ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" червня 2020 р. Справа№ 01/4813

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Доманської М.Л.

суддів: Верховця А.А.

Пантелієнка В.О.

за участю секретаря судового засідання Чміль Я.Є.

та представників учасників провадження у даній справі відповідно до протоколу судового засіданні від 24.06.2020 у даній справі,

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Хліб України"

на ухвалу господарського суду Черкаської області від 04.07.2019

у справі за позовною заявою ОСОБА_1

до Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії "Хліб України" "Потаське хлібоприймальне підприємство", Державної акціонерної компанії "Хліб України"

про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі

у справі № 01/4813

за заявою Тальнівської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Черкаській області та управління Пенсійного фонду України в Маньківському районі

до Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії "Хліб України" "Потаське хлібоприймальне підприємство"

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 04.07.2019 у справі № 01/4813, крім іншого, позовну заяву від 11.04.2019 року задоволено частково, визнано незаконним та скасовано наказ Державної акціонерної компанії "Хліб України" №24-к/тр від 28.02.2018 про звільнення ОСОБА_1 , поновлено ОСОБА_1 на посаді директора Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії "Хліб України" "Потаське хлібоприймальне підприємство", стягнуто з Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії "Хліб України" "Потаське хлібоприймальне підприємство" (Черкаська обл., Маньківський район, с. Поташ, вул. Черняховського, буд.2, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , номер паспорта НОМЕР_2 ) середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 167 999,04 гривень.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, Публічне акціонерне товариство "Державна акціонерна компанія "Хліб України" звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу господарського суду Черкаської області від 04.07.2019 у справі № 01/4813 та направити справу №01/4813 для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 17.10.2019 (головуючий суддя: Грек Б.М., судді; Майданевич А.Г., Остапенко О.М.) апеляційну скаргу Керуючого санацією Публічного акціонерного товариства Державна акціонерна компанія "Хліб України" Лахненка Є.М. залишено без задоволення, ухвалу господарського суду Черкаської області від 04.07.2019 - без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30.01.2020 касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Хліб України" задоволено частково, постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.10.2019 у справі № 01/4813 скасовано, справу передано на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.02.2020, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Хліб України" передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді: Доманської М.Л., суддів: Верховця А.А., Пантелієнко В.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2020 прийнято апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Хліб України" на ухвалу господарського суду Черкаської області від 04.07.2019 у справі № 01/4813 до свого провадження; розгляд апеляційної скарги призначено на 25.03.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.03.2020 відкладено розгляд апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Хліб України" на ухвалу господарського суду Черкаської області від 04.07.2019 у справі № 01/4813, доведено до відома учасників справи, що про дату та час наступного судового засідання учасників справи буде повідомлено додатково ухвалою суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.06.2020 призначено до розгляду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Хліб України" на ухвалу господарського суду міста Києва від 04.07.2019 у справі № 01/4813 на 24.06.2020.

22.06.2020 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від апелянта надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з тим, що представник апелянта - адвокат Косянчук В.В., знаходиться у щорічній відпустці.

Позивач у судовому засіданні 24.06.2020 заперечив проти вимог апеляційної скарги та просив суд залишити оскаржувану ухвалу без змін.

Інші учасники судового процесу у судове засідання не з`явились, хоча були повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

Розглянувши в судовому засіданні вказане клопотання апелянта про відкладення рогляду справи, колегія зазначає наступне.

Стаття 43 ГПК України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Частиною 11 статті 270 ГПК України, яка визначає порядок розгляду апеляційної скарги, встановлено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Однак, саме лише посилання апелянта на неможливість бути присутнім у судовому засіданні його представника не є перешкодою для розгляду справи по суті, оскільки учасники судового процесу не обмежуються законом у праві направити в судове засідання будь-якого іншого представника.

