорів, стороною в яких є боржник. У відповідності до ч.1 цієї статті, спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

В ч.2 ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

У відповідності до ч.3 ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи.

Таким чином, приписами ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства, чітко визначено порядок дій суду у справі, в якій стороною є боржник, щодо майнових вимог до боржника, після відкриття провадження у справі про банкрутство боржника - суд, який розглядає таку справу, має надіслати її матеріали до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Враховуючи, що у даній справі, яка розглядається наразі, позивачем заявлено в солідарному порядку вимоги до відповідачів, в т.ч. до Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", щодо банкрутства якого 05.03.2020 відкрито провадження у справі №906/1318/19 і ухвала набрала законної сили, господарський суд зобов`язаний діяти у передбачений ст.7 Кодексу України з питань банкрутства спосіб, а саме - передати матеріали справи №906/1168/19 в частині майнових вимог до боржника - відповідача-1 у цій справі, ДП "Житомирський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України", а саме, щодо стягнення 210000,00грн, до Господарського суду Житомирської області для їх розгляду в межах справи №906/1318/19 про банкрутство Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України". Відтак, господарський суд задовольняє заяву про це ДП "Житомирський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України".

Таким чином, враховуючи передачу спору в частині вимог до ДП "Житомирський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги" для розгляду у межах справи про його банкрутство, наразі в межах справи №906/1168/19 господарським судом розглядається позовна вимога про стягнення у порядку регресу на користь ТОВ "Компанія Янг" з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бердичівське автотранспортне підприємство-11837" 210000,00грн як одного із солідарних боржників за шкоду, завдану ДТП третім особам (потерпілим), у зв`язку із участю у ДТП належного йому джерела підвищеної небезпеки (транспортного засобу) під керуванням працівника АТП (нині покійного).

Положеннями ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

У відповідності до ст.1187 ЦК України, що встановлює відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, передбачає, зокрема, в ч.1,2,5:

1. Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

2. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

5. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Стаття 1188 Цивільного кодексу України регулює відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки наступним чином:

1. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

2. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Згідно зі статтею 1190 Цивільного кодексу України, особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини.

Частиною 1 ст.1172 Цивільного кодексу України визначено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст.1191 Цивільного кодексу України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Статтею 543 ЦК України встановлено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що грунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором. Ліквідація солідарного боржника - юридичної особи, смерть солідарного боржника - фізичної особи не припиняють обов`язку решти солідарних боржників перед кредитором та не змінюють його обсягу та умов виконання.

У відповідності до ст.544 ЦК України встановлено право боржника, який виконав солідарний обов`язок, на зворотну вимогу, а саме: Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Якщо один із солідарних боржників не сплатив частку, належну солідарному боржникові, який у повному обсязі виконав солідарний обов`язок, несплачене припадає на кожного з решти солідарних боржників у рівній частці.

Наголошуючи на тому, що вимоги у даній справі стосуються регресу в частині відшкодованої шкоди іншим особам (потерпілим внаслідок ДТП), та ґрунтуються на ч.2 ст.1188 ЦК України, за диспозицією якої вина власників джерел підвищеної небезпеки як підстава для відшкодування не вимагається, позивач, водночас, стверджує, що ТОВ "Бердичівське автотранспортне підприємство-11837" є учасником деліктного зобов`язання та як один із заподіювачів шкоди має нести солідарну відповідальність за неї перед третіми особами.

Як вбачається з правової позиції, яка міститься у постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 у справі №6-108цс13 у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (ч. 1 ст. 1188 ЦК України). У випадках завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки іншим особам застосовується положення ч. 2 ст.1188 ЦК України.

Особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (статті 543, 1190 ЦК України). У такому самому порядку відповідають особи, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам.

