РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.06.2020Справа № 910/16201/19

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Демидова В.О., за участю секретаря судового засідання Юрковської В.О., розглянувши за правилами загального позовного провадження

справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» (провулок Несторівський, буд. 3-5, м. Київ, 04053) про стягнення 4917,78 грн,

Представники сторін:

від позивача: адвокат Сотніченко Олена Михайлівна (договір про надання правничої (правової) допомоги № 5 від 11.11.2019, ордер на надання правничої (правової) допомоги від 12.11.2019, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЧН № 000788 від 06.09.2019);

від відповідача: адвокат Жила Марина Ігорівна (довіреність № 01/01/07-557/д від 02.09.2019, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 03.04.2018)

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 , звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрнафта», в якому просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 4917,78 грн, в т.ч. дивіденди за 2011-2014 р.р. у розмірі 2968,55 грн, 3% річних у розмірі 267,17 грн, інфляційні нарахування у розмірі 1682,06 грн; стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 3701,00 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є акціонером Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» та власником простих іменних акцій відповідача у кількості 34 штук. Рішеннями загальних зборів відповідача здійснено розподіл прибутку за 2011-2014 р.р. Про те, що відповідач нараховував та вплачував своїм акціонерам дивіденди за 2011-2014 р.р. йому стало відомо навесні 2019 року через сайт відповідача www.ukrnafta.com у розділі «ІНВЕСТОРАМ», підрозділі «ДОКУМЕНТИ», де він побачив протоколи загальних зборів акціонерів відповідача, на яких і приймались рішення про виплату дивідендів. Вважає, що відповідач був зобов`язаний нарахувати позивачу 3 дивіденди на загальну суму 3174,92 грн та виплатити їх у наступних розмірах та строки: за 2011-2013 р.р. у розмірі 2227,21 грн (2382,04 грн за мінусом 5% податку на доходи фізичної особи - 119,10 грн та 1,5% військового збору у розмірі 35,73 грн) до 10.04.2015; за 2014 рік у розмірі 741,34 грн (792,88 грн за мінусом 5% податку на доходи фізичних осіб 39,64 грн та 1,5% військового збору у розмірі 11,89 грн) до 03.10.2015. Крім того, зазначає про те, що відповідач має сплатити на його користь 3% річних у розмірі 267,17 грн та інфляційні нарахування у розмірі 1682,06 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.12.2019 позовна заява прийнята до розгляду, у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 26.12.2019. Запропоновано відповідачу у строк не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження подати до суду відзив на позовну заяву, а також всі докази, що підтверджують заперечення проти позову, запропоновано позивачу у строк не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву на позовну заяву подати відповідь на відзив в порядку статті 166 Господарського процесуального кодексу України, визначено відповідачу строк для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо такі будуть подані) - протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив.

Копію ухвали суду про відкриття провадження у справі отримано відповідачем 13.12.2019, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

