ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2020 р. Справа№ 910/15839/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Поляк О.І.

суддів: Дідиченко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі - Стародуб М.Ф.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вєста Україна" на рішення Господарського суду міста Києва (суддя Спичак О.М.) від 05.02.2020 (повний текст складено 13.02.2020) у справі №910/15839/19

за позовом Приватного акціонерного товариства "Українська страхова група"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вєста Україна"

про стягнення 275 344,48 грн,

за участі представників згідно протоколу судового засідання

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Українська страхова група» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вєста Україна» про стягнення 275344,48 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем грошового зобов`язання за вимогою №03/4935 від 17.08.2016 щодо сплати страхового відшкодування у порядку суброгації, у зв`язку із чим йому нараховано 223229,48 грн інфляційних втрат та 52114,90 грн 3% річних.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.02.2020 у справі №910/15839/19 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вєста Україна» на користь Приватного акціонерного товариства «Українська страхова група» 3% річних в сумі 48620,54 грн, інфляційні втрати в розмірі 168926,73 грн та судовий збір в сумі 3263,21 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення обґрунтовано тим, що відповідач, як особа, відповідальна за заподіяний збиток, у добровільному порядку тривалий час не відшкодовувала позивачу грошові кошти в сумі 576076,08 грн, до якого перейшло право вимоги після виплати страхового відшкодування за договором добровільного страхування №40-0105-15-00011 від 31.12.2015 на користь Приватного акціонерного товариства «А/Т Тютюнова компанія «В.А.Т . - Прилуки». У зв`язку з чим, суд визнав обґрунтованими вимоги про стягнення 3 % річних та втрат від інфляції за період з 11.11.2016 по 03.09.2019. В іншій частині суд відмовив у зв`язку із пропуском строку позовної давності.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Вєста Україна" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2020 у справі №910/15839/19 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що спір у даній справі виник з договору перевезення, а отже до вимог за ним повинна застосовуватись скорочена позовна давність - 1 рік, відповідно до положень ст. 258 Цивільного кодексу України. Подія, що спричинила порушення прав власника вантажу, відбулась 22.03.2016, а заміна сторони у зобов`язанні в результаті суброгації за договором майнового страхування, відбулась 15.08.2016. Таким чином перебіг позовної давності до вимог, що пов`язані із втратою спірного вантажу, розпочався 23.03.2016 та, відповідно, є пропущеним. Крім того, на дуку апелянта, положення ст. 625 Цивільного кодексу України не розповсюджуються на зобов`язання з відшкодування матеріальної або моральної шкоди.

09.04.2020 матеріали справи з апеляційною скаргою надійшли до Північного апеляційного господарського суду та згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передані на розгляд колегії суддів у складі: Поляк О.І. (головуючий), Смірнова Л.Г., Дідиченко М.А.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.04.2020, у зв`язку із звільненням у відставку судді Смірнової Л.Г., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею - доповідачем, сформовано новий склад колегії суддів: Поляк О.І. (головуючий), Дідиченко М.А., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.04.2020 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вєста Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2020 у справі №910/15839/19 прийнято до провадження у новому складі суддів: Поляк О.І. (головуючий), Пономаренко Є.Ю., Дідиченко М.А.

Ухвалою від 09.04.2020 відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою від 26.05.2020 розгляд справи призначено на 04.06.2020.

01.06.2020 апелянтом подано додаткові пояснення по суті спору, в яких останній зазначив, що 3% річних та втрати від інфляції є частиною основного грошового зобов`язання, яке виникло на підставі договору про надання послуг перевезення, а отже не можуть нараховуватись за період, коли право на стягнення основної суми втрачено внаслідок спливу строку позовної давності.

В судовому засіданні 04.06.2020 суд заслухав пояснення представника апелянта, представник позивача у судове засідання не з`явився. Судом оголошено перерву до 16.06.2020.

15.06.2020 апелянтом подано додаткові пояснення по суті спору, де він наголошував на позиції Верховного суду щодо застосування до вимог, що виникли з договору перевезення, позовної давності в один рік.

В судовому засіданні 16.06.2020 суд заслухав пояснення представників сторін.

