У Х В А Л А

30 червня 2020 року м. Чернігівсправа № 927/531/20
Господарський суд Чернігівської області у складі судді Ноувен М.П., перевіривши матеріали позовної заяви № 41 від 17.06.2020

за позовом: Державного підприємства «Дослідне господарство «Івківці» Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України",

вул. Незалежності, 3А, с. Івківці, Прилуцький р-н, Чернігівська обл., 17580;

до відповідача 1: Івковецька сільська рада Прилуцького району Чернігівської області ,

вул. Незалежності, 3А, с. Івківці, Прилуцький р-н, Чернігівська обл., 17580;

до відповідача 2: ОСОБА_1 ,

АДРЕСА_1 ;

про визнання недійсними договорів оренди та скасування державної реєстрації

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Державне підприємство «Дослідне господарство «Івківці» Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України» звернувся до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Івковецької сільської ради Прилуцького району та ОСОБА_1 з позовом про визнання недійсними та скасування державної реєстрації договорів оренди землі, укладених 11.07.2019 між Івковецькою сільською радою Прилуцького райну Чернігівської області та ОСОБА_1 , земельних ділянок комунальної власності кадастровий номер :03:000:0087, площею 8,3927 га, кадастровий номер :3:000:0088 площею 5,0594 га, кадастровий номер :03:000:0089 площею 15,0574 га, кадастровий номер :01:000:0101, площею 35,2661 га, які розташовані на території Івковецької сільської ради Прилуцького району Чернігівської області.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач не розглянув його заяви про отримання права оренди на сесії сільської ради і незаконно надав перевагу на укладення договорів оренди ОСОБА_1 , земельні ділянки були передані без проведення прилюдних торгів.

Крім того, позивач посилається на те, що за змістом ч.1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, 5,6 ст. 203 ЦК України, і, зокрема, коли вміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Розглянувши матеріали позовної заяви суд зазначає наступне:

Відповідно до ст. 125 Конституції України, судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Згідно з ч.3 ст. 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Пунктами 6, 10, 15 частини першої статті 20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

Натомість, відповідно до ч.1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

При цьому визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням наявного приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Отже, під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Згідно із ч.1, 4 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, установлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України).

Цивільні права та інтереси суд може захистити в спосіб визнання правочину недійсним (п.2 ч.2 ст. 16 ЦК України).

Водночас правовідносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються, зокрема, приписами Земельного кодексу України, а також прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами.

Згідно із ч.2,3 ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Згідно із ч.1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Порядок набуття права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності громадянами та юридичними особами передбачено вказаною нормою та ст.118, 122 Земельного кодексу України.

Позовну вимогу про визнання недійсними договорів оренди та скасування державної реєстрації договорів можна розглядати як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та пред`являти до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення такої позовної вимоги є оспорювання цивільного речового права особи, що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до поданих позивачем матеріалів встановлено, що внаслідок укладення договорів оренди від 11.07.2019, вимога про визнання яких є предметом даного спору, орендарем за відповідними договорами є фізична особа.

З огляду на те, що позивач звернувся до господарського суду з позовом, зокрема, про визнання недійсними договорів оренди, якими передано в строкове платне користування земельні ділянки фізичній особі, тобто предмет даного спору стосується правомірності набуття ОСОБА_1 відповідних земельних ділянок, такий спір є приватноправовим і за суб`єктним складом сторін підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, оскільки його вирішення впливає на права та обов`язки цієї фізичної особи, яка не може бути стороною у даному господарському процесі.

Даний правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/4896/18 від 10.09.2019.

Ураховуючи викладене, господарський суд дійшов висновку, що даний спір є приватноправовим за суб`єктним складом сторін, а відтак не може розглядатись у порядку господарського судочинства, а підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 175 ГПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 175, ст. 234,235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Державному підприємству «Дослідне господарство «Івківці» Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України", код 00729847 у відкритті провадження у справі.

2. Позовну заяву разом із доданими до неї документами повернути Державному підприємству «Дослідне господарство «Івківці» Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України.

3. Роз`яснити позивачу, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції місцевого цивільного суду за правилами цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена до Північного апеляційного господарського суду у строки та порядку, що передбачені ст.256 Господарського процесуального кодексу України та підпунктом 17.5 пункту 17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала підписана 30.06.2020.

Додаток: позовна заява № 41 від 17.06.2020 з додатками (у тому числі фіскальний чек ПН 55 від 18.06.2020 про сплату судового збору) на 69 арк.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://court.gov.ua/ або у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя М.П. Ноувен