ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" червня 2020 р. Справа№ 910/18332/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Іоннікової І.А.

Тарасенко К.В.

Розглянувши у письмовому проваджені без виклику сторін апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.03.2020 у справі № 910/18332/19 (суддя Ломака В.С., м. Київ, повний тест рішення складено 13.03.2020)

за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Екомісто", м. Київ

про стягнення 136 466,83 грн

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (надалі-позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Екомісто" (надалі - відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 136 466, 83 грн, з яких 110 316, 75 грн - основний борг, 18 474,24 грн - пеня, 2 852,17 грн - 3% річних, 4 823,67 грн- інфляційних втрат.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем договору на постачання теплової енергії у гарячій воді № 721394 від 16.11.2018 в частині оплати наданих позивачем послуг, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем за вказаним правочином у період з листопада 2018 року - по грудень 2019 року та виникли підстави для нарахування штрафних санкцій.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.03.2020 у справі № 910/18332/19 (суддя Ломака В.С., м. Київ, повний тест рішення складено 13.03.2020) позовні вимоги задоволено частково. За рішенням суду стягнуто з відповідача на користь позивача основний борг в сумі 110 316,75 грн, інфляційні втрати в сумі 4 823,67 грн, 3% річних в сумі 2 852,17 грн, пеню в сумі 13 661,84 грн, витрати по сплаті судового збору в сумі 1 974,81 грн. У іншій частині позову відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що відповідно до договору на постачання теплової енергії у гарячій воді № 721394 від 16.11.2018 позивачем було надано відповідачу послуги з постачання теплової енергії у період з листопада 2018 року - по грудень 2019 року, однак відповідачем зобов`язання по оплаті наданих йому послуг не були виконанні, у результаті чого у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 110 316,75 грн. Оскільки доказів погашення суми заборгованості відповідачем надано не було, суд визнав за правомірне стягнути зазначену суму боргу.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних, суд першої інстанції виходив з того, що заявлений позивачем до стягнення з відповідача розмір інфляційних втрат та 3% річних відповідає вимогам чинного законодавства та положенням договору.

Місцевим господарським судом здійснено перерахунок пені відповідно до Закону України "Про житлово-комунальні послуги", який набрав чинності 10.12.2017 та був введений в дію 01.05.2019, положеннями якого передбачено обмеження максимального розміру пені, що підлягає стягненню зі споживача у зв`язку з порушенням ним умов оплати житлово-комунальної послуги, у розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Так, за розрахунком суду першої інстанції розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача становить 13 661,84 грн. У задоволенні вимог Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" пені у розмірі 4 812,40 грн судом відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" Структурний підрозділ «Енергозбут» (надалі - скаржник) звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване рішення в частині стягнення пені у розмірі 13 661,84 грн, витрат по сплаті судового збору у розмірі 1 974,81 грн та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити вимоги позивача в частині стягнення із відповідача пені у розмірі 18 474,24 грн та витрат по сплаті судового збору у розмірі 2 047,00 грн.

Крім того, скаржник в апеляційній скарзі просив поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 13.03.2020 у справі № 910/18332/19.

Доводи апеляційної скарги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" Структурний підрозділ «Енергозбут» обґрунтовані неповним з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального права.

Скаржник зазначає, що правовідносини між сторонами регулюються Законом України "Про теплопостачання", оскільки предметом укладеного між сторонами договору на постачання теплової енергії у гарячій воді № 721394 є теплова енергія, а саме товарна продукція, а не комунальна послуга. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив взяті на себе зобов`язання щодо повноти та своєчасності внесення оплати за поставлену теплову енергію у гарячій воді за вказаним вище договором. Натомість Закон України "Про житлово-комунальні послуги", на підставі якого місцевим господарським судом здійснено перерахунок пені, регулює відносини, що виникають у процесі житлово-комунальних послуг.

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" Структурний підрозділ «Енергозбут» вважає, що відповідач не може вважатися колективним споживачем у розумінні п. 9 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", а укладений між сторонами договір на постачання теплової енергії не має на ознак договору про надання комунальної послуги об`єднанню багатоквартирного будинку як колективному споживачу в розумінні ч. 1, 6 чт. 14 цього ж Закону.

