ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" червня 2020 р. Справа№ 925/1247/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Іоннікової І.А.

Тарасенко К.В.

Розглянувши у письмовому проваджені без виклику сторін апеляційні скарги фізичної особи - підприємця Ляхевич Тетяни Вікторівни та Комунального підприємства "Теплокомуненерго" міста Монастирище на рішення Господарського суду Черкаської області від 20.12.2019 у справі № 925/1247/19 (суддя Кучеренко О.І., м. Черкаси, повний текст рішення складено 20.12.2019)

за позовом Комунального підприємства "Теплокомуненерго" міста Монастирище Черкаської області

до фізичної особи-підприємця Ляхевич Тетяни Вікторівни, м. Монастирище Черкаської області

про стягнення 10 688,30 грн заборгованості

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Комунальне підприємство "Теплокомуненерго" міста Монастирище (надалі-позивач/Підприємство) звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом до фізичної особи-підприємця Ляхевич Тетяни Вікторівни (надалі - відповідач/ФОП Ляхевич Т.В.) про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію та надані послуги з технічного обслуговування мереж за період з 21.12.2016 до 01.08.2019 у розмірі 10 688,30 грн, з яких: 7 763,88 грн - основний борг, 2 815,81 грн - пеня, 23,84 грн - 3% річних та 84,77 грн - інфляційних втрат (т. 1, а.с. 5-12).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за відсутності укладеного договору на теплопостачання та надання житлово-комунальних послуг, ФОП Ляхевич Т.В. зобов`язана оплачувати вартість отриманої теплової енергії та наданих послуг з обслуговування внутрішньобудинкових систем тепло-та водопостачання та водовідведення відповідно до вимог Закону України "Про житлово-комунальні послуги", Закону України "Про теплопостачання", Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою КМУ № 1198 від 03.11.2007, Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» від 21.07.2005 № 630.

Також позивач заявив до стягнення окрім основної заборгованості, 3% річних та інфляційних втрат на підставі положень ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України та пеню відповідно до Закону України "Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій".

Короткий зміст заперечень відповідача викладених у відзиві на позовну заяву

Фізична особа-підприємець Ляхевич Тетяна Вікторівна у відзиві вказує на те, що позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки питання постачання теплової енергії з 20.11.2018 у приміщення № 20, № 21 (згідно з проектом договору купівлі-продажу теплової енергії з 20.11.2018 №78-ТІ) або надання комунальної послуги з централізованого опалення, які є предметом розгляду у справі № 925/1370/18, рішення та постанова, що були прийняті за результатами розгляду даної справи скасовані постановою Верховного Суду від 03.09.2019 та справу № 925/1370/18 направлено на новий розгляд до місцевого господарського суду. Разом з тим, Верховним Судом при винесені постанови від 03.09.2019 у справі № 925/1370/18 були враховані висновки викладені у постанові Великої Палати від 06.11.2018 у справі № 904/7024/17.

Також у відзиві на позовну заяву відповідач просить суд зупинити провадження у справі до набрання судовим рішенням законної сили у справі № 925/1370/18 за позовом Комунального підприємства "Теплокомуненерго" міста Монастирище до фізичної особи-підприємця Ляхевич Тетяни Вікторівни про визнання договору купівлі-продажу теплової енергії укладеним, після її нового розгляду.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 20.12.2019 у справі № 925/1247/19 (суддя Кучеренко О.І., м. Черкаси, повний текст рішення складено 20.12.2019) позов задоволено частково. За рішенням суду стягнуто з відповідача на користь позивача 6 716,71 грн основного боргу, 2 815,81 грн пені, 18,98 грн 3% річних, 70,41 грн інфляційних втрат та 1 729,37 грн судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено (т. 1, а.с. 147-158).

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не є підставою для звільнення споживача від обов`язку оплатити за фактично отримані послуги. Оскільки строк оплати відповідачем спожитих послуг ні законом, ні договором не встановлений, його (строк) слід визначати за правилами ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, тобто від надіслання позивачем щомісячних рахунків на оплату спожитих послуг відповідачу.