Верховний Суд у постанові від 29.04.2020 у справі №910/6097/17 зазначив, що відкладення розгляду справи є правом суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Процесуальним законом не встановлено обов`язковий розгляд апеляційної скарги за участю представників сторін. Крім того, явка представників сторін відповідно до ухвали від 01.06.2020 у даній справі не визнавалася обов`язковою. Апелянт не зазначив, що в нього є обґрунтована необхідність повідомити суду про нові обставини чи подати нові докази у справі.

Враховуючи, що судочинство в господарських судах здійснюється і в умовах карантину, а сторони не були позбавлені можливості надати документи, які вважали необхідними для розгляду апеляційної скарги, сплив тривалого часу з моменту прийняття до свого провадження даної апеляційної скарги (ухвала суду від 17.02.2020) та достатній обсяг матеріалів для розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання апелянта про відкладення розгляду справи.

Судова колегія, обговоривши на місці вказані обставини, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності інших учасників провадження у справі, які не з`явилися у судове засідання, за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, врахувавши позицію Верховного Суду у постанові від 30.01.2020 у даній справі, Північний апеляційний господарський суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Конституцією України кожному гарантується право на судовий захист, апеляційне та касаційне оскарження.

Також, Конституція України встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в ст. 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи у випадках і порядку, встановлених процесуальним законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Отже, реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення названим Законом ставиться в залежність від положень процесуального закону.

Верховний Суд, скасовуючи постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.10.2019 у справі № 01/4813, зазначив, що «при новому розгляді даної справи, апеляційному господарському суду слід співставити усталену практику Великої Палати Верховного Суду щодо визначення юрисдикції спорів, що виникли з трудових правовідносин між фізичною особою та підприємством, щодо якого порушено провадження у справі про банкрутство до 19.01.2013 із наявністю ухвали суду цивільної юрисдикції про закриття провадження у справі, у зв`язку із непідсудністю тотожного спору цивільному суду».

Відповідно до ст. 316 ГПК України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.09.2007 ухвалою господарського суду Черкаської області порушено провадження у справі про банкрутство Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії "Хліб України" "Потаське хлібоприймальне підприємство".

26.05.2008 ухвалою суду першої інстанції введено процедуру розпорядження майном боржника, розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Постоленка В.О.

12.04.2019 до суду першої інстанції від ОСОБА_1 надійшла позовна заява, в якій просить суд: визнати незаконним та скасувати наказ Державної акціонерної компанії "Хліб України" №93-к/тр від 28.12.2017; визнати незаконним та скасувати наказ Державної акціонерної компанії "Хліб України" №24-к/тр від 28.02.2018 про звільнення ОСОБА_1 ; стягнути з Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії "Хліб України" "Потаське хлібоприймальне підприємство" середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу починаючи з 28.12.2017 по 11.03.2019 у розмірі 216 998,76 гривень; стягнути з Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії "Хліб України" "Потаське хлібоприймальне підприємство" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 гривень; поновити ОСОБА_1 на посаді директора Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії "Хліб України" "Потаське хлібоприймальне підприємство".

У ході розгляду справи апелянтом зазначалося про необхідність закриття провадження у справі, оскільки, як вважав апелянт, відсутні підстави для розгляду заявлених ОСОБА_1 вимог в порядку господарського судочинства, які частково були задоволені судом першої інстанції.

Отже, враховуючи предмет заявлених вимог, зміст обґрунтувань заявника, висновки суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги та вказівки Верховного Суду, необхідним є з`ясування питання юрисдикції заявлених вимог, за наслідком чого буде встановлено наявність підстав для розгляду заявлених вимог по суті в порядку господарського судочинства.

Щодо юрисдикції заявлених вимог, судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Згідно зі статтею 1 ГПК України цей Кодекс визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

За змістом частини першої статті 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закону про банкрутство), а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини першої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Згідно з частиною шостою статті 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство.

Із встановлених судами обставин справи вбачається, що ухвалою господарського суду Черкаської області від 28.09.2007 порушено провадження у справі про банкрутство Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії "Хліб України" "Потаське хлібоприймальне підприємство" згідно із положенням Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції, чинній до 19.01.2013.