На переконанням заявника апеляційної скарги, місцевим господарським судом були неправильно застосовані положення Закону України "Про житлово-конунальні послуги", та як наслідок, висновок суду про те, що в розумінні вищевказаного Закону відповідач є колективним споживачем комунальної послуги з постачання теплової енергії, яку надає позивач, та застосування ст. 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", є помилковим, а оскаржуване рішення в частині здійснення перерахунку пені - незаконним.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відповідач не скористався своїм правом згідно з ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України та не надав суду письмового відзиву на апеляційну скаргу, що згідно з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Частиною 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.04.2020 справу № 910/18332/19 апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" Структурний підрозділ «Енергозбут» передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Разіна Т.І., судді: Іоннікова І.А., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2020 задоволено клопотання Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" Структурний підрозділ «Енергозбут» та поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 13.03.2020 у справі № 910/18332/19; відкрито апеляційне провадження у справі № 910/18332/19; розгляд апеляційної скарги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» Структурний підрозділ «Енергозбут» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.03.2020 у справі № 910/18332/19 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 13.03.2020 у справі № 910/18332/19 до закінчення її перегляду в апеляційному порядку.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 № 1693 «Про деякі питання припинення угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27 вересня 2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», позивача визначено підприємством, за яким на праві господарського відання закріплено майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго». За розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 Комунальному підприємству «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.

16.11.2018 між позивачем, як постачальником та відповідачем, як споживачем було укладено договір на постачання теплової енергії у гарячій воді № 721394 (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору постачальник зобов`язався виробити та поставити теплову енергію споживачу для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання, а споживач зобов`язався отримати її та оплатити відповідно до умов викладених в цьому договорі.

Пунктом 2.2. Договору на постачальника покладено обов`язок безперебійно постачати теплову енергію у гарячій воді на межу балансової належності із споживачем (додатки 3, 4) для потреб опалення - в період опалювального сезону; для гарячого водопостачання - протягом року згідно із заявленими споживачем величинами приєднаного теплового навантаження, зазначеними в додатку № 1.

У п. 2.3.1 Договору визначено, що споживач зобов`язується дотримуватися кількості споживання теплової енергії за кожним параметром в обсягах, які визначені у додатку № 1, не допускаючи їх перевищення; своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії в терміни та за тарифами, зазначеними у додатку № 2.

За у мовами п. 3.3 Договору споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,5% від суми боргу на початок кожного розрахункового періоду (місяця) за кожний день, до моменту його повного погашення, але не більше суми, обумовленої чинним законодавством України.

Цей Договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 01.06.2019 року (п. 4.1. Договору).

У п. 4.2. Договору, керуючись ст. 631 Цивільного кодексу України сторони домовились про те, що дія цього Договору поширюється на взаємовідносини, які фактично виникли між сторонами з 16.11.2018.

Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії не буде письмово заявлено однією із сторін про його припинення (п. 4.4. Договору).

За умовами п. 1. Додатку № 2 до Договору розрахунки споживачем за відпущену теплову енергію проводяться згідно з тарифами, затвердженими виконавчим органом Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 26.04.2018 № 700, за кожну відпущену Гігокалорію (1 Гкал/грн) без урахування ПДВ житловими організаціями 1 097,94 грн/Гкал.

Відповідно до п. 9 додатку № 2 до цього Договору споживач щомісяця з 12 по 15 число отримує в РТМ за адресою: пр.-кт Повітрофлотський, 58, оформлену постачальником рахунок-фактуру на суму, яка включає загальну вартість теплової енергії поточного місяця та кінцеве сальдо розрахунків на початок поточного місяця, акт приймання-передавання товарної продукції, облікову картку фактичного споживання за попередній період та акт звіряння, які оформлює і повертає один примірник постачальнику протягом двох днів з моменту їх одержання.

Пунктом 10 додатку № 2 до Договору передбачено, що споживач на розрахунковий рахунок Постачальника, відкритий у ТВБВ № 100/ 020 філії Головного управління по м. Києву та Київській області АТ "Ощадбанк", щомісячно забезпечує не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, оплату коштів від населення за фактично спожиту теплову енергію на поточний рахунок постачальника.

Зі змісту Додатку № 4 (акт розмежування балансової належності теплових мереж та систем та експлуатаційної відповідальності сторін) вбачається, що постачання теплової енергії у гарячій воді здійснюється до будинку № 1 по вулиці Олександрівській, у місті Києві.