24.12.2019 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову. Заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач у поданому відзиві на позовну заяву зазначає, що право на отримання частки прибутку відповідача - дивідендів за 2011-2013 р.р. мали особи (юридичні та фізичні), які були акціонерами ПАТ «Укрнафта» станом на 20.10.2014, а право на отримання частки прибутку - дивідендів мали особи (юридична та фізичні), які були акціонерами ПАТ «Укрнафта» станом на 03.08.2015. Станом на 20.10.2014, 03.08.2015 позивач був власником цінних паперів товариства у кількості 34 штук, які були знерухомлені в депозитарній установі ПрАТ «Фінансова компанія «Укрнафтогаз». Зобов`язання по виплаті дивідендів слід вважати визначеним лише тоді, коли відповідачу відома сума грошових коштів, що підлягає сплаті на користь певного акціонера, а не з моменту прийняття уповноваженим органом управління емітента рішення про порядок розподілу прибутку та виплату дивідендів за 2011-2014 р.р. Право на отримання частки прибутку - дивідендів має бути реалізоване акціонером, а зобов`язання емітента по виплаті частки прибутку - дивідендів акціонеру виникає під час реалізації акціонером наданого права. Вважає, що з визначенням загальними зборами акціонерів відповідача строків був встановлений відповідний період у часі для реалізації акціонерами відповідача права на отримання прибутку у вигляді дивідендів за 2011-2014 р.р. Відповідачем здійснено нарахування на користь позивача станом на 20.10.2014, 03.08.2015 доходу у вигляді дивідендів. Зазначає, що при реалізації позивачем у встановлений строк права на отримання дивідендів на належні йому акції товариства виплаті останньому підлягало би 2968,55 грн. При цьому, оскільки у відповідача існували зобов`язання щодо утримання податку на доходи фізичних осіб та військового збору за відповідними ставками та сплати його до бюджету у повному обсязі, відповідач не міг їх не виконати. Щодо застосування положень ст. 625 Цивільного кодексу України зазначає, що стаття 625 Цивільного кодексу України не регулює зобов`язання учасників господарського товариства у майнових відносинах між ними, положення цієї норми не поширюється на корпоративні відносини. Виплата частини прибутку (дивідендів) товариства не є договірним зобов`язанням товариства, а тому відповідальність, передбачена законом про порушення грошового зобов`язання, не може бути застосована.

24.12.2019 до суд від відповідача надійшли заяви про застосування строку позовної давності, згідно яких відповідач просить суд застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову. Відповідачем у вказаних заявах, зокрема, зазначається про те, що строк позовної давності за зобов`язаннями з виплати дивідендів за 2011-2013 розпочався 11.04.2015 та закінчився 10.04.2018, за 2014 рік розпочався 04.10.2015, закінчився - 03.10.2018. При цьому позивач як власник майна зобов`язаний був цікавитись станом своїх майнових прав і мав об`єктивну можливість вчасно в межах строку позовної давності отримати інформацію про порядок та строки виплати дивідендів за 2011-2014 р.р. та звернутись до суду за захистом свого порушеного права.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.12.2019, постановленою без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, у судовому засіданні у справі № 910/16201/19 оголошено перерву до 30.01.2020.

Позивачем отримано відзив 08.01.2020, про що свідчить реєстр поштових відправлень.

08.01.2020 до суду від представника позивача Сотніченко О.М. надійшла відповідь на відзив та заперечення проти заяв про застосування строку позовної давності, які не містить підпису представника позивача.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 166 Господарського процесуального кодексу України у відповіді на відзив позивач викладає свої пояснення, міркування та аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень та мотиви їх визнання або відхилення. Відповідь на відзив підписується позивачем або його представником.

У зв`язку із відсутністю підпису у поданій відповіді на відзив та запереченнях проти заяв про застосування строку позовної давності з боку представника позивача, судом не приймається вказана відповідь на відзив та заперечення проти заяв про застосування строку позовної давності.

14.01.2020 до суд від відповідача надійшла письмові пояснення (позиція) щодо заперечення проти заяв про застосування строку позовної давності.

Враховуючи, що судом не прийнято заперечення проти заяв про застосування строку позовної давності, подані представником позивача, судом не надається оцінка письмових пояснень сторони відповідача щодо заперечення проти заяв про застосування строку позовної давності.

У зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Демидова В.О., підготовче засідання у справі № 910/16201/19, призначене на 30.01.2020, відкладено на 14.02.2020.

14.02.2020 до суду від позивача надійшло клопотання про долучення доказів судових витрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.02.2020, постановленою без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, підготовче провадження у справі № 910/16201/19 закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 05.03.2020.

05.03.2020 до суду від позивача надійшло клопотання, в якому позивач просить визнати поважними причини пропущення позовної давності та захистити порушене право позивача, задовольнити позов, справу розглянути за відсутності позивача та його представника.

У зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Демидова В.О., установленням в Україні карантину у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", (із змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 16.03.2020 № 215, від 20.03.2020 №242, від 25.03.2020 №239, від 29.03.2020 №241, від 02.04.2020 №255), судове засідання у справі № 910/16201/19 призначено на 14.05.2020.

