УХВАЛА

м. Київ

22.06.2020Справа № 910/8601/20

Суддя Привалов А.І., розглянувши

заяву ОСОБА_1

про забезпечення позову до подання позовної заяви

Особи, які отримають статус учасника справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач-1 - Фонд державного майна України (01133, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, буд. 18/9; );

Відповідач-2 - Публічне акціонерне товариство «Одеський припортовий завод» (65481, Одеська обл., м. Южне, вул. Заводська, 3; ).

Без виклику представників сторін,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , як акціонер ПАТ «Одеський припортовий завод», звернувся до Господарського суду міста Києва з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просить заборонити загальним зборам Публічного акціонерного товариства «Одеський припортовий завод», проведення яких призначено на 22 червня 2020 року, приймати певні рішення.

В обґрунтування поданої заяви заявник посилається на те, що рішення Наглядової ради ПАТ «Одеський припортовий завод», оформлене протоколом засідання Наглядової ради ПАТ «Одеський припортовий завод» № 14/2020 від 29.05.2020, про проведення 22.06.2020 позачергових Загальних зборів акціонерів ПАТ «Одеський припортовий завод», є таким, що суперечить закону, оскільки Загальні збори акціонерів, до числа яких входить, зокрема 4 379 фізичних осіб, призначено на день, протягом якого продовжує діятиме карантин, встановлений Кабінетом Міністрів України, і зазначеним рішенням акціонери ПАТ «Одеський припортовий завод» - фізичні особи, поставлені в умови, коли вони, будучи зобов`язаними дотримуватися законодавчої заборони на масові заходи (зібрання з кількістю учасників понад 10 осіб) під загрозою поширення гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2, та притягнення до юридичної відповідальності за порушення відповідної заборони, не зможуть взяти участь у Загальних зборах, що є безумовним порушенням їх корпоративних прав, а саме права на участь в управлінні акціонерним товариством.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову та додані до неї докази, проаналізувавши норми господарського процесуального законодавства України, суд відзначає наступне.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно зі ст. 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Суд зазначає, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1-2 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Таким чином, суд відзначає, що саме лише посилання заявника на те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення його прав і охоронюваних законом інтересів, без посилання на відповідні докази та без обґрунтування необхідності термінового вжиття заходів забезпечення позову не може бути підставою для винесення ухвали про забезпечення позову.

Отже, під час вирішення питання про наявність підстав для забезпечення позову, обов`язок по доведенню та обґрунтуванню наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача покладається саме на заявника.

Натомість заявником не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування поданої заяви.

Крім того, згідно з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18, у випадку звернення особи до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в такому випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Водночас, за змістом ч. 5 ст. 137 ГПК України не допускається забезпечення позову у спорах, що виникають з корпоративних відносин, шляхом заборони: 1) проводити загальні збори акціонерів або учасників господарського товариства та приймати ними рішення, крім заборони приймати конкретні визначені судом рішення, які прямо стосуються предмета спору; 2) емітенту, зберігачу, депозитарію надавати реєстр власників іменних цінних паперів, інформацію про акціонерів або учасників господарського товариства для проведення загальних зборів товариства; 3) участі (реєстрації для участі) або неучасті акціонерів або учасників у загальних зборах товариства, визначення правомочності загальних зборів акціонерів або учасників господарського товариства; 4) здійснювати органам державної влади, органам місцевого самоврядування, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб покладені на них згідно із законодавством владні повноваження, крім заборони приймати конкретні визначені судом рішення, вчиняти конкретні дії, що прямо стосуються предмета спору.

Крім того, ч. 10 ст. 137 ГПК України визначено, що заходи забезпечення позову не повинні порушувати прав інших акціонерів (учасників) господарського товариства. Зокрема, крім випадків, передбачених частиною дев`ятою цієї статті, заборона вчиняти дії має стосуватися лише акцій або корпоративних прав, безпосередньо пов`язаних з предметом спору.

Як вбачається із змісту поданої заяви, заявником запропоновані заходи до забезпечення позову шляхом заборони Загалльним зборам Публічного акціонерного товариства "Одеський припортовий завод", проведення яких призначено на 22 червня 2020 року, приймати рішення: щодо зміни типу та найменування Публічного акціонерного товариства "Одеський припортовий завод" та внесення змін до Статуту Публічного акціонерного товариства "Одеський припортовий завод" шляхом викладення його в новій редакції; щодо попереднього надання згоди на вчинення Публічним акціонерним товариством "Одеський припортовий завод" у ході поточної господарської діяльностіпротягом одного року з дати проведення цих позачергових Загальних зборівзначних правочинів, гранична сукупна вартість яких не перевищуватиме 10,0 млрд. грн.

Таким чином, заявник фактично просить суд застосувати заходи забезпечення позову, заборона на застосування яких встановлена п. 1 ч. 5, ч. 10 ст. 137 ГПК України, оскільки задоволення вимог заявника фактично призведе до втручення у діяльність акціонерного товариства та може порушити права інших акціонерів товариства.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні поданої заяви.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір в сумі 1 051,00 грн, за подання заяви про забезпечення позову покладається на заявника.

Керуючись ст. 136, 137, 138-140 та ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позову відмовити повністю.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та строк, передбачені ст. ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено та підписано: 22.06.2020.

Суддя А.І. Привалов