Позивач в позовній заяві щодо підвідомчості даного спору господарському суду посилався на положення пункту 8 статті 20 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній з 15.12.2017). Додатково позивач вказував, що ухвалою Черкаського районного суду від 19.03.2019 провадження у справі № 707/89/19 за позовом ОСОБА_1 до ДАК "Хліб України" про визнання незаконними наказів та зобов`язання вчинити дії закрито у зв`язку з непідсудністю спору; ухвалою Черкаського районного суду від 19.03.2019 провадження у справі № 707/1523/18 за позовом ОСОБА_1 про визнання звільнення незаконним та стягнення заробітної плати закрито у зв`язку з непідсудністю спору.

Висновки суду першої інстанції про розгляд даного спору в межах справи про банкрутство ДП ДАК "Хліб України" "Потаське хлібоприймальне підприємство" обґрунтовані положеннями пункту 8 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України в редакції, чинній після 15.12.2017, правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 20.02.2018 у справі №910/10829/17, відповідно до якої проаналізувавши зміни до статей 16 та 12 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній до 15.12.2017) в системному аналізі з положеннями Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" №2343-ХІІ (у редакції Закону України №4212-VІ від 22.12.2011), Верховний Суд зазначив про те, що за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника, особливістю вирішення майнових спорів до боржника є те, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Закону №2343-ХІІ, який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

На час порушення провадження у справі про банкрутство ДП ДАК "Хліб України "Потаське хлібоприймальне підприємство" визначення юрисдикції справи щодо юридичної особи, стосовно якої порушено провадження про банкрутство, було врегульовано статтею 12 Господарського процесуального кодексу України у пункті 2 частини першої якої було передбачено підвідомчість господарським судам справ про банкрутство та частиною 1 статті 6 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 14.05.1992 № 2343-XII (в редакції до 19.01.2013).

Вказані редакції Господарського процесуального кодексу України та Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 14.05.1992 № 2343-XII (в редакції, чинній до 19.01.2013) не передбачали підвідомчості господарського суду у провадженні якого перебуває справа про банкрутство всіх майнових спорів з вимогами до боржника та немайнових справ за участю боржника у такій справі.

19.01.2013 набрав чинності Закон України від 22.12.2011 № 4212-VI "Про внесення змін до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (за винятком окремих його положень) (далі - Закон № 4212-VI), яким Закон № 2343-XII викладено в новій редакції.

Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 22.12.2011 № 4212-VI у частині четвертій статті 10 визначив, що суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника.

Підпунктом 1 пункту 7 розділу X "Прикінцеві та перехідні положення" України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" № 4212-VI доповнено частину першу статті 12 Господарського процесуального кодексу України пунктом 7, згідно з яким господарським судам стали підвідомчі справи у всіх майнових спорах з вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство.

Відповідно до Закону України від 02.10.2012 № 5405-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання господарських зобов`язань" розділ Х "Прикінцеві та перехідні положення" Закон України від 14.05.1992 № 2343-XII "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон № 2343-XII) доповнено пунктом 11.

У пункті 11 розділу X "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2343-XII (у редакції Закону № 4212-VI) визначено, що положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом. Положення цього Закону, що регулюють продаж майна в провадженні у справі про банкрутство, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких відкрито до набрання чинності цим Законом. Положення цього Закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких відкрито до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Таким чином, пункт 7 частини першої статті 12 Господарського процесуального кодексу України у редакції Закону України № 4212-VI (зі змінами, внесеними Законами України № 5405-VI і № 5518-VI) та частина четверта статті 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" у редакції Закону України № 4212-VI (зі змінами, внесеними Законами України № 5405-VI і № 5518-VI) з 19.01.2013 встановили юрисдикцію господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, щодо всіх майнових спорів з вимогами до боржника у такій справі (аналогічні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 1609/6645/12 та від 07.08.2019 у справі № 200/416/17-ц).

Вирішуючи питання про визначення юрисдикції (предметної підсудності) справи у спорах фізичної особи з майновими вимогами до боржника, суди повинні враховувати положення пункту 11 розділу Х "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2343-XII, вимоги статті 15 Цивільного процесуального кодексу України, статті 12 Господарського процесуального кодексу України та брати до уваги дату порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство боржника.