13.05.2020 на електронну адресу суд від позивача надійшло клопотання (без накладення електронного цифрового підпису) про розгляд справи за відсутності позивача та його представника.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.05.2020, постановленою без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, судове засідання у справі № 910/16201/19 відкладено на 11.06.2020.

15.05.2020 до суд позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника.

В судове засідання 11.06.2020 з`явилися представники позивача та відповідача. Представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги, просила позов задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні.

Статтею 194 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

В судовому засіданні 11.06.2020 судом оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

В період часу з 19.06.2020 до 24.06.2020 включно суддя Демидов В.О. перебував у щорічній основній відпустці.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_1 являється акціонером Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» та є власником 34 шт іменних простих бездокументарних акцій номінальною вартістю 0,25 грн за 1 шт, що підтверджується виписками про стан рахунку в цінних паперах на 20.10.2014, 03.08.2015.

10.10.2014 на позачергових загальних зборах акціонерів Публічного акціонерного товариства «Укрнафта», зокрема, вирішено:

1. затвердити наступний порядок розподілу прибутку товариства за 2011 рік у сумі ,00 грн (сума частого прибутку відповідно до звіту про фінансові результати товариства за 2011 рік, складеного за П (с) БО: ,30 грн, що складає 99,99% чистого прибутку, направити на виплату дивідендів акціонерам. Розмір дивідендів, що припадає на одну акцію становить 40,23 грн. Решту чистого прибутку направити на розвиток товариства. Встановлено дату складання переліку осіб, що мають право на отримання дивідендів, 20.10.2014, виплату дивідендів здійснити у строк з 20.10.2014 по 10.04.2015;

2. затвердити наступний порядок розподілу прибутку товариства за 2012 рік у сумі ,00 грн (сума чистого прибутку відповідно до звіту про фінансові результати товариства за 2012 рік, складеного за МСФЗ): ,30 грн, що складає 99,98% чистого прибутку, направити на виплату дивідендів акціонерам. Розмір дивідендів, що припадає на одну акцію, становить 26,33 грн. Решту чистого прибутку направити на розвиток товариства. Встановити дату складання переліку осіб, що мають право на отримання дивідендів, 20.10.2014, виплату дивідендів здійснити у строк з 20.10.2014 по 10.04.2015;

3. затвердити наступний порядок розподілу прибутку товариства за 2013 рік у сумі 189886355,00 грн (сума чистого прибутку відповідно до звіту про фінансові результати товариства за 2013 рік, складеного за МСФЗ): 189799785,00 грн, що складає 99,95% чистого прибутку, направити на виплату дивідендів акціонерам. Розмір дивідендів, що припадає на одну акцію, становить 3,50 грн. Решту чистого прибутку направити на розвиток товариства. Встановити дату складання переліку осіб, що мають право на отримання дивідендів, 20.10.2014, виплату дивідендів здійснити у строк з 20.10.2014 по 10.04.2015.

Вказане рішення оформлено протоколом № 22 позачергових загальних зборів акціонерів Публічногоакціонерного товариства «Укрнафта».

22.07.2015 на загальних зборах акціонерів Публічного акціонерного товариства «Укрнафта», зокрема, вирішено затвердити наступний розмір та порядок розподілу прибутку товариства за 2014 рік: направити на виплату дивідендів акціонерам 100% або максимально наближений до 100 відсотків, але не менший ніж 99,9% розмір чистого прибутку товариства за 2014 рік за даними річної фінансової звітності, підтвердженої аудиторським висновком. Розмір дивідендів, що припадає на одну акцію, становить 23,32 грн, решту чистого прибутку направити на розвиток товариства. Встановлено дату складення перліку осіб, що мають право на отримання дивідендів, 03.08.2015. Виплату дивідендів здійснити у строк з 03.08.2015 по 03.10.2015.

Вказане рішення загальним зборів оформлено протоколом № 23 від 22.07.2015.

Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначає про неповідомлення останнього з боку відповідача про нарахування та виплату дивідендів за період 2011-2014 р.р, що передбачено ч. 4 ст. 30 Закону України «Про акціонерні товариства», у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов такого обґрунтованого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Частиною 1 статті 3 Закону України «Про акціонерні товариства» визначено, що акціонерне товариство - господарське товариство, статутний капітал якого поділено на визначену кількість часток однакової номінальної вартості, корпоративні права за якими посвідчуються акціями.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про акціонерні товариства» акціонерами товариства визнаються фізичні і юридичні особи, а також держава в особі органу, уповноваженого управляти державним майном, або територіальна громада в особі органу, уповноваженого управляти комунальним майном, які є власниками акцій товариства.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про акціонерні товариства» корпоративні права - сукупність майнових і немайнових прав акціонера - власника акцій товариства, які випливають з права власності на акції, що включають право на участь в управлінні акціонерним товариством, отримання дивідендів та активів акціонерного товариства у разі його ліквідації відповідно до закону, а також інші права та правомочності, передбачені законом чи статутними документами.

Матеріалами справи та її фактичними обставинами підтверджено, що позивач є акціонером Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» та власником 34 шт іменних простих бездокументарних акцій номінальною вартістю 0,25 грн за 1 шт.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про акціонерні товариства» (в редакції, чинність на момент прийняття спірних рішень загальних зборів відповідача) кожною простою акцією акціонерного товариства її власнику - акціонеру надається однакова сукупність прав, включаючи права на: участь в управлінні акціонерним товариством; отримання дивідендів; отримання у разі ліквідації товариства частини його майна або вартості частини майна товариства; отримання інформації про господарську діяльність акціонерного товариства.

Статтею 30 Закону України «Про акціонерні товариства» (в редакції, чинність на момент прийняття спірних рішень загальних зборів відповідача) дивіденд - частина чистого прибутку акціонерного товариства, що виплачується акціонеру з розрахунку на одну належну йому акцію певного типу та/або класу. За акціями одного типу та класу нараховується однаковий розмір дивідендів. Товариство виплачує дивіденди виключно грошовими коштами. Дивіденди виплачуються на акції, звіт про результати розміщення яких зареєстровано у встановленому законодавством порядку. Виплата дивідендів за простими акціями здійснюється з чистого прибутку звітного року та/або нерозподіленого прибутку на підставі рішення загальних зборів акціонерного товариства у строк, що не перевищує шість місяців з дня прийняття загальними зборами рішення про виплату дивідендів. Рішення про виплату дивідендів та їх розмір за простими

акціями приймається загальними зборами акціонерного товариства. Для кожної виплати дивідендів наглядова рада акціонерного товариства встановлює дату складення переліку осіб, які мають право на отримання дивідендів, порядок та строк їх виплати. Дата

складення переліку осіб, які мають право на отримання дивідендів за простими акціями, не може передувати даті прийняття рішення загальними зборами про виплату дивідендів. Перелік осіб, які мають право на отримання дивідендів за привілейованими акціями, має бути складений протягом одного місяця після закінчення звітного року. Перелік осіб, які мають право на отримання дивідендів, складається в порядку, встановленому законодавством про депозитарну систему України. Товариство в порядку, встановленому статутом, повідомляє осіб, які мають право на отримання дивідендів, про дату, розмір,

порядок та строк їх виплати. Протягом 10 днів з дня прийняття рішення про виплату дивідендів за простими акціями публічне акціонерне товариство повідомляє про дату, розмір, порядок та строк виплати дивідендів за простими акціями фондову біржу (біржі), у біржовому реєстрі якої (яких) перебуває таке товариство.

10.10.2014 позачерговими загальними зборами та 22.07.2015 загальними зборами акціонерів Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» затверджено розміри та порядок розподілу прибутку Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» за 2014 рік, в тому числі шляхом виплати дивідендів акціонерам товариства. Встановлено дати складання переліку осіб, що мають право на отримання дивідендів за 2011-2013 роки - 20.10.14, за 2014 рік - 03.08.2015. Також, вирішено виплату дивідендів за 2011 рік, за 2012 рік, за 2013 рік здійснити у строк з 20.10.2014 по 10.04.2015, за 2014 рік - з 03.08.2015 по 03.10.2015.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 116 Цивільного кодексу України учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом брати участь у розподілі прибутку товариства і одержувати його частину (дивіденди).