Водночас, в питанні застосування положень ст.1188 ЦК України, суд враховує, що ДТП сталася за участю транспортних засобів позивача і відповідача, під кермуванням їх працівників. При цьому, внаслідок ДТП загинув водій ТОВ "Бердичівське автотранспортне підприємство-11837", відтак у відносинах з кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини, у даному випадку, за п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України, оскільки вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 02.11.2017 у справі №278/224/17 встановлено єдину винну особу у скоєнні ДТП - водія транспортного засобу ТОВ "Компанія Янг" та працівника останнього. Зазначення у вироку суду про наявність у т.ч. супутньої причини даної ДТП - невідповідність фактичного дорожнього покриття на місці ДТП встановленим нормам і стандартам не входить до предмету дослідження у даній справі наразі, у зв`язку з передачею вимоги до ДП "Житомирський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" для розгляду судом в межах справи про банкрутство останнього. Встановлення у вироку порушення водієм АТП п.4,6 ст.148 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту щодо провезення пасажирів поза квитками жодним чином не встановлює навіть часткову вину водія відповідача у дорожньо-транспортній пригоді. Посилання позивача на рух автобуса зі значною швидкістю судом не приймаються до уваги, оскільки, по-перше, порушення правил безпеки дорожнього руху не знайшли свого документального підтвердження ні у вироку, ні з дослідження матеріалів кримінального провадження, ні зібраними у даній справі доказами; по-друге, судом не встановлено будь-яких винних дій водія АТП щодо скоєння ДТП.

Як уже зазначалось, згідно з ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття "особа, яка завдала шкоду" та "особа, яка відповідає за шкоду". За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч.1 ст.1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Така конструкція цивільно-правової відповідальності надає потерпілому можливість більш ефективно та оперативно захистити свої права та інтереси.

Аналіз положень ст.ст. 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода, завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо).

Правило генерального делікту закріплено у ст.1166 ЦК України стосовно майнової шкоди.

Умовами застосування цих норм є завдання майнової шкоди неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв`язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача.

За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача.

Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача.

Так, ст.1187 ЦК України встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки.

Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків. Зазначений висновок узгоджується і з нормою ч.1 ст.1172 ЦК України та ч.2 ст.1187 ЦК України.

Положення ч.1 ст.1188 ЦК України про застосування принципу вини у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки не скасовує попереднього правила про відповідальність саме власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки (ч.2 ст.1187 ЦК України).

В такому випадку, обов`язок по відшкодуванню шкоди покладається на того власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, з вини водія якого завдана шкода, а не безпосередньо на винного водія.

Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується саме власником цього джерела підвищеної небезпеки, що й мало місце у даному випадку, на підставі вироку суду та за наслідками розгляду цивільних справ за позовами потерпілих.

Таким чином, положення ст.ст. 1187, 1188 ЦК України є спеціальними по відношенню до ст.1166 ЦК України, у зв`язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам.

Разом з тим, як встановлено судом, у даному випадку відсутні підстави для стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бердичівське автотранспортне підприємство -11837" на користь позивача 210000,00грн у порядку регресу на підставі ст.1187,1188 ЦК України та відповідно до ст.543,544 ЦК України як із солідарного боржника за завдану шкоду.

Як визначає ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Янг" в частині вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бердичівське автотранспортне підприємство-11837" про стягнення 210000,00грн суд відмовляє.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст.129 ГПК України, покладаються на позивача.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. Матеріали справи №906/1168/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Янг" в частині майнових вимог до Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", а саме, щодо стягнення 210000,00грн, передати до Господарського суду Житомирської області для їх розгляду в межах справи №906/1318/19 про банкрутство Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України".

2. У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Янг" в частині вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бердичівське автотранспортне підприємство -11837" про стягнення 210000,00грн відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 22.06.20

Суддя Кравець С.Г.

Віддрукувати:

1 - до справи,

2 - представнику ТОВ "Компанія ЯНГ" адвокатське бюро Сергія Хоменка: 10003, м.Житомир, вул.Лесі Українки, буд. 33, офіс 1 (рек.з пов.),

3 - відповідачу-1 (рек.з пов.),

4 - відповідачу-2 (рек. з пов.).