Встановивши, що спірним періодом, за яким було позивачем нараховано відповідачу заборгованість за спожиту теплову енергію та послуги з технічного обслуговування мереж у розмірі 7 763,88 грн - період з 21.12.2016 до 01.08.2019, однак рішенням Господарського суду від 13.09.2017 у справі № 925/1150/16 було встановлено факт, що співвласниками нежитлового приміщення магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1" були три особи, у тому числі і відповідач у справі, а також те, що ФОП Ляхевич Т.В. стала власником усього магазину з 06.06.2017, суд першої інстанції виходив з того, що до цієї дати обов`язок з оплати спожитих послуг наявний у всіх співвласників такого приміщення, відповідно, оплата відповідних послуг повинна була здійснюватись кожним співвласником у відповідності до його частки у спільній частковій власності, а від цієї дати (з 06.06.2017) у позивача є обґрунтовані підстави для пред`явлення вимоги про стягнення усієї вартості наданих послуг з відповідача як одноособового власника такого таких приміщень.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення заборгованості з відповідача пропорційно його частки у праві спільної часткової власності на приміщення магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» до 06.06.2017.

Відтак, здійснивши власний перерахунок основної заборгованості за спожиту теплову енергію та послуги з технічного обслуговування мереж, штрафних санкцій (інфляційних втрат та 3% річних) суд першої інстанції позов задовольнив частково.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ФОП Ляхевич Т.В. (надалі-скаржник-1) звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (з урахуванням заяви від 08.05.2020 про уточнення прохальної частити апеляційної скарги), в якій просила скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове судове рішення за наслідками розгляду справи № 925/1247/19 (т. 2, а.с. 2-13).

Скаржником-1 було заявлено клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на оскарження рішення Господарського суду Черкаської області від 20.12.2019 у справі № 925/1247/19, а також клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 925/1370/18.

Також не погоджуючись із прийнятим рішенням, Комунальне підприємство "Теплокомуненерго" міста Монастирище (надалі-скаржник-2) звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у стягненні 1 047,17 грн основного боргу, 4,86 грн 3% річних, 14,36 грн інфляційних втрат, 191,63 грн судового збору та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю ( т. 2, а.с. 50-52).

Узагальнені доводи апеляційної скарги ФОП Ляхевич Т.В. зводяться до наступного:

- порушенням місцевим господарським судом положень п. 10 ч. 2 ст. 176 та ч. 2 ст. 251 ГПК України, яке (порушення) полягає у тому, що суд не зазначивши в ухвалі про відкриття провадження у справі від 25.10.2019 строку на подання відповідачем заперечень на відповідь на відзив, чим порушив процесуальні права скаржника-1, а також ст. 227, п. 1 ч. 4 ст. 238 ГПК України;

- неправомірною відмовою суду першої інстанції у поданому клопотанні відповідача про зупинення провадження у справі № 925/1247/19 до набранням рішенням законної сили у справі № 925/1370/18;

- рішення місцевого господарського суду стосується окремого об`єкта нерухомого майна - магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», а не об`єктів позовних вимог- нежитлових приміщень № 20, № 21;

- доказів укладення з відповідачем договору, передбаченого прикінцевими положеннями Закону України "Про житлово-комунальні послуги", який набрав чинності 10.12.2017 та був введений в дію 01.05.2019, позивач до суду першої інстанції не надав.

Апеляційна скарга Комунального підприємство "Теплокомуненерго" міста Монастирище обґрунтована не повним з`ясуванням обставин справи, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду фактичним обставинним справи, а саме: 1) об`єктом у справі не є магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1» (розташований у структурі багатоквартирного житлового будинку № АДРЕСА_1), а нежитлові приміщення № 20 та № 21, які використовуються під магазин в багатоквартирному житловому будинку № АДРЕСА_1 ; 2) факти встановлені у справі № 925/1150/16 (саме факти встановлювалися у справі № 925/1566/17), в тому числі належності у певний період приміщення трьом співвласникам, стосується саме магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», а не нежитлових приміщень № 20 та № 21, які використовуються під магазин в багатоквартирному житловому будинку № АДРЕСА_1.