Згідно з усталеною практикою Великої Палати Верховного Суду справи про банкрутство боржника, порушені господарськими судами до 19.01.2013, не впливають на визначення юрисдикції спорів пов`язаних із вимогами до боржника (постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 456/20/26-ц, від 26.06.2018 у справі № 372/3584/16-ц, від 31.10.2018 у справі № 541/459/17, від 20.03.2019 у справі № 761/20612/15-ц, від 03.04.2019 у справі № 1609/6643/12, від 24.04.2019 у справі № 1609/10810/12, від 02.10.2019 у справі № 199/236/18 тощо).

За таких обставин, враховуючи, що провадження у справі про банкрутство ДП ДАК "Хліб України "Потаське хлібоприймальне підприємство" порушено 28.09.2007, тобто до 19.01.2013, а між позивачем - фізичною особою та відповідачами виник трудовий спір, з урахуванням сталої практики Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що такий спір підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Разом з тим, судова колегія дослідивши матеріали справи, врахувавши правову позицію Верховного Суду, співставивши усталену практику Великої Палати Верховного Суду та встановивши обставини, викладені в ухвалі Черкаського районного суду від 19.03.2019 у справі № 707/89/19 за позовом ОСОБА_1 до ДАК "Хліб України" про визнання незаконними наказів та зобов`язання вчинити дії та у справі № 707/1523/18 за позовом ОСОБА_1 про визнання звільнення незаконним та стягнення заробітної плати, якою було закрито провадження у справі № 707/1523/18, у зв`язку з непідсудністю спору, звертає увагу учасників провадження у даній справі на те, що після ухвалення оскаржуваної ухвали законодавство було змінено, зокрема, 21.10.2019 набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства від 18.10.2018 № 2597-VIII.

У пункті 4 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону про банкрутство.

Відповідно до частини першої статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення. У разі якщо відповідачем у такому спорі є суб`єкт владних повноважень, суд керується принципом офіційного з`ясування всіх обставин у справі та вживає визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів, з власної ініціативи (частина друга статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства).

Згідно з частинами першою - третьою статті 3 ГПК України (у редакції, чинній на час апеляційного перегляду) судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Тобто законодавець указав, що у Законі про банкрутство містяться процесуальні норми, які передбачають особливості розгляду справ вказаної категорії.

Закон про банкрутство № 2343-XII втратив чинність з 21.10.2019, з набранням чинності Кодексом України з процедур банкрутства.

Відтак можна зробити висновок, що вказаний Кодекс України з процедур банкрутства передбачає також особливості розгляду справ про банкрутство, що і підтверджено у статті 7 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі "Дія 97 проти України" від 21.10.2010).

Суд нагадує про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються (рішення ЄСПЛ у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" від 19.12.1997).

Водночас суд бере до уваги, що в разі скасування судових рішень із закриттям провадження у цій справі позивач буде змушений знову звернутися до суду тієї ж самої юрисдикції з огляду на положення Кодексу України з процедур банкрутства, який набрав чинності після прийняття оскаржуваних судових рішень місцевого та апеляційного господарського суду. Тому, виходячи з принципу процесуальної економії суд вважає можливим визначити юрисдикцію у цій справі, виходячи з процесуального законодавства, чинного на час апеляційного розгляду, тобто застосувати норми Кодексу України з процедур банкрутства.

Частина друга статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства визначає підсудність спорів одному господарському суду, який акумулює усі майнові вимоги за участю боржника.

Таким чином, з огляду на положення законодавства України, чинного на момент розгляду справи апеляційним судом, розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи. Така правова позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 15.01.2020 у справі № 607/6254/15-ц та від 28.01.2020 у справі № 50/311-б, відступати від яких правових підстав немає.

