ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2020 р. м. Київ Справа № 911/620/20

Розглянувши матеріали справи за позовом Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Київської міської філії ПАТ «Укртелеком»

до Управління соціального захисту населення Миронівської районної державної адміністрації

прo стягнення 170 687,94 грн.

Суддя А.Ю.Кошик

За участю секретаря судового засідання Фроль В.В.

За участю представників:

позивача: Беліменко О.О.

відповідача: не з`явився

Обставини справи:

Господарським судом Київської області розглядається справа за позовом Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Київської міської філії ПАТ «Укртелеком» (надалі - позивач) до Управління соціального захисту населення Миронівської районної державної адміністрації (надалі - відповідач) прo стягнення 170 687,94 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 16.03.2020 року відкрито провадження у справі № 911/620/20 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 14.04.2020 року.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 09.04.2020 року розгляд справи № 911/620/20 перенесено на 28.04.2020 року у зв`язку з проведенням заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, та з метою мінімізації ризиків її розповсюдження.

До канцелярії Господарського суду Київської області 14.04.2020 року представником відповідача подано відзив на позов № 01-05/287 від 10.04.2020 року та клопотання № 01-05/288 від 10.04.2020 року про залучення до участі у справі співвідповідача.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 24.04.2020 року підготовче судове засідання у справі № 911/620/20 призначено на 14.05.2020 року у зв`язку з проведенням заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, та з метою мінімізації ризиків її розповсюдження.

До канцелярії Господарського суду Київської області 27.04.2020 року представником позивача подано клопотання № 14-10/132 від 27.04.2020 року про залучення до матеріалів справи відповіді на відзив.

До канцелярії Господарського суду Київської області 06.05.2020 року представником позивача подано заяву б/н від 06.05.2020 року про долучення документів до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 14.05.2020 року представник позивача позовні вимоги підтримав.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце підготовчого засідання, у підготовче засідання 14.05.2020 року не з`явився.

Крім того, у підготовчому засіданні судом розглянуто клопотання відповідача № 01-05/288 від 10.04.2020 року про залучення до участі у справі співвідповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Господарського процесуального кодексу України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, залучити до участі у ній співвідповідача.

Зважаючи на те, що залучення співвідповідача можливе лише за клопотанням позивача, який в судовому засіданні заперечував проти необхідності залучення Управління фінансів Миронівської районної державної адміністрації Київської області як співвідповідача, клопотання відповідача про залучення до участі у справі співвідповідача відхилено судом.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу, зокрема, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Враховуючи, що судом під час підготовчого судового засідання 14.05.2020 року вирішено питання, зазначені в ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України та вчинено усі необхідні дії, передбачені ст. 177 Господарського процесуального кодексу України, з метою забезпечення правильного, своєчасного та безперешкодного розгляду справи по суті, суд за результатами підготовчого засідання постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті на 02.06.2020 року.

В судовому засіданні 02.06.2020 року представник позивача підтримав позовні вимоги. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання 02.06.2020 року не з`явився.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення та постанови приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України рішення суду проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд може проголосити лише вступну та резолютивну частини рішення.

У зв`язку з чим, в судовому засіданні 02.06.2020 року судом закінчено розгляд справи та за результатами оцінки поданих сторонами доказів, у нарадчій кімнаті, прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши надані докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові обставин та підтверджується матеріалами справи, між Публічним акціонерним товариством «Укртелеком» та Управлінням соціального захисту населення Миронівської районної державної адміністрації було укладено Договір про порядок відшкодування витрат за надані телекомунікаційні послуги пільговим категоріям громадян за рахунок коштів з районного бюджету від 02.01.2019 року № 11 (надалі - Договір).

У відповідності до п. 2.2.1. Договору позивач зобов`язується здійснювати пільгове надання телекомунікаційних послуг громадянам, які мають право на відповідні пільги.

Пунктом 2.4.1. Договору визначено, що відповідач зобов`язується своєчасно та в повному розмірі перераховувати позивачу кошти для компенсації витрат по наданню пільг пільговим категоріям громадян.

Позивач зазначає, що свої обов`язки згідно з умовами Договору позивач виконував вчасно та у повному обсязі, про що також свідчить відсутність будь-яких претензій з боку абонентів та самого відповідача.

Публічне акціонерне товариство «Укртелеком» в особі Київської міської філії ПАТ Укртелеком (позивач), як оператор телекомунікацій, у своїй діяльності керується нормами чинного законодавства, зокрема Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України «Про телекомунікації» від 18.11.2003, Законом України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991, Правилами надання та отримання телекомунікаційних послуг, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 № 295, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч. 3 ст. 63 Закону України «Про телекомунікації» телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Пунктом 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 року № 295 визначено, що установлені законами пільги з оплати послуг надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня пред`явлення ним документа, що підтверджує право на пільги.

Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року № 3551-ХІІ, Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року № 796-ХІІ, Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний статус» від 24.03.2008 року № 203/98-ВР, Законом України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року № 2402-ІІІ передбачено надання пільг категоріям громадян, визначених цими законами, при оплаті послуг зв`язку (телекомунікаційних послуг).

За приписами п. 19 ч.І статті 12, п. 10 ч.І статті 13, п. 18 ч. 1 статті 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій та учасникам війни надаються такі пільги: позачергове користування всіма послугами зв`язку та позачергове встановлення на пільгових умовах квартирних телефонів (оплата у розмірі 20 % від тарифів вартості основних та 50% - додаткових робіт). Абонплата за користування телефоном встановлюється у розмірі 50 % від затверджених тарифів.

Особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам абонплата за користування квартирним телефоном встановлюється в розмірі 50 % від затверджених тарифів, а осіб з інвалідністю внаслідок Другої світової війни зі 100 % знижкою від затверджених тарифів.

Відповідно до п. 11 ч. 1 статті 20, п. 1 ч. 1, ч.2 статті 21 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесених до категорії 1, надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги: 50 % знижка плати за користування телефоном. Зазначені пільги надаються також членам сімей громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Пунктом 6 ч. 1, ч.3 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний статус» встановлено пільги у розмірі 50 % знижки з оплати за користування квартирним телефоном і членам їх сімей, які проживають разом з ними.

Пунктом 4 ч. 3 статті 13 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що багатодітним сім`ям надаються такі пільги: позачергове встановлення квартирного телефону, абонплата за користування квартирним телефоном встановлюється у розмірі 50 % від затверджених тарифів.

Позивач зазначає, що з системного аналізу вказаних вище положень законодавства, яким закріплено державні соціальні гарантії певним категоріям громадян та їх реалізація, слідує, що імперативно визначеному законодавчо обов`язку оператора телекомунікаційних послуг надавати послуги зв`язку тим категоріям громадян, які мають установлені законодавством пільги з їх оплати, відповідає обов`язок держави в особі її органів відшкодувати вартість наданих послуг суб`єкту господарювання, який їх надає.

Позивачем належним чином виконуються обов`язки щодо надання послуг пільговим категоріям громадян, на яких поширюється дія вище перелічених законів. Телекомунікаційні послуги на пільгових умовах надаються не за власною ініціативою, а на виконання імперативних законодавчих вказівок щодо цього. І тому Позивач не може відмовити особі, яка має право на пільгу, у реалізації такої пільги.

Закон України «Про телекомунікації» та Правила не передбачають жодного обмеження щодо надання послуг у разі відсутності коштів на зазначені цілі.

Пунктами 1,6 ст. 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту тощо.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії». Статтею 19 вказаного Закону встановлено, що виключно законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв`язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Згідно з ч. 6 ст. 48, пп. «б» п.4 ч. 1 статті 89, п.204 ч.І статті 90, ч. 1 статті 102 Бюджетного кодексу України бюджетні зобов`язання щодо виплат субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг, послуг зв`язку, компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються Казначейством України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

До видатків, що здійснюються з бюджетів міст республіканського АРК Крим та обласного значення, районних бюджетів, бюджетів об`єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом, належать видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення - державні програми соціального захисту, а саме: пільги окремим категоріям громадян, що надаються, зокрема ветеранам війни, особам, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний статус»; громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; дружинам(чоловікам) та опікунам дітей померлих громадян, смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою; багатодітним сім`ям, дитячим будинкам сімейного типу та прийомним сім`ям, в яких не меншу року проживають відповідно троє і більше дітей.

До видатків місцевих бюджетів, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів, належать видатки на пільги з послуг зв`язку, інші передбачені законодавством пільги, що надаються ветеранам війни; ветеранам військової служби; ветеранам органів внутрішніх справ; громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; дружинам(чоловікам) та опікунам дітей померлих громадян, смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою; багатодітним сім`ям, дитячим будинкам сімейного типу та прийомним сім`ям, в яких не меншу року проживають відповідно троє і більше дітей.

Згідно з п. 1 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 року № 117 автоматизований банк даних, створений для забезпечення єдиного державного обліку фізичних осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою згідно із законами України, отримують соціальні стипендії, державну допомогу постраждалим учасникам масових акцій громадського протесту та членам їх сімей.

Пунктом 3 Положення передбачено, що управління праці та соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі держадміністрацій, структурні підрозділи з питань праці та соціального захисту населення виконавчих органів міських рад (далі - уповноважені органи): організовують збирання, систематизацію і зберігання інформації про осіб, які мають право на пільги, та забезпечують її автоматизоване використання для контролю за відомостями, які подаються підприємствами та організаціями, що надають послуги, для розрахунків за надані пільговикам послуги: ведуть облік пільговиків шляхом формування на кожного пільговика персональної облікової картки згідно з формою « 1-пільга», у якій використовується індивідуальний ідентифікаційний номер пільговика у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів; уносять до Реєстру відповідні уточнення в разі визнання такими, що втратили чинність, чи зупинення дії законодавчих актів, на підставі яких пільговики отримують пільги; надають консультації пільговикам, підприємствам та організаціям, що надають послуги.