Скаржник - 2 акцентує увагу тому, що магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1» і нежитлові приміщення № 20 та № 21 є різними об`єктами по різним справам і обидва об`єкти використовуються під магазин у багатоквартирному житловому будинку № АДРЕСА_1 . Магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1» дійсно до 06.06.2017 належав трьом співвласникам, а вже 06.06.2017-належить відповідачу у справі (вказане також було встановлено у справі № 925/1566/17). Разом з тим нежитлові приміщення № 20 та № 21, які використовуються під магазин в багатоквартирному житловому будинку № АДРЕСА_1 належали тільки Ляхович Т . В. Зазначене підтверджується відомостями з Державного реєстру прав на нерухоме майно, копіями договорів купівлі-продажу, рішенням виконавчого комітету Монастирищенської міської ради про виведення квартир із житлового фонду, які були надані позивачем до суду першої інстанції.

Вказане, на думку відповідача, місцевим господарським судом не було враховано, що призвело до помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог.

20.01.2020 від відповідача через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду надійшла заява про подання доповненої апеляційної скарги на рішення Господарського суду Черкаської області від 20.19.2019 у справі № 925/1247/19, та, відповідно, доповнення до апеляційної скарги на рішення Господарського суду Черкаської області від 20.19.2019 у даній справі.

З даного приводу суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 266 Господарського процесуального кодексу України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження.

Статтею 118 Господарського процесуального кодексу України визначено, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом

За змістом ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Останнім днем строку на апеляційне оскарження рішення є 09.01.2020.

Оскільки станом на 13.01.2020 строк на апеляційне оскарження закінчився, у скаржника-1 відсутнє право доповнити чи змінити апеляційну скаргу, тому подані доповнення до апеляційної інстанції, подані поза межами процесуального строку колегія суддів не враховує.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

23.04.2020 від позивача через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому підприємство просило суд залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення. Змінити мотивувальну та резолютивну рішення Господарського суду Черкаської області від 20.12.2019 у справі № 925/1247/19 та позов задовольнити в повному обсязі.

Аргументи підприємства в частині підстав для скасування рішення Господарського суду Черкаської області від 20.12.2019 у справі № 925/1247/19 повторюють подану ним апеляційну скаргу на зазначене рішення.

Узагальнені заперечення позивача у відзиві на апеляційну скаргу відповідача зводяться до наступного, а саме:

- враховуючи положення ст. 161, ч. 1 ст. 167 , ст. 251 ГПК України та строк протягом якого суд має вчинити процесуальні дії, навіть за відсутності встановленого судом строку відповідач не був позбавлений права для подання заперечень на відповідь на відзив;

- у поданому відповідачем клопотанні про зупинення провадження у справі № 925/1247/19 до набранням рішення законної сили у справі № 915/1370/18 слід відмовити, у зв`язку його необґрунтованістю;

- посилання відповідача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 904/7024/17 є безпідставними, оскільки обставини, викладені у цій постанові не відповідають обставинам справи № 925/1247/19, тому правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 904/7024/17 не можуть бути враховані при розгляді даної справи.

Відповідач не скористався своїм правом згідно з ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України (надалі-ГПК України) та не надав суду письмового відзиву на апеляційну скаргу позивача, що згідно з ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Частиною 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.01.2020 справу № 925/1247/19 апеляційну скаргу ФОП Ляхевич Т.В. передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Разіна Т.І., судді: Іоннікова І.А., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2020 у справі № 925/1247/19 задоволено клопотання ФОП Ляхевич Т.В. та поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Черкаської області від 20.12.2019 у справі № 925/1247/19; відкрито апеляційне провадження у даній справі; розгляд апеляційної скарги ФОП Ляхевич Т.В. на рішення Господарського суду Черкаської області від 20.12.2019 у справі № 925/1247/19 ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових документів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) апеляційну скаргу Комунального підприємства "Теплокомуненерго" міста Монастирище передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Разіна Т.І., судді: Іоннікова І.А., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2020 відкрито апеляційне провадження у справі № 925/1247/19; прийнято до спільного розгляду апеляційну скаргу Комунального підприємства "Теплокомуненерго" міста Монастирище з апеляційною скаргою ФОП Ляхевич Т.В. на рішення Господарського суду Черкаської області від 20.12.2019 у справі № 925/1247/19; розгляд апеляційної скарги Комунального підприємства "Теплокомуненерго" міста Монастирище ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2020 у справі № 925/1247/19 апеляційне провадження у даній справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи; зобов`язано сторін повідомити Північний апеляційний господарський суд про результати розгляду Господарського суду Черкаської області справи № 925/1370/18.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.03.2020 у справі № 925/1247/19 касаційну скаргу Комунального підприємства "Теплокомуненерго" задоволено; ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2020 у справі № 925/1247/19 скасовано; справу № 925/1247/19 передано на розгляд суду апеляційної інстанції (т. 2, а.с. 200-206).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.04.2020 поновлено апеляційне провадження у справі № 925/1247/19; розгляд апеляційних скарг ФОП Ляхевич Т.В. та Комунального підприємства "Теплокомуненерго" міста Монастирище на рішення Господарського суду Черкаської області від 20.12.2019 у справі № 925/1247/19 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Розгляд апеляційним судом клопотань ФОП Ляхевич Т.В.