За приписами статті 10 Закону України "Про господарські товариства" учасники товариства мають право, зокрема, брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди). Право на отримання частки прибутку (дивідендів), пропорційне частці кожного з учасників, мають особи, які є учасниками товариства на початку строку виплати дивідендів.

Частиною першою статті 6 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" встановлено, що акція - це іменний цінний папір, який посвідчує майнові права його власника (акціонера), що стосується акціонерного товариства, включаючи право на отримання частини прибутку акціонерного товариства у вигляді дивідендів.

Статтею 30 Закону України "Про акціонерні товариства" передбачено, що виплата дивідендів за простими акціями здійснюється з чистого прибутку звітного року та/або нерозподіленого прибутку на підставі рішення загальних зборів акціонерного товариства у строк, що не перевищує шість місяців з дня прийняття загальними зборами рішення про виплату дивідендів. Виплата дивідендів за привілейованими акціями здійснюється з чистого прибутку звітного року та/або нерозподіленого прибутку відповідно до статуту акціонерного товариства у строк, що не перевищує шість місяців після закінчення звітного року. У разі прийняття загальними зборами рішення щодо виплати дивідендів у строк, менший ніж передбачений абзацом першим цієї частини, виплата дивідендів здійснюється у строк, визначений загальними зборами.

Отже, у разі прийняття загальними зборами товариства рішення про виплату дивідендів у такого товариства виникає обов`язок сплатити акціонеру відповідну суму коштів у строк, що не перевищує шість місяців з дня прийняття такого рішення, чи у строк, визначений загальними зборами.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, у справах "Пайн Велі Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії" від 23.10.1991, "Федоренко проти України" від 01.06.2006 зазначив, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути "існуючим майном" або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

У межах вироблених ЄСПЛ підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування щодо ефективного здійснення свого "права власності".

Статтю 1 Першого протоколу Конвенції можна застосовувати для захисту "правомірних (законних) очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності.

Отже, сплата акціонеру дивідендів, щодо виплати яких було прийнято рішення загальними зборами відповідача, надає акціонеру, на користь якого таке рішення прийняте, "законне очікування", що йому будуть такі дивіденди виплачені. Невиплата товариством таких дивідендів акціонеру прирівнюється до порушення права останнього на мирне володіння майном (рішення ЄСПЛ у справах "Брумареску проти Румунії" (п. 74), "Пономарьов проти України" (п. 43), "Агрокомплекс проти України" (п. 166).

Вказана правова позиція взаємоузгоджується із правовою позицію, висловленою Верховним Судом у постановах Верховного Суду від 17.01.2018 у справі № 910/11316/17, від 28.11.2019 у справі №910/4040/19, від 05.03.2020 у справі № 910/5725/19.

Судом встановлено та не заперечувалося стороною відповідача у судовому засіданні, що останнім не здійснено за період 2011-2014 р.р. виплати дивідендів на користь позивача за рішеннями позачергових загальних зборів від 10.10.2014 та загальних зборів від 22.07.2015. Відповідачем також не надано суду доказів формування відповідних списків переліку осіб, які мають право на отримання дивідендів за спірний період.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 Закону України «Про акціонерні товариства» (в редакції, чинність на момент прийняття спірних рішень загальних зборів відповідача) письмове повідомлення про проведення загальних зборів та їх порядок денний надсилається акціонерам персонально (з урахуванням частини другої цієї статті) особою, яка скликає загальні збори, у спосіб, передбачений статутом акціонерного товариства, у строк не пізніше ніж за 30 днів до дати їх проведення. Повідомлення розсилає особа, яка скликає загальні збори, або особа, яка веде облік прав власності на акції товариства у разі скликання загальних зборів акціонерами.