Так, у вказаних постановах Верховний Суд зазначив, що «в разі скасування судових рішень із закриттям провадження у цій справі позивач буде змушений знову звернутися до суду тієї ж самої юрисдикції з огляду на положення Кодексу України з процедур банкрутства, який набрав чинності після прийняття оскаржуваних судових рішень місцевого та апеляційного господарського суду. Тому виходячи з принципу процесуальної економії Верховний Суд вважає можливим визначити юрисдикцію у цій справі виходячи з процесуального законодавства, чинного на час касаційного розгляду, тобто застосувати норми Кодексу України з процедур банкрутства».

Враховуючи вищевикладене, судова колегія дійшла висновку, що позовна заява ОСОБА_1 від 11.04.2019 підлягає розгляду судом, що розглядає справу про банкрутство дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії "Хліб України" "Потаське хлібоприймальне підприємство" №01/4813.

Фактичні обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як було зазначено вище, 12.04.2019 до суду першої інстанції від ОСОБА_1 надійшла позовна заява, в якій він просить суд: визнати незаконним та скасувати наказ Державної акціонерної компанії "Хліб України" від 28.12.2017 №93-к/тр; визнати незаконним та скасувати наказ Державної акціонерної компанії "Хліб України" від 28.02.2018 №24-к/тр про звільнення ОСОБА_1 ; стягнути з Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії "Хліб України" "Потаське хлібоприймальне підприємство" середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу, починаючи з 28.12.2017 по 11.03.2019 у розмірі 216 998,76 гривень; стягнути з Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії "Хліб України" "Потаське хлібоприймальне підприємство" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 гривень; поновити ОСОБА_1 на посаді директора Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії "Хліб України" "Потаське хлібоприймальне підприємство".

04.07.2019 від позивача до суду першої інстанції надійшла заява про уточнення до позовної заяви, в якій позивач відмовляється від позовних вимог, викладених у пунктах 2, 6 прохальної частини позовної заяви.

Суд першої інстанції, з яким погоджується апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 до дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії "Хліб України" "Потаське хлібоприймальне підприємство", Державної акціонерної компанії "Хліб України" про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі підлягає частковому задоволенню з наступних правових підстав.

ОСОБА_1 , з 02.08.2016 працював директором на Дочірньому підприємстві Державної акціонерної компанії "Хліб України" "Потаське хлібоприймальне підприємство", (далі - ДП).

Материнською Компанією даного ДП зі 100% часткою у статутному капіталі являється Державна акціонерна компанія "Хліб України", (далі - ДАК).

02.08.2016 між ОСОБА_1 та ДАК було укладено трудовий контракт №04-10/22, за умовами якого ОСОБА_1 призначено керівником ДП та встановлено з ним трудові відносини на підставі КЗпП України. Відповідно до Додаткової угоди від 10.10.2017 №5до трудового контракту строк дії Контракту продовжено до 31.10.2018.

Відповідно до наказу ДАК "Хліб України" від 28.12.2017 №93-к/тр ОСОБА_1 було відсторонено від виконання обов`язків директора ДП з 28.12.2017 на час проведення позапланової перевірки фінансово-господарської діяльності ДП строком на 2 місяці, тобто до 28.02.2018.

Даний наказ було винесено у період непрацездатності ОСОБА_1 , оскільки з 28.12.2017 по 03.01.2018 він знаходився на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності серія АДО №674187.

28.12.2017 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців було внесено запис про призначення тимчасово виконуючого обов`язків керівника ДП ДАК "Хліб України" Потаське ХПП" Рожко Валерія Миколайовича. ОСОБА_1 як керівника та підписанта ДП було виключено з реєстру.

Даний запис було внесено на підставі наказу ДАК від 28.12.2017 №94-к/тр про тимчасове виконання обов`язків директора ДП ДАК "Хліб України" "Потаське ХПП" Рожко В.М.

Суд вірно зазначив, що такі дії з боку ДАК свідчать про фактичне позбавлення ОСОБА_1 можливості виконувати свої обов`язки згідно трудового контракту без законних підстав.