Щодо поданого клопотання про розгляд апеляційної скарги ФОП Ляхевич Т.В. на рішення Господарського суду Черкаської області від 20.12.2019 у справі № 915/1247/19 в судому засіданні з повідомленням (викликом сторін).

В обґрунтування вищевказаного клопотання ФОП Ляхевич Т.В. зазначає, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у даній справі вимагають проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін для повного та всебічного перегляду справи в апеляційному порядку.

Відповідно до зазначеного клопотання заявник просить розглянути її апеляційну скаргу у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Розглянувши зазначене клопотання, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо відсутності підстав для його задоволення, враховуючи наступне.

Частиною 13 ст. 8 ГПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За правилами п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб

Зміст ч. 7 ст. 12 ГПК України встановлює, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

У п. 1 ч. 1 ст. 163 ГПК України зазначено, що у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Згідно з ч. 5 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Частиною 6 ст. 252 ГПК України встановлено, що суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Згідно із ч. ч. 1, 10 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Отже, розгляд апеляційної скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи у даному випадку, є правом, а не обов`язком суду.

Відповідно п. 6 ч. 4 ст. 247 ГПК України у порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числи посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних такою посадовою особою юридичній особі її діями (бездіяльністю).

Предметом розгляду у даній справі є вимога про стягнення заборгованості у розмірі 10 668,30 грн, враховуючи те, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не відповідають приписам п. 6 ч. 4 ст. 247 ГПК України, тому зазначена справа відноситься до малозначних справ в розумінні п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України, та, відповідно, до ч. 10 ст. 270 ГПК України підлягає розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки таких обставин для розгляду апеляційної скарги ФОП Ляхевич Т.В. на рішення Господарського суду Черкаської області від 20.12.2019 у справі № 915/1247/19 у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи судом апеляційної інстанції не встановлено, то підстави для задоволення клопотання ФОП Ляхевич Т.В. відсутні.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що здійснення розгляду судом справи у письмовому провадженні без виклику сторін, не обмежує (не позбавляє) учасників справи користуватися наданими їм ст. 42 ГПК України процесуальними правами, зокрема, можливості подавати клопотання, заперечення, пояснення, додаткові докази тощо.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 21.02.2017 у справі № 925/1150/16 за позовом Комунального підприємства "Теплокомуненерго" міста Монастирище до фізичної особи-підприємця Ляхевич Тетяни Вікторівни та до фізичної особи-підприємця Ляхевич Володимира Олександровича про стягнення 4 071,24 грн позовні вимоги задоволено частково.

За рішенням суду:

- стягнуто з фізичної особи-підприємця Ляхевич Тетяни Вікторівни на користь позивача 1 297,03 грн основного боргу, 700,95 грн пені, 34,74 грн інфляційних нарахувань, 2,90 грн - 3% річних і 689,00 грн витрат на сплату судового збору;

- стягнуто з фізичної пособи-підприємця Ляхевича Володимира Олександровича на користь позивача 1 297,03 грн основного боргу та 439,00 грн витрат на сплату судового збору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.09.2017 рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 06.03.2018 постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.09.2017 та рішення Господарського суду Черкаської області від 21.02.2017 у справі № 925/1150/16 залишено без змін.