В той же час відповідачем не надано доказів здійснення відповідного повідомлення позивача про проведення загальних зборів, не надано доказів письмового повідомлення позивача про результати прийнятих рішень на відповідних зборах, в тому числі щодо порядку, розміру та строків виплати дивідендів.

Враховуючи право позивача, як акціонера, на отримання частки прибутку (дивідендів) передбаченого статтею 116 Цивільного кодексу України, Законом України "Про господарські товариства", враховуючи що відповідні рішення про виплату дивідендів за спірний період були прийняті відповідачем, при цьому останній виплату дивідендів не здійснив, чим порушив свої зобов`язання і права позивача, яка є акціонером Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» з кількістю акцій 34 штуки, суд доходить висновку про обґрунтованість заявлених вимог про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 2968,55 грн як не виплачених дивідендів за період 2011-2014 р.р. Розрахунок вказаних нарахувань, здійснений позивачем, є арифметично вірним та приймається судом. У поданому відзиві з боку відповідача здійснено розрахунок дивідендів, які позивач міг отримати, вказаний розмір є тотожним до визначеного позивачем розміру дивідендів, які останній просить стягнути.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. При цьому грошовим є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних нарахувань, суд приймає вказаний розрахунок як арифметично вірний. Відповідачем контррозрахунку вказаних нарахувань не надано.

Щодо заяви відповідача про застосування до спірних правовідносин строків позовної давності, то суд зазначає.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до прийняття ним рішення (ч.3 ст.267 Цивільного кодексу України).

Строк, протягом якого особа може звернутись до суду за захистом свого порушеного права, встановлюється Цивільним кодексом України.

Статтею 257 Цивільного кодексу України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Як вбачається з матеріалів справи строки позовної давності за вимогою позивача про стягнення з відповідача дивідендів за 2011-2013 р.р. спливли 11.04.2018, за 2014 рік - 04.10.2018, враховуючи строки виплати дивідендів за ухваленими відповідачем рішеннями позачергових та загальних зборів. З позовом щодо стягнення невиплачених дивідендів позивач звернувся у листопаді 2019 року, тобто із пропуском строку позовної давності.

В свою чергу, позивач, посилаючись на те, що йому не було відомо про прийняття рішення про виплату дивідендів за вказані роки, вказував на поважність причин пропущення ним позовної давності.

Так, щодо визнання поважними причин пропуску строку позовної давності позивач вказує, що про нарахування дивідендів останному стало відомо лише весною 2019 року.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом ч. 5 ст. 267 Цивільного кодексу України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Суд зазначає про відсутність в матеріалах справи доказів повідомлення позивача, як акціонера ПАТ "Укрнафта", про прийняті загальними зборами Приватного акціонерного товариства "Укрнафта" рішення у зв`язку з чим пропуск строку позовної давності з вказаних підстав є поважним.

Доводи відповідача про те, що останній повідомляв своїх акціонерів щодо дати, розміру, строків і порядку виплати дивідендів розміщуючи повідомлення про виплату дивідендів в Бюлетені «Відомості Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку», а також на офіційному веб-сайті ПАТ "Укрнафта", у зв`язку з чим позивач мав змогу ознайомитися із відповідними рішеннями , не приймаються судом з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 35 Закону України «Про акціонерні товариства» (в редакції, чинність на момент прийняття спірних рішень загальних зборів відповідача) письмове повідомлення про проведення загальних зборів та їх порядок денний надсилається акціонерам персонально (з урахуванням частини другої цієї статті) особою, яка скликає загальні збори, у спосіб, передбачений статутом акціонерного товариства, у строк не пізніше ніж за 30 днів до дати їх проведення. Повідомлення розсилає особа, яка скликає загальні збори, або особа, яка веде облік прав власності на акції товариства у разі скликання загальних зборів акціонерами. Товариство не пізніше ніж за 30 днів до дати проведення загальних зборів публікує в офіційному друкованому органі повідомлення про проведення загальних зборів. Публічне акціонерне товариство додатково надсилає повідомлення про проведення загальних зборів та їх порядок денний фондовій біржі, на якій це товариство пройшло процедуру лістингу, а також не пізніше ніж за 30 днів до дати проведення загальних зборів розміщує на власній веб-сторінці в мережі Інтернет інформацію, передбачену частиною третьою цієї статті.