Згідно зі ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, заслухавши представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 31.12.2015 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» (страховик) та Приватним акціонерним товариством «А/Т Тютюнова компанія «В.А.Т.- Прилуки» (страхувальник) укладено договір добровільного страхування вантажів № 40-0105-15-00011, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим вантажем (будь-які товари та/або вироби, пов`язані із діяльністю страхувальника, та/або власністю, або, за страхування яких, страхувальник несе відповідальність, або отримує інструкції щодо їх страхування до початку перевезення).

За умовами вказаного правочину застрахованими перевезеннями є всі перевезення, щодо яких страхувальник має майновий інтерес, та/або за які несе відповідальність.

Страховим випадком є втрата, знищення або пошкодження застрахованого вантажу внаслідок подій, передбачених пунктом 3.1.1 Правил добровільного страхування вантажів та багажу «З відповідальністю про всі ризики» у відповідності до Institute Cargo Clauses (A) ICC 252 (1/182), включаючи проміжне зберігання вантажів на складах (п.7 договору №40-0105-15-00011 від 31.12.2015).

Строк дії договору встановлений з 00 год. 00 хв. 01.01.2016р. і діє до 24 год. 00 хв. 31.12.2016р. (пункт 9 договору №40-0105-15-00011 від 31.12.2015).

Приписами пункту 10 договору №40-0105-15-00011 від 31.12.2015 передбачено, що страхове покриття встановлюється у відношенні кожного конкретного перевезення і починається з моменту початку навантаження вантажу в/на транспортний засіб в порту (місці) відправлення і закінчується після завершення розвантаження вантажу в порту (місці) призначення.

Згідно з п.11 договору добровільного страхування №40-0105-15-00011 від 31.12.2015 страхова сума за цим договором визначена у розмірі 712554 000,00 грн.

Відповідно до пункту 14.3 договору №40-0105-15-00011 від 31.12.2015 у разі настання події, що має ознаки страхового випадку, страховик протягом 30 робочих днів після отримання від страхувальника документів, передбачених пунктом 14.2 цього договору, розглядає зазначені документи та приймає рішення про виплату страхового відшкодування шляхом складання страхового акту або про відмову у виплаті страхового відшкодування, про що письмово повідомляє страхувальника. Страхове відшкодування виплачується протягом 3-х робочих днів після складання страховиком страхового акту про виплату страхового відшкодування.

Згідно з підпунктом 17.3.1 пункту 17.3 договору №40-0105-15-00011 від 31.12.2015 при втраті вантажу, або, якщо за висновком експерта, відбулося повне псування вантажу, то страхове відшкодування виплачується в розмірі вартості вантажу, що перевозився, за мінусом вартості вантажу, що залишився (уцілів). Із суми страхового відшкодування віднімається відповідна франшиза, передбачена додатком № 1.

01.01.2016 між Приватним акціонерним товариством «А/Т Тютюнова компанія «В.А.Т. - Прилуки» (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вєста Україна» (виконавець) було укладено договір № 0116В про надання послуг транспортного експедирування, відповідно до умов якого виконавець надає транспортно-експедиційні послуги по перевезенню вантажів замовника, які належать замовнику, або стосовно яких є заявка на перевезення від замовника, а замовник приймає та оплачує надані послуги.

Згідно з пунктом 1.2 договору №0116В від 01.01.2016 транспортного експедирування виконавець зобов`язаний організувати та забезпечити належне, повне та своєчасне перевезення вантажів. Для здійснення зобов`язань згідно цього договору виконавець використовує автомобільний та інші види транспорту.

Приписами пункту 1.5 договору №0116В від 01.01.2016 транспортного експедирування передбачено, що виконавець має право для виконання заявки на перевезення здійснювати самостійний добір перевізників, агентів, інших третіх осіб та укладати відповідні правочини з такими третіми особами від свого імені. При цьому виконавець несе повну відповідальність перед замовником за збереження вантажу та за дії таких третіх осіб, включаючи, але не обмежуючись, діями, що можуть призвести до матеріальних збитків.