Вказаними судовими рішеннями були встановлені такі факти:

- 25.11.2005 між Дочірнім підприємством "Теплокомуненерго" Публічного акціонерного товариства "Монастирищенський ордена Трудового Червоного Прапора машинобудівний завод", правонаступником якого є Комунальне підприємство "Теплокомуненерго" міста Монастирище, та фізичною особою-підприємцем Ляхевич Тетяною Вікторівною було укладено договір №127-Т на поставку теплової енергії у магазин "ІНФОРМАЦІЯ_1", відповідно до умов якого виробник взяв на себе зобов`язання постачати споживачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобов`язався оплачувати надану послугу за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором;

- договір від 25.11.2005 № 127-Т припинив свою дію 31.12.2012, у зв`язку із закінченням строку, на який він був укладений;

- приміщення магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1" є спільною частковою власністю фізичної особи-підприємця Ляхевич Тетяни Вікторівни із спільною часткою 1/3 та фізичної особи-підприємця Ляхевича Володимира Олександровича із спільною часткою 1/3 та ОСОБА_3 із спільною часткою 1/3 та був створений внаслідок переобладнання житлових квартир № 20, № 21 і однієї кімнати квартири №19 площею 14,1 кв. м на першому поверсі житлового багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1, і, відповідно, є вбудованим у цей будинок приміщенням;

- система опалення приміщення магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1" є складовою частиною внутрішньої будинкової системи централізованого опалення вказаного багатоквартирного будинку, оскільки при проектуванні останнього закладалося його централізоване теплопостачання. Згідно з вимогами будівельних норм "СНиП 2.04.05-91 Отопление, вентиляция и кондицирование" щодо питань влаштування системи опалення, всі стояки та внутрішні розподільчі мережі гідравлічно ув`язані між собою для забезпечення стабільної роботи системи опалення будинку. Опалення є системою, яка гідравлічно та теплотехнічно об`єднує всі квартири та нежитлові приміщення в будинку;

- листами від 01.06.2012 № 296 та від 09.10.2012 вих. № 583 позивачем було надіслано відповідачу для підписання примірники проекту договору "Про надання послуг з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, холодного водопостачання і водовідведення" на нежитлові приміщення № 20 та № 21 (розширення магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1") по АДРЕСА_1 для укладення. Проте, відповідач договір не підписав, отже, договір є неукладеним;

- у період із 03.10.2013 до 01.05.2016 підприємство за встановленими тарифами щомісячно визначав обсяги і вартість фактично спожитих відповідачами у магазині "ІНФОРМАЦІЯ_1" теплової енергії та послуг з технічного обслуговування внутрішніх будинкових систем теплопостачання, холодного водопостачання та водовідведення і надсилав рахунки фізичній особі-підприємцю Ляхевич Т.В. на оплату цих послуг, які відповідачем оплачені не були;

З метою стягнення заборгованості за надані позивачем послуги за вказаний період, останній і звернувся про її примусове стягнення до суду, що і було предметом розгляду у справі № 925/1150/16.

Місцевим господарським судом встановлено, що протягом наступного періоду з 21.12.2016 до 01.08.2019 позивачем продовжено постачання теплової енергії у нежитлові приміщення № 20 та № 21 (розширення магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1") по АДРЕСА_1 та надавалися послуги з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно Ляхевич Тетяна Вікторівна стала єдиним власником нежитлових приміщень № 20 та № 21 (розширення магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1") по АДРЕСА_1 на підставі договору дарування 2/3 частин магазину від 06.06.2017.

Реєстрація права власності на зазначене нерухоме майно (площею 109 кв. м) проведена 06.06.2017, магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1" присвоєно адресу АДРЕСА_1 (т.1, а.с.23).

23.11.2018 Комунальне підприємство "Теплокомуненерго" міста Монастирище з метою укладення договору направило листа № 292 ФОП Ляхевич Т.В., як власнику магазину та два екземпляри договору купівлі-продажу теплової енергії на вказаний магазин (т. 1, а.с. 35).

Листом від 19.12.2018 вх. №218 відповідач повідомив позивача, що надісланий проект договору №78-ТІ від 20.11.2018 не може бути підписаний відповідачем як стороною за договором, оскільки в проекті договору не враховані зміни до законодавства, наявність у будинку ОСББ, способу приєднання до внутрішньобудинкової території (т. 1, а.с. 36).

Оскільки відповідачка не підписала проект договору, позивач звернувся з позовом до суду про визнання його укладеним за рішенням суду, що і є предметом розгляду у справі № 925/1370/18.

28.08.2019 позивач направив ФОП Ляхевич Т.В. досудове попередження від № 241 з вимогою про сплату заборгованості за спожиту теплову енергію та надані послуги у сумі 7 763,88 грн (т. 1, а.с. 77).