Місцевим господарським судом встановлено, що позивачем на виконання умов Договору надані послуги з постачання теплової енергії у гарячій воді у період листопада 2018 року - грудень 2018 року в сумі 110 316,75 грн.

Позивачем була направлена відповідачу претензія № 30/вих-721394 від 10.06.2019 про погашення боргу.

Відповідач відповіді на претензію позивача не надав. За надані позивачем послуги не розрахувався.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України (надалі-ГК України) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (надалі-ЦК України) встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, з договору.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку ( ч. 1 ст. 509 ЦК України).

За змістом положень ст.ст. 626, 627, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до ч. 1 ст. 275 ГК України за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі-енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

За договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін ( ст. 714 ЦК України).

Статтями 525, 526 ЦК України та ст. 193 ГК України унормовано, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення Зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків, сплата неустойки (ст. 611 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом ( ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Як вже зазначалось вище, на виконання умов вищезазначеного Договору позивач з листопада 28 року по грудень 2019 року надав відповідачу передбачені цією угодою послуги з постачання споживачу теплової енергії у гарячій воді для потреб опалення споживача.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді № 721394 від 16.11.2018 також свідчить відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення постачальником умов даної угоди.

Однак, Товариство з обмеженою відповідальністю "Екомісто" взяті на себе зобов`язання за вказаним правочином у спірний період не виконало, у зв`язку з чим в останнього перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі 110 316,75 грн.

Враховуючи те, що сума боргу відповідачем, яка 110 316,75 грн, підтверджена належними доказами, наявними в матеріалах справи, не оспорюється відповідачем, і останній на момент прийняття рішення не надав належні докази на підтвердження відсутності вказаної заборгованості перед позивачем, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимоги позивача про стягнення з відповідача вказаної суми боргу.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем Договору, позивач просив стягнути з відповідача інфляційних втрат в сумі 4 823,67 грн та 3% річних в сумі 2 852,17 грн, нарахованих за період з 01.11.2018 по 01.11.2019.

З даного приводу суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Перевіривши розрахунок заявлених до стягнення інфляційних втрат в сумі 4 823,67 грн та 3% річних в сумі 2 852,17 грн нарахованих у період з 01.11.2018 по 01.11.2019, судом апеляційної інстанції встановлено, що заявлені Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" до стягнення з відповідача розмір інфляційних втрат та 3% річних відповідає вимогам чинного законодавства та положенням договору, а тому позовна вимога про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Екомісто" штрафних санкцій (інфляційні втрати та 3% річних) є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Крім суми основного боргу позивач просив стягнути з відповідача 18 474, 24 грн пені, нарахованої у період з 11.12.2018 по 30.06.2019.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

Положеннями ч. 1 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання ( ч. 1 ст. 550 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 552 ЦК України сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання ( ст. 230 ГК України)

Приписами ч. 6 ст. 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Приписи ст.ст. 1, 3 "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" визначають, що платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Так, п. 3.3 договору передбачено, що споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,5 % від суми боргу на початок кожного розрахункового періоду (місяця) за кожний день, до моменту його повного погашення, але не більше суми, обумовленої чинним законодавством України.

Судом першої інстанції здійснено перерахунок пені відповідно до Закону України "Про житлово-комунальні послуги", який набрав чинності 10.12.2017 та був введений в дію 01.05.2019, положеннями якого передбачено обмеження максимального розміру пені, що підлягає стягненню зі споживача у зв`язку з порушенням ним умов оплати житлово-комунальної послуги, у розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення.

Так, за розрахунком суду першої інстанції розмір пені, що підлягає стягненню за період з 11.12.2018 по 30.06.2019 становить 13 661,84 грн.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що Закон України "Про житлово-комунальні послуги" є спеціальним законом у спірних правовідносинах, оскільки відповідач є колективним споживачем житлово-комунальних послуг.

Суд апеляційної інстанції погоджується даним висновком місцевого господарського та відхиляє доводи скаржника про те, що відповідач не може вважатися колективним споживачем у розумінні п. 9 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", а укладений між сторонами договір на постачання теплової енергії не має на ознак договору про надання комунальної послуги об`єднанню багатоквартирного будинку як колективному споживачу в розумінні ч. 1, 6 статті 14 цього ж Закону, з огляду на таке.