Пунктом 5.2 договору №0116В від 01.01.2016 транспортного експедирування визначено, що у випадку втрати або пошкодження продукції виконавець повинен довести та надати замовнику всі необхідні підтверджуючі документи про те, що дана втрата, нестача або пошкодження сталася не з вини виконавця, а з причин, які можна кваліфікувати як страховий випадок відповідно до договору страхування замовника. Тільки за таких умов замовник самостійно звертається за відшкодуванням до своєї страхової компанії. В разі отримання замовником відповідного відшкодування від страхової компанії, що покриває зазначені витрати, замовник не висуватиме фінансових претензій виконавцю щодо згаданих сум, окрім суми франшизи, яку виконавець має виплатити замовнику у повному обсязі. Сума франшизи становить 178 138,50 грн та може бути змінена відповідно до страхового договору замовника.

Сторони у пункті 5.3 договору №0116В від 01.01.2016 визначили, що в разі, якщо виконавець не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталося не з його вини, виконавець має відшкодувати замовнику вартість втраченої або пошкодженої продукції у розмірі повної вартості втраченої або пошкодженої продукції, яка зазначена в товарно-супровідних документах на вантаж.

Відповідно до пункту 5.5 договору №0116В від 01.01.2016 виконавець повинен застрахувати свою відповідальність за даним договором.

Договір набирає чинності 01.01.2016 і діє до 31.01.2018 включно, а в частині невиконаних зобов`язань до повного їх виконання (пункт 6.1 договору №0116В від 01.01.2016).

В межах справи №910/2351/17 судом було встановлено, що 17.02.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укртрофтранс» (перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вєста Україна» (експедитор) було укладено договір № 1 про надання транспортно-експедиційних послуг по здійсненню перевезень вантажів автомобільним транспортом у міжнародному, міжміському та місцевому сполученні, відповідно до умов якого перевізник зобов`язується виконати перевезення вантажів за замовленням експедитора і надати додаткові послуги, необхідні для доставки вантажу; кожне замовлення на послуги за даним договором експедитор надаватиме перевізнику у письмовій формі.

Згідно з підпунктом 2.2.1 пункту 2.2 договору №1 від 17.02.2016 конкретні умови перевезення - тип автомобіля, необхідний спосіб завантаження/розвантаження, вантажопідйомність, адреси та час завантаження/розвантаження, вид, найменування, маса, об`єм вантажу, кількість місць, вартість послуг по кожному перевезенню обумовлюються у заявці.

Сторони у пункті 6.15 договору № 1 про надання транспортно-експедиційних послуг встановили, що перевізник несе повну матеріальну відповідальність за збереження вантажу з моменту прийняття його до перевезення до моменту передачі вантажу вантажоодержувачу, вказаному у товарно-транспортних документах (CMR, ТТН).

Договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2016 чи до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п.9.1 договору №1 від 17.02.2016 про надання транспортно-експедиційних послуг).

18.03.2016 на виконання договору №0116В транспортного експедирування та заявки-доручення експедитора №2183 від 18.03.2016 водієм Товариством з обмеженою відповідальності «Укртрофтранс» прийнято до перевезення тютюнові вироби (сигарети), у кількості 3421,200 тисяч штук у картонних коробках масою брутто 4,076 т на загальну суму 1 832 353,46 грн., що підтверджується товарно-транспортною накладною від 18.03.2016 № , для транспортування їх за маршрутом: м. Прилуки (склад ПрАТ «А/Т Тютюнова компанія «В.А.Т.- Прилуки» по вул. Незалежності, 21) - м. Первомайськ (склад зберігання вантажоодержувача - TOB «Торгова компанія «Мегаполіс-Україна» по вул. Київській, 137), поданим під завантаження автомобілем марки «RENAULT», державний номерний знак НОМЕР_1 , напівпричіп марки ПП д.н.з. НОМЕР_2 .

22.03.2016р. під час розвантаження автомобіля марки «RENAULT», державний номерний знак НОМЕР_1 на складі вантажоодержувача - Tовариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Мегаполіс - Україна» виявлено пошкодження борта з правого боку напівпричепа та нестачу вантажу - сигарет у кількості 1699,60 тис. штук на загальну суму 932 353,08 грн, що підтверджується актом огляду від 22.03.2016р. та відміткою в ТТН від 18.03.2016 про нестачу товару.