Відповідач відповіді на претензію позивача не надав. За надані позивачем послуги не розрахувався.

Крім того, за прострочення оплати фактично спожитої теплової енергії та послуг з технічного обслуговування внутрішніх будинкових систем теплопостачання, холодного водопостачання та водовідведення у період з 21.12.2016 до 01.08.2019 позивач нарахував відповідачу до сплати передбачену у статті 1 Закону України "Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій" пеню у сумі 2 815,81 грн, а також інфляційні втрати у сумі 84,77 грн та 3% річних у сумі 23,84 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційні скарги позивача та відповідача не підлягають задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, з наступних підстав.

Положеннями ч. 3 ст. 5 Господарського кодексу України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання повинні здійснювати свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог.

Відповідно до статей 11, 16, 177, 360 Цивільного кодексу України: цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

З 1 травня 2019 року у повному обсязі введено в дію Закон України від 09.11.2017 № 2189-VIII "Про житлово-комунальні послуги", з цієї дати визнано таким, що втратив чинність Закон України від 24.06.2004 № 1875-IV "Про житлово-комунальні послуги". Предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору ( п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону №1875-IV).

Виходячи зі змісту ст. 3 Закону № 1875-IV суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачами, виконавцями або виробниками послуг.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 Закону України № 1875-IV виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

Суб`єктами відносин, відповідно до положень ст. 4 Закону № 1875-IV, у сфері питної води, питного водопостачання та водовідведення є: органи державної влади, до сфери управління яких належать об`єкти питного водопостачання та водовідведення; органи місцевого самоврядування, до сфери управління яких належать об`єкти питного водопостачання та водовідведення; підприємства питного водопостачання та централізованого водовідведення; споживачі питної води та/або послуг з водовідведення.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону № 1875-IV визначено, що споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 вказаного Закону (№ 1875-IV) обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Тому, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі № 221/515/15-а та від 05.10.2016 у справі № 753/2526/16-ц.

Суд апеляційної зазначає, що п. 18 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» від 21.07.2005 № 630 (надалі - Правила), визначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Статтею 19 Закону України "Про теплопостачання" визначено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відносини, пов`язані з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії в Україні регулює Закон України "Про теплопостачання", відповідно до ст. 19 якого споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Абзацом 5 пункту 40 Правил користування тепловою енергією, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03.10.2007 передбачено, що споживач теплової енергії зобов`язаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.

Судом встановлено, що між сторонами існують правовідносини з поставки теплової енергії та надання комунальних послуг з обслуговування мереж, проте відповідні договори укладено не було.

Надання власнику приміщення теплової енергії і послуг з обслуговування мереж слід вважати фактичним укладенням договорів на умовах, передбачених Законом України "Про теплопостачання", Правил користування тепловою енергією і Законом України "Про житлово-комунальні послуги", Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, як про це, зокрема, зазначається в постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 року у справі № 6-59цс13.

Так, у період з 21.12.2016 по 01.08.2019 у нежитлові приміщення магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1" за адресою: АДРЕСА_1, яке належить ФОП Ляхевич Т.В. на праві власності поставлялася теплова енергія та надавалися послуги з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання. Підприємством за надану теплову енергію та послуги направлялися рахунки, які, у порушення строків, які передбачені статтею 530 Цивільного кодексу України, відповідачем не оплачені.

Відключення приміщення магазину від централізованої системи теплопостачання технічно неможливе, оскільки система опалення вказаних приміщень є невід`ємною частиною системи опалення будинку, розташованого за вказаною адресою. Постачання теплової енергії в даний будинок здійснюється централізовано. Внутрішньобудинкова система, по якій здійснюється поставка теплової енергії до квартир та інших приміщень, є єдиною внутрішньобудинковою системою, відповідно до будівельних норм. Окрім стояків опалення, у приміщені магазину наявна горизонтальна система опалення підключена до внутрішньобудинкової системи опалення через засіб обліку. Від такої системи опалення через засіб обліку відповідач не споживає теплову енергію. Отже, оскільки у магазині тепловіддаючі поверхні були наявні, то відповідач отримував теплову енергію.