У зв`язку з погіршенням стану здоров`я з 26.02.2018 ОСОБА_1 перебував на лікарняному і знаходився на амбулаторному лікуванні в Черкаській районній лікарні Черкаської області до 06.03.2018 включно, що підтверджується листком непрацездатності серії АДО №526899 . Про даний факт ОСОБА_1 повідомив ДАК, направивши їм листа, який останні отримали 27.02.2018.

01.03.2018 ОСОБА_1 отримав від ДАК повідомлення від 22.02.2018 №1-2-9/67, в якому в.о. Голови правління ДАК Поляков А.В. повідомив його про закінчення позапланової перевірки фінансово-господарської діяльності ДП та просив прибути до головного офісу ДАК 28.02.2018 за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, 1 для ознайомлення з її результатами.

У зв`язку з отриманням поштової кореспонденції з запізненням та лікарняним, позивач не потрапив в ДАК на нараду, яка відбулася 28.02.2018.

15.03.2018 позивач отримав від ДАК повідомлення про звільнення від 01.03.2018 №1-1-9/75, в якому в.о. Голови правління ДАК Поляков А.В. повідомив його про те, що наказом ДАК від 28.02.2018 №24-К/ТР ОСОБА_1 було звільнено з посади директора ДП з 01.03.2018 року на підставі пункту 1 частини І статті 41 КЗпП України.

ОСОБА_1 вважає такі дії незаконними та протиправними, просив суд визнати незаконним та скасувати наказ від 28.02.2018 №24-к/тр про його звільнення, поновити на посаді директора ДП ДАК "Хліб України" "Потаське хлібоприймальне підприємство", а також виплатити йому середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу, починаючи з 28.12.2017 по 11.03.2019 у розмірі 216 998,76 грн.

02.08.2016 року між ДАК "Хліб України" (Власник) та ОСОБА_1 (Керівник) було укладено трудовий контракт №04-10/22. Відповідно до розділу 3.2 контракту, Власник ДАК "Хліб України" має право:

3.2.3.Організовувати фінансовий контроль за діяльністю Підприємства.

3.2.4.Перевіряти діяльність Підприємства.

3.2.5.Відстороняти Керівника від роботи на час проведення перевірки діяльності підприємства, якщо керівник вчинив дії, що перешкоджають здійснення такої перевірки. Строк відсторонення не повинен перевищувати двох місяців. Виконання обов`язків керівника підприємства на період відсторонення власник покладає на іншу особу.

Відповідно до пункту 8 статті 91 Статуту ДАК "Хліб України", з метою здійснення контролю та перевірки фінансово-господарської діяльності ДП ДАК "Хліб України" Потаське ХПП, наказом ДАК "Хліб України" від 28.12.2017 №64-к/тм "Про проведення позапланової перевірки фінансово-господарської діяльності Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії "Хліб України" "Потаське хлібоприймальне підприємство" було визначено:

1. Провести позапланову перевірку фінансово-господарської діяльності ДП ДАК "Хліб України" Потаське ХПП за період з 01.01.2015 по 31.12.2017 в термін з 28.12.2017 по 28.02.2018.

2. Затвердити програму позапланової перевірки фінансово-господарської діяльності ДП ДАК "Хліб України" Потаське ХПП.

3. Утворити робочу групу з позапланової перевірки фінансово-господарської діяльності ДП ДАК "Хліб України" Потаське ХПП.

4. Надати право голові робочої групи ОСОБА_3 у разі потреби, вносити зміни до програми перевірки фінансово-господарської діяльності ДП ДАК "Хліб України" Потаське ХПП.

5. Голові робочої групи за результатами позапланової перевірки фінансово-господарської діяльності ДП ДАК "Хліб України" Потаське ХПП проінформувати керівництво ДАК "Хліб України" про результати перевірки та подати на розгляд акт та матеріали перевірки.

Для ознайомлення з наказом від 28.12.2017 №64-к/тм "Про проведення позапланової перевірки фінансово-господарської діяльності ДАК "Хліб України" Потаське ХПП, директор ДП ДАК "Хліб України" Потаське ХПП був викликаний в ДАК "Хліб України" за адресою: м. Київ., вул. Саксаганського, буд.1.