За вказаним фактом слідчим Первомайського ВП ГУНП в Миколаївській області 23.03.2016 порушено кримінальне провадження № 0000890 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 185 (таємне викрадення чужого майна) Кримінального кодексу України.

Судом було встановлено, що відповідно до страхового акту від 15.08.2016 № ДКЦВ-11469, складеного Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група», розмір страхового відшкодування за договором добровільного страхування № 40-0105-15-00011 від 31.12.2015 становить 576 076,08 грн. На підставі страхового акту та заяви страхувальника (Приватного акціонерного товариства «А/Т Тютюнова компанія «В.А.Т. - Прилуки») на виплату страхового відшкодування, страховиком 15.08.2016 виплачено страхове відшкодування за вказаним договором добровільного страхування у сумі 576 076,08 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 14804 від 15.08.2016.

У зв`язку з втратою вантажу Товариство з обмеженою відповідальністю «Вєста Україна» звернулося із заявою про відшкодування збитків до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнісон Страхування» відповідно до умов договору страхування цивільної відповідальності експедитора №0703.000401.120 від 06.11.2015.

Судом було встановлено, що листом від 13.05.2016 № 10-242 Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Юнісон Страхування» не визнало вказану подію страховим випадком та відмовило Товариству з обмеженою відповідальністю «Вєста Україна» у виплаті страхового відшкодування.

17.08.2016 Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» у зв`язку із здійсненням виплати страхового відшкодування на користь Приватного акціонерного товариства «А/Т Тютюнова компанія «В.А.Т. - Прилуки» звернулося до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вєста Україна» з вимогою № 03/4935 про компенсацію виплаченої позивачем суми страхового відшкодування в розмірі 576076,08 грн.

У судовому рішенні по справі №910/2351/17 встановлено, що 30.08.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю «Вєста Україна» листом №2265 повідомило Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» про те, що його відповідальність при здійсненні експедирування вантажів була застрахована у Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнісон Страхування» відповідно до договору страхування цивільної відповідальності експедитора № 0703.000401.120 від 06.11.2015, тому Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» має право звернутися до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнісон Страхування» для задоволення своїх вимог.

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» також звернулося до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнісон Страхування» із регресною вимогою №03/4935 від 17.08.2016, в якій просило виплатити страхове відшкодування у розмірі 576 076,08 грн.

Проте, 29.08.2016 листом вих. №10-582 Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Юнісон Страхування» повідомило Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» про те, що втрата вантажу 22.03.2016 не була визнана страховим випадком за договором страхування цивільної відповідальності експедитора №0703.000401.120 від 06.11.2015, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення вказаної регресної вимоги.

У зв`язку з тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Вєста Україна», як особа, відповідальна за заподіяний збиток, у добровільному порядку не відшкодувала позивачу, до якого перейшло право вимоги після виплати страхового відшкодування за договором добровільного страхування №40-0105-15-00011 від 31.12.2015 на користь Приватного акціонерного товариства «А/Т Тютюнова компанія «В.А.Т . - Прилуки», Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» звернулось до суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вєста Україна» страхового відшкодування в сумі 576076,08 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.11.2018 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2019 рішення місцевого господарського суду скасовано, прийнято нове рішення про задоволення позову; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вєста Україна» на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» 576076,08 грн сплаченого страхового відшкодування, 8641,14 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції, 12 961,71 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Постановою Верховного Суду від 12.08.2019р. по справі №910/2351/17 постанову від 02.04.2019 Північного апеляційного господарського суду залишено без змін.

Згідно ч. 4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з вищевикладеного, судове рішення у справі №910/2351/17, яке набрало законної сили, має преюдиціальне значення, а встановлені ним обставини повторного доведення не потребують.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2019 по справі №910/2351/17 видано наказ від 19.08.2019.

Судове рішення у справі №910/2351/17 Товариством з обмеженою відповідальністю «Вєста Україна» виконано, грошові кошти сплачено стягувачу, з урахуванням чого 04.09.2019 виконавче провадження за наказом від 19.08.2019 Господарського суду міста Києва у справі №910/2351/17 закінчено. Вказані обставини підтверджуються наявною в матеріалах справи інформаційною довідкою про виконавче провадження від 06.11.2019.