Відповідно до п. 3.1. Договору позивач щомісяця до 7 робочого дня наступного за звітним подає уповноваженому органу на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою « 2-пільга».

Відповідно до пункту 11 Положення уповноважений орган щомісяця: 1) звіряє інформацію, що міститься в Реєстрі, з інформацією, яка надходить від підприємств та організацій, що надають послуги, і у разі виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, не провадить розрахунків, що стосуються виявлених розбіжностей, до уточнення цієї інформації: 2) після проведення розрахунків з підприємствами та організаціями, що надають послуги, складає: реєстр погашення заборгованості перед підприємствами та організаціями, що надають послуги, згідно з формою « 5-пільга» та реєстр розрахунків згідно з формою « 7-пільга»; акти звіряння розрахунків за надані пільговикам, послуги згідно з Формою « 3-пільга»: 3) до 15 числа подає: фінансовим органам районних, районних у містах Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських рад акти звіряння розрахунків згідно з формою « 3-пільга»; Міністерству соціальної політики Автономної Республіки Крим, головним управлінням праці та соціального захисту населення обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій звіти згідно з формами « 4-пільга» та « 6-пільга».

Отже, зазначене Положення встановлює взаємні права і обов`язки Управління соціального захисту населення Миронівської районної державної адміністрації Київської області та ПАТ «Укртелеком» щодо проведення звірки кількості пільговиків та проведення розрахунків за надані телекомунікаційні послуги на пільгових умовах.

З огляду на вищезазначене, обов`язок по відшкодуванню витрат понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах в Миронівському районі Київської області, покладається на Управління соціального захисту населення Миронівської районної державної адміністрації (відповідача).

Позивачем в період з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року надавались телекомунікаційні послуги на пільгових умовах особам, які підпадають під дію вищезазначених законів.

Позивач згідно з п.3.1. Договору щомісяця до 7 числа за період з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року надсилав відповідачу на його електронну пошту файл у форматі БВР та у письмовому (паперовому) вигляді розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою « 2-пільга», акт звіряння розрахунків за надані пільговикам послуги форми « 3-пільга» за відповідний період, розрахунок видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг за відповідний період та пропонував відповідачу виконувати покладені на нього законодавством України обов`язки щодо проведення звірки кількості пільговиків, (підтвердження надсилання зазначених документів додаються до позовної заяви).

Відповідач отримував дані листи і документи, проте належним чином оформлені та підписані акти звіряння розрахунків за надані пільговикам послуги форми « 3-пільга» за відповідний період позивачу не повертав.

При цьому, акт звіряння розрахунків за надані пільговикам послуги форми « 3-пільга» зобов`язаний складати відповідач.

Письмово і на електронну пошту зауважень/претензій у період з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року відповідач щодо не зняття з обліку абонентів, які померли, які відмовилися від послуг зв`язку, позивачу не надсилав.

З огляду на викладене, позивач зазначає, що між сторонами виникли правовідносини з відшкодування витрат за надані послуг зв`язку окремим категоріям населення на пільгових умовах, у яких відповідач як розпорядник відповідних коштів зобов`язаний здійснювати розрахунки з організаціями, що надають послуги особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги.

Чинне законодавство передбачає відшкодування витрат за надані послуги зв`язку пільговим категоріям громадян. При цьому, такі зобов`язання виникають безпосередньо із вимог законодавства України, а також укладеного між позивачем та відповідачем Договору.

Позивач зазначає, що відповідач протягом 2019 року не відшкодовував витрати за надані послуги зв`язку пільговим категоріям громадян.

Отже, відповідач зобов`язаний був здійснити розрахунки з позивачем щодо послуг, наданих особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги, у період з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року в сумі в сумі 170 687,94 грн., але свої зобов`язання не виконав.

Позивач зазначає, що ним вживалися заходи досудового вирішення спору, зокрема останній звертався до Управління соціального захисту Миронівської районної державної адміністрації з претензією № 14-07/24 від 20.02.2020 року про наявність заборгованості за 2019 рік.

Відповідач в ході розгляду справи подав відзив, в якому позовні вимоги заперечував, посилаючись на відсутність бюджетного фінансування, що з огляду на п. 2.4.1. Договору може бути підставою для відстрочення оплати послуг. Зокрема, зазначає, що у відповідності до п. 2.4.1. Договору у випадку відсутності чи затримки бюджетного фінансування відповідно до вимог бюджетного законодавства чи затримки перерахування коштів органами державного казначейства, оплата послуг може бути відстрочена до моменту усунення таких обставин.

Позивач у відповіді на відзив зазначає про хибне трактування відповідачем п. 2