Таким чином, належним повідомленням, відповідно до чинного законодавства, станом на дату проведення спірних загальних зборів, є направлення персонального повідомлення та публікація відповідного повідомлення в офіційному друкованому органі.

В той же час матеріали справи не містять відомостей про здійснення персонального повідомлення позивача про дату, розмір, строк і порядок виплати дивідендів. Таким чином, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази повідомлення позивача про порядок та строки виплати на її користь дивідендів.

Аналізуючи вищевикладені доводи, оцінюючи надані суду докази у їх сукупності, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Щодо заявлених вимог про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із ч. 1-3 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно із ч. 4, 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" (далі - Закон), адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути:

1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Положеннями частини 1 статті 1 Закону договір про надання правової допомоги визначено як домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Як вбачається з матеріалів справи представництво інтересів позивача у справі № 910/16201/19 здійснювала адвокат Сотніченко О.М. на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 12.11.2019, договору про надання правничої (правової) допомоги № 5 від 11.11.2019.

Згідно із умовами договору про надання правничої (правової) допомоги № 5 від 11.11.2019 клієнт ( ОСОБА_1 ) доручає адвокату Сотніченко О.М. підготувати позовну заяву щодо стягнення на його користь заборгованості з ПАТ «Укрнафта» щодо виплати дивідендів, штрафних санкцій, інфляційних втрат та представляти його інтереси в Господарському суді м. Києва.

Відповідно до попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат позивачем заявлено до стягнення 3701,00 грн витрат на професійну правничу допомогу (1000,00 грн - складення позовної заяви, представництво у судовому засіданні 500,00 грн за 1 засідання; витрати пов`язані із забезпеченням участі позивача (представника) у розгляді справи (транспортні витрати на проїзд автобусом м. Прилуки - м. Київ) - 280,00 грн (1 засідання)).

На підтвердження понесених витрат позивачем до матеріалів справи долучено квитанцію до прибуткового касового ордера від 11.04.2019 № 4, згідно якого адвокатом Сотніченко О.М. прийнято від позивача ОСОБА_1 1500,00 грн на виконання договору про надання правової допомоги № 5 від 11.11.2019. Також, стороною позивача надано два проїзні квитки на автобус за 26.12.2019 на загальну суму 280,00 грн.

За приписами частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У частинах 3, 4 статті 126 цього Кодексу передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Аналіз наведених норм частини четвертої статті 126 ГПК України, а також статті 129 цього Кодексу дає підстави для висновку, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість витрат та їх пропорційність предмету спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

Враховуючи предмет позову, складність справи, обґрунтованість витрат та їх пропорційність предмету спору, суд доходить висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 1500,00 грн підтверджених витрат на професійну правничу допомогу. Щодо відшкодування витрат на прибуття представника позивача у судове засідання 26.12.2019, то вказані витрати не підлягають відшкодуванню, оскільки надані суду проїзні квитки не підтверджують факт використання таких квитків для прибуття адвоката Сотніченко О.М. в судове засідання 26.12.2019 у справі № 910/16201/19.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76, 120, 123, 124, 126, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов - задовольнити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» (провулок Несторівський, буд. 3-5, м. Київ, 04053, ідентифікаційний код 00135390) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 2968 грн 55 коп дивідендів, 3% річних у розмірі 267 грн 17 коп, інфляційні нарахування у розмірі 1682 грн 06 коп, судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1921 грн 00 коп та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1500 грн 00 коп, а всього 8338 (вісім тисяч триста тридцять вісім) грн 78 (сімдесят вісім) коп.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням положень п. 4 розділу Х Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п.п.17.5 п.17 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою:http://reyestr.court.gov.ua/.

Дата складення та підписання повного тексту рішення 25.06.2020.

Суддя В.О.Демидов