З огляду на те, що відповідач тривалий час не виконував свого обов`язку з відшкодування позивачу виплаченої ним суми страхового відшкодування, позивач на підставі ст.625 Цивільного кодексу України за період з 30.08.2016 по 04.09.2019 здійснив нарахування 3% річних 52114,90 грн та інфляційні втрати в розмірі 223229,48 грн та звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори та інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

За приписами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.04.2018 у справі №758/1303/15-ц дійшла висновку, що за змістом ст.ст. 524, 533-535 і 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Правовідносини, в яких страховик у разі настання страхового випадку зобов`язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов`язанням, а тому правовідносини з відшкодування шкоди в порядку суброгації, які склалися між сторонами у справі, також є грошовим зобов`язанням (правова позиція викладена в Постанові від 20.04.2018 у справі №910/12028/17).

Дія ст. 625 Цивільного кодексу України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт). Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України (аналогічну правову позицію викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17, від 16.05.2018 у справі №14-16цс18 та постановах Верховного Суду від 17.10.2018 у справі № 908/2552/17, від 04.12.2019 у справі №910/13238/18).

Відповідно до ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене, колегія суддів відхиляє твердження апелянта про те, що положення ст. 625 Цивільного кодексу України не розповсюджуються на зобов`язання з відшкодування матеріальної або моральної шкоди.

Так, позивачем визначено початковою датою періоду нарахування 3% річних та втрат від інфляції календарну дату відмови Товариства з обмеженою відповідальністю «Вєста Україна» у задоволенні вимоги Приватного акціонерного товариства «Українська страхова група» про сплату страхового відшкодування в досудовому порядку - 29.08.2016. Період нарахування визначено позивачем з 30.08.2016 по 04.09.2019.

Суд першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів, визнав безпідставним нарахування 3% річних за 04.09.2019, оскільки у вказаний день виконавче провадження з примусового виконання наказу від 19.08.2019 Господарського суду міста Києва по справі №910/2351/17 було закінчено на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», а день фактичної оплати не включається до періоду часу, в який може здійснюватися нарахування 3% річних.

Водночас, відповідачем у суді першої інстанції було здійснено заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.ст. 256, 257 Цивільного кодексу України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання (ч.ч. 1, 6 ст. 261 Цивільного кодексу України).

Зі штампу реєстрації вхідної документації Господарського суду міста Києва вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом 11.11.2019. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що за вимогами про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період з 30.08.2016 по 10.11.2016 позивачем загальний строк позовної давності пропущено, а отже в цій частині вимоги підлягають залишенню без задоволення. Здійснивши власний перерахунок, місцевий суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення за період з 11.11.2016 по 03.09.2019, а саме 3% річних на суму 48620,54 грн та інфляційних втрат в сумі 168926,73 грн.

Апелянт стверджує, що спір у даній справі виник з договору перевезення, а отже до вимог за ним повинна застосовуватись скорочена позовна давність - 1 рік (ст. 258 Цивільного кодексу України). Таким чином, перебіг позовної давності до вимог, що пов`язані із втратою спірного вантажу, розпочався 23.03.2016 та, відповідно, є пропущеним.

Колегія суддів відхиляє вказані заперечення, з огляду на таке.

У постанові Верховного Суду (у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду) від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17 з огляду на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 у справі № 918/329/16, наведено висновок про те, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України, не є додатковими вимогами в розумінні ст. 266 Цивільного кодексу України, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували поданню позову.

З огляду на викладене, строк звернення до суду з вимогами про стягнення 3% річних та втрат від інфляції за період з 11.11.2016 по 03.09.2019 позивачем не пропущено, а отже суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги в цій частині.

Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому Північний апеляційний господарський суд вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, отже, підстави для його скасування відсутні.

Судові витрати за апеляційної скарги відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на скаржника.

Керуючись ст.ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вєста Україна"- залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2020 у справі №910/15839/19 - без змін.

2. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 30.06.2020.

Головуючий суддя О.І. Поляк

Судді М.А. Дідиченко

Є.Ю. Пономаренко