Вказані факти встановлені при розгляді Господарським судом Черкаської області справи № 925/1150/16.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Крім того, правомірність такої позиції підтверджена постановами Вищого господарського суду України від 11.06.2015 у справі № 925/869/14, Вищого господарського суду України від 03.10.2017 у справі № 925/262/17 та Верховного Суду від 06.03.2018 у справ № 925/1150/16 ( т. 1, а.с 88-100).

Станом на 01.08.2019 позивач нарахував ФОП Ляхевич Т.В. заборгованість за спожиту теплову енергію та послуги з технічного обслуговування мереж у розмірі 7 763,88 грн за період з 21.12.2016 до 01.08.2019.

Водночас, як зазначено вище, рішенням суду у справі № 925/1150/16 було встановлено факт, що співвласниками нежитлового приміщення магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1" були три особи, у тому числі і відповідач у справі. Судом також було встановлено, що ФОП Ляхевич Т.В. стала власником усього магазину з 06.06.2017.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішенням у справі № 925/1566/17 також встановлено, що:

- 06.06.2017 ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , як дарувальники, і Ляхевич Тетяна Вікторівна , як обдарована уклали договір дарування 2/3 частини магазину, за яким дарувальники подарували, а обдарована прийняла 2/3 частини магазину роздрібної торгівлі "ІНФОРМАЦІЯ_1" по АДРЕСА_1 , належні дарувальникам по 1/3 частині кожному на праві спільної часткової власності;

- 06.06.2017 року приватний нотаріус Київського міського округу Оніщенко М.О. посвідчила нотаріально вказаний договір дарування 2/3 частини магазину і як державний реєстратор провела державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності Ляхевич Тетяни Вікторівни на 2/3 магазину роздрібної торгівлі "ІНФОРМАЦІЯ_1" загальною площею 109 кв. м, розташованого по АДРЕСА_1, за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 234, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.06.2017 індексний номер 88893652.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з місцевим господарським судом, що саме з 06.06.2017 у позивача є обґрунтовані підстави для пред`явлення вимоги про стягнення усієї вартості наданих послуг у приміщення магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1" до ФОП Ляхевич Т.В.

Щодо періодів нарахування заборгованості, з урахуванням набування відповідачем з 06.06.2017 магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» у власність, слід зазначити наступне.

Позивач просить стягнути заборгованість за надану теплову енергію та послуги у період з 21.12.2016 до 30.05.2017, та, відповідно, за який підприємством нараховоно 1 570,76 грн. Заборгованість відповідача за цей період становить 523,59 грн.

За наступний період (за розрахунком позивача) з 01.09.2017 до 01.08.2019 заборгованість відповідача становить 6 193,12 грн.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції, що вимога позивача про стягнення заборгованості підлягає до часткового задоволення у сумі 6 716,71 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За змістом ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту.

Згідно з ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ст. 611 Цивільного кодексу України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Положеннями ч. 2 ст. 193, ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором; учасники господарських правовідносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у розумінні цього Кодексу визнає господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 10 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність субєктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій" суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують нежилі будинки і приміщення, належні їм на праві власності або орендовані ними на підставі договору, для провадження цієї діяльності:

сплачують комунальні послуги за тарифами, які у встановленому законодавством порядку відшкодовують повну вартість їх надання та пропорційну частку витрат на утримання прибудинкової території;

за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

На переконання суду апеляційної інстанції, порушення ФОП Ляхевич Т.В. зобов`язання щодо оплати позивачу за спожиту теплову енергію та надані послуги з технічного обслуговування мереж приміщення магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1», які надавалися у період з 21.12.2016 до 01.08.2019 надає позивачу право вимагати примусового його виконання відповідачем шляхом стягнення з нього на свою користь боргу за надані послуги.

Враховуючи те, що строк оплати відповідачами спожитих послуг ні законом, ні договором не встановлений, його (строк) слід визначати за правилами ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України.

В матеріалах справи містяться докази надіслання щомісячних рахунків на оплату спожитих послуг, які є вимогами про оплату послуг в розумінні ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України (т. 1, а.с. 44-66).

Суд апеляційної інстанції перевіривши розрахунок інфляційних втрат та 3% річних за період з 21.12.2016 до 01.08.2019, який був здійснений судом першої інстанції вважає його вірним.

Отже, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком місцевого господарського суду про те, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають інфляційні втрати у сумі 70,41 грн та 3% річних - у розмірі 18,98 грн.

Також, суд апеляційної інстанції погоджується з розрахунком пені здійсненим судом першої інстанції.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком місцевого господарського суду про те, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня у розмірі 2 815,81 грн за період з 20.01.2019 до 20.07.2019.

Мотиви прийняття або відхилення аргументів, викладених в апеляційних скаргах позивача та відповідача

Посилання заявника апеляційної скарги (ФОП Ляхевич) проте, що позивач в порушення прикінцевих положень Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відповідно, до яких не пізніш як протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом" співвласники багатоквартирних будинків незалежно від обраної ними форми управління багатоквартирним будинком зобов`язані прийняти рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг (крім послуг з постачання електричної енергії та природного газу) щодо кожного виду комунальної послуги згідно з ч. 1 статті 14 цього Закону, а виконавці комунальних послуг - укласти із такими співвласниками договори про надання відповідних комунальних послуг відповідно до обраної співвласниками моделі організації договірних відносин. Однак, в порушення вище зазначених приписів законодавства позивачем не надано доказів укладення такого договору з відповідачем є безпідставними, оскільки предметом даного спору є стягнення заборгованості за надані комунальні послуги за відсутності укладеного договору.

Крім того, постановою Судових палат у цивільних і господарських справах Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі № 6-2951цс15 з метою усунення неоднаковості застосування судами норм матеріального права наголошено на обґрунтованості стягнення заборгованості за надані комунальні послуги навіть за відсутності укладеного договору в силу п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", згідно з якою встановлено обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Щодо тверджень скаржника про порушення місцевим господарським судом норм процесуального права ( п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України), а саме щодо безпідставного не зупинення провадження у справі № 925/1247/19 до набрання рішення законної сили у с праві № 925/1370/18, то вказані обставини були предметом перегляду Верховним Судом (ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2020 було задоволено подане клопотання ФОП Ляхевич Т.В. про зупинення провадження у справі), за результатом якого постановою Верховного Суду від 27.03.2020 ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2020 скасовано та справу № 925/1247/19 передано на розгляд до суду апеляційної інстанції.

Таким чином, зазначені твердження ФОП Ляхевич Т.В. судом апеляційної інстанції відхиляються, як безпідставні.

Доводи скаржників 1, 2 про те, що магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1» та нежитлові приміщення № 20, № 21, які було перетворено внаслідок переобладнання житлових квартир № 20, № 21 на першому поверсі житлового багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 є різними об`єктами є недоведеними з огляду на відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження таких доводів.

Крім того, рішенням Господарського суду Черкаської області від 21.02.2017, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.09.2017 та постановою Верховного Суду від 06.03.2018 у справі № 925/1150/17 було встановлено, що приміщення магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1" є спільною частковою власністю фізичної особи-підприємця Ляхевич Тетяни Вікторівни із спільною часткою 1/3 та фізичної особи-підприємця Ляхевича Володимира Олександровича із спільною часткою 1/3 та ОСОБА_3. із спільною часткою 1/3 і було створено внаслідок переобладнання житлових квартир № 20, № 21 і однієї кімнати квартири №1 9 площею 14,1 м2 на першому поверсі житлового багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 , і, відповідно, є вбудованим у цей будинок приміщенням.

В силу приписів ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Інші доводи скаржників, викладені в апеляційних скаргах не спростовують висновків місцевого господарського суду, викладених в оскаржуваному рішенні.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч. 2 ст. 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Частиною 1 ст. 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду в розумінні ст. 277 ГПК України, з викладених в апеляційних скаргах обставин.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд зазначає, що рішення місцевого господарського суду прийняте з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування рішення Господарського суду Черкаської області від 20.12.2019 у справі № 925/1247/19, та, відповідно, апеляційні скарги фізичної особи - підприємця Ляхевич Тетяни Вікторівни та Комунального підприємства "Теплокомуненерго" міста Монастирище є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат

Судовий збір за подачу апеляційної скарги у відповідності до ст. 129 ГПК України судом на скаржників 1, 2.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги фізичної особи - підприємця Ляхевич Тетяни Вікторівни та Комунального підприємства "Теплокомуненерго" міста Монастирище залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 20.12.2019 у справі № 925/1247/19 залишити без змін.

3. Матеріали справи повернути до Господарського суду Черкаської області.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді І.А. Іоннікова

К.В. Тарасенко