28.12.2017 позивач в присутності працівників ДАК "Хліб України" був ознайомлений з наказом від 28.12.2017 №64-к/тм "Про проведення позапланової перевірки фінансово-господарської діяльності ДП ДАК "Хліб України" Потаське ХПП, про що свідчить його підпис на наказі.

За інформацією Державної акціонерної компанії "Хліб України" (відповідача-2), ознайомившись з наказом, позивач почав вчиняти дії, що перешкоджали здійсненню такої перевірки, а саме, перебуваючи в приміщенні Відповідача-2, в телефонному режимі почав роздавати вказівки щодо недопущення до цілісного майнового комплексу ДП ДАК "Хліб України" Потаське ХПП робочої групи та не надання документів для перевірки, що підтверджується талоном-повідомлення №1899, реєстраційний №2293 в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинення кримінальних правопорушень та інші події від 28.12.2017.

В зв`язку з цим позивача наказом №93-к/тр від 28.12.2017 було відсторонено від виконання обов`язків директора ДП ДАК "Хліб України" Потаське ХПП на час проведення позапланової перевірки фінансово-господарської діяльності ДП ДАК "Хліб України" Потаське ХПП у відповідності до вимог пункту 3.2.5 трудового контракту від 02.08.2016 №04-10/22.

З наказом від 28.12.2017 №93-к/тр про відсторонення позивач був ознайомлений в той же день, заперечень не надавав, про що свідчить відсутність його заперечень або зауважень на вказаному наказі.

Відповідно до пункту 3.7. трудового контракту від 02.08.2016 №04-10/22, укладеного між ДАК "Хліб України" (Власник) та ОСОБА_1 (Керівник), у разі відсутності керівника більше однієї доби або тимчасової непрацездатності його через хворобу, Керівник зобов`язаний забезпечити письмове повідомлення про це (телеграмою або електронною поштою) безпосередньо або через осіб, що входять до керівного складу Підприємства кадрової служби Власника. Невиконання даного пункту є грубим порушенням умов Контракту.

Про знаходження позивача на лікарняному з 28.12.2017 відповідачу-2 було повідомлено лише 06.01.2018 після отримання копії лікарняного та листа від позивача.

Після відсторонення позивача від виконання обов`язків, наказом від 28.12.2017 №94-к/тр ДП ДАК "Хліб України" Потаське ХПП, тимчасове виконання обов`язків директора на вказаному підприємстві було покладено на іншу особу ОСОБА_4 .

Проведена робочою групою ДАК "Хліб України" перевірка ДП Потаське ХПП засвідчила чисельні факти порушень законодавства та внутрішніх регламентів. Підприємством не дотримувались плани, не виконувались процедури з питань здійснення фінансово-господарської діяльності, яка в цілому не була націлена на отримання прибутку. Загальна сума недоотриманого доходу підприємства склала 3179,8 тис. гривень. Збитки, які нанесені підприємству склали 933,0 тис. гривень.

На підставі Протоколу засідання робочої групи з питань розгляду акту та матеріалів позапланової перевірки фінансово-господарської діяльності ДП ДАК "Хліб України" Потаське ХПП від 28.02.2018 та стану виконання трудових обов`язків директора ДП ДАК "Хліб України" Потаське ХПП ОСОБА_1 було видано наказ №24-к/тр про звільнення позивача з посади директора ДП ДАК "Хліб України" Потаське ХПП" з 01.03.2018 на підставі 1 частини І статті 41 КЗпП України.

Відповідно до пункту 5.2 трудового контракту укладеного з позивачем, у разі невиконання чи неналежного виконання обов`язків передбачених Контрактом сторони несуть відповідальність, згідно із законодавством та цим контрактом.

Згідно з пунктом 6 контракту керівник може бути звільнений, а контракт розірваний, за ініціативою власника до закінчення строку його дії у випадках: пункт 6.2.5. Одноразового грубого порушення керівником законодавства чи обов`язків, передбачених контрактом та Статутом підприємства.

Дослідивши подані учасниками судового процесу письмові докази, суд встановив наступне.

Відповідно до частини третьої статті 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці.

Також суд зазначає, що у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" судам роз`яснено, що правила про недопустимість звільнення працівника у період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (частина третя статті 40 КЗпП України) стосуються як передбачених статтями 40, 41 КЗпП України, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Судом встановлено, що 26.02.2018 ОСОБА_1 відкрито лікарняний (амбулаторне лікування) в Черкаській районній лікарні Черкаської області (лор Дудко) з записом приступити до роботи 08.03.2018, що підтверджується листком непрацездатності серії АДО № 526899.

Про свою непрацездатність Позивач повідомив Відповідача-2 рекомендованим листом від 26.02.2018, що також підтверджується матеріалами справи.

За таких обставин суд вважає, що ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади з порушенням вимог Кодексу Законів про працю України, оскільки на момент його звільнення ОСОБА_1 перебував на лікарняному.

Тому, суд правомірно визнав незаконним та скасував наказ Державної акціонерної компанії "Хліб України" від 28.02.2018 №24-к/тр про звільнення ОСОБА_1 , поновив ОСОБА_1 на посаді директора Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії "Хліб України" "Потаське хлібоприймальне підприємство".

Щодо виплати ОСОБА_1 середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу починаючи з 28.12.2017 по 11.03.2019 в розмірі 216 998,76 грн., суд зазначає наступне.

За правилами частини другої статті 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Положенням розділу III Порядку №100 передбачені виплати, які підлягають і не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу. Зокрема не підлягають урахуванню відпускні та лікарняні.

Згідно з лікарняним листом від 26.02.2018 №АДО556743 ОСОБА_1 повинен стати до роботи 08.03.2018 року і з цього числа по 08.03.2019 року (не більше одного року - 12 місяців) потрібно нараховувати середньомісячний розмір виплат за час вимушеного прогулу.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно вирахував виплати ОСОБА_1 середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу: з 08.03.2018 по 08.03.2019.

У зв`язку з відмовою позивача від вимог, викладених у пунктах 2, 6 прохальної частини позовної заяви від 11.04.2019, суд першої інстанції правомірно закривив провадження в цій частині позовних вимог на підставі пункту 4 частини першої статті 231 ГПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував про захист законних очікувань. Так, У рішенні ЄСПЛ у справі "Суханов та Ільченко проти України" зазначено, що за певних обставин законне сподівання на отримання активу також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "законне сподівання", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі "Копецький проти Словаччини").

За таких підстав, апеляційний суд, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади з порушенням вимог Кодексу Законів про працю України.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Таким чином, посилання та доводи скаржника не знайшли свого підтвердження, в якості підстав скасування судового рішення під час апеляційного провадження, у тому числі із врахуванням правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 607/6254/15-ц та від 28.01.2020 у справі № 50/311-б.

Відповідно статті 275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до діючого законодавства обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції є таким, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду має прийматися у цілковитій відповідності з нормами матеріального та процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних та допустимих доказів у конкретній справі.

Вказані вимоги судом попередньої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення було дотримано.

У відповідності до ч. 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За таких обставин, Північний апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Хліб України", зміни чи скасування ухвали господарського суду Черкаської області від 04.07.2019 у справі № 01/4813. Порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до зміни чи скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції у даній справі, судовою колегією не встановлено.

Керуючись нормами Кодексу України з процедур банкрутства, ст.ст. 3, 269, 270, 271, 275, 276, 282, 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Хліб України" залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду Черкаської області від 04.07.2019 у справі № 01/4813 - без змін.

2. Матеріали справи № 01/4813 повернути до господарського суду Черкаської області.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову Північного апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 288-291 ГПК України.

Повний текст постанови підписаний 30.06.2020.

Головуючий суддя М.Л. Доманська

Судді А.А. Верховець

В.О. Пантелієнко