Житлово-комунальні послуги відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Виходячи зі змісту пунктів 9 та 13 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживачами житлово-комунальних послуг - індивідуальний або колективний споживач; колективним споживачем житлово-комунальних послуг є юридична особа, що об`єднує споживачів у будівлі та в їхніх інтересах укладає договір про надання комунальної послуги.

Колективний споживач має право укладати договір про надання комунальної послуги відповідно до статуту в інтересах споживачів, об`єднаних таким колективним споживачем (ч. 2 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Положеннями ч. 1 ст. 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що за рішенням співвласників багатоквартирного будинку (уповноваженого органу управління об`єднання співвласників багатоквартирного будинку), прийнятим відповідно до закону, договір про надання комунальної послуги укладається з виконавцем відповідної комунальної послуги, визначеним статтею 6 цього Закону:

1) кожним співвласником багатоквартирного будинку самостійно (індивідуальний договір);

2) від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинку управителем або іншою уповноваженою співвласниками особою (колективний договір);

3) об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку або іншою юридичною особою, яка об`єднує всіх співвласників такого будинку та в їхніх інтересах укладає відповідний договір про надання комунальних послуг, як колективним споживачем.

У відповідності до ч. 6 ст. 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", у разі укладення договору про надання комунальної послуги об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку як колективним споживачем такий договір укладається з виконавцем відповідної послуги об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку від власного імені. Умови укладення та виконання такого договору, а також відносини між колективним споживачем та індивідуальними споживачами регулюються статутом такого об`єднання та рішеннями його уповноважених органів управління.

Згідно з ч. 6 ст. 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Враховуючи вище наведені приписи законодавства суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідач в розумінні положень Закону України "Про житлово-комунальні послуги" є управителем багатоквартирного будинку.

Як вже зазначалось вище, з метою забезпечення мешканців будинку теплом у опалюваний період, між Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Екомісто" 16.11.2018 було укладено договір на постачання теплової енергії у гарячій воді № 721394, на підставі якого відповідач фактично став посередником між позивачем та мешканцями.

Положеннями п. 10 додатку 2 до Договору передбачено, що споживач на розрахунковий рахунок Постачальника, відкритий у ТВБВ № 100/020 філії Головного управління по м. Києву та Київській області АТ "Ощадбанк", щомісячно забезпечує не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, оплату коштів від населення за фактично спожиту теплову енергію на поточний рахунок постачальника.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач є колективним споживачем в розумінні Закону України "Про житлово-комунальні послуги", а предметом договору на постачання теплової енергії у гарячій воді № 721394 від 16.11.2018 фактично є не постачання теплової енергії, як товарної продукції, про що стверджує позивач, а саме постачання теплової енергії, як комунальної послуги, безпосередніми споживачами яких є мешканці будинку по вул. Олександрівська, буд. 1 в місті Києві, тому до правовідносин сторін підлягають застосуванню норми Закону України "Про житлово-комунальні послуги", та, відповідно, положення ч. 1 ст. 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Так, ч. 1 ст. 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено обмеження максимального розміру пені, що підлягає стягненню зі споживача у зв`язку з порушенням ним умов оплати житлово-комунальної послуги, у розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення.

Суд апеляційної інстанції перевіривши розрахунок пені за період з 11.12.2018 по 30.06.2019, який був здійснений судом першої інстанції вважає його вірним та таким, що відповідає вимогам Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" та ст. 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та умовам договору.

Отже, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком місцевого господарського суду про те, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума пені у розмірі 13 661,84 грн.

Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 4 812,40 грн є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Мотиви прийняття або відхилення аргументів, викладених позивачем в апеляційній скарзі

Доводи скаржника про порушення місцевим господарським положень п. 9 ст. 1, ч. 3 ст. 7, ч. 1 ст. 14, ст. 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" спростовані, про що зазначено у мотивувальній частині даної постанови.

Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, викладених в оскаржуваному рішенні.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч. 2 ст. 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Частиною 1 ст. 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду в розумінні ст. 277 ГПК України, з викладених в апеляційній скарзі обставин.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд зазначає, що рішення місцевого господарського суду прийняте з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування рішення Господарського суду міста Києва від 13.03.2020 у справі № 910/18332/19, та, відповідно, апеляційна скарга Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат

Судовий збір за подачу апеляційної скарги у відповідності до ст. 129 ГПК України судом на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.03.2020 у справі № 910/18332/19 залишити без змін.

3. Матеріали справи повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді І.А. Іоннікова

К.В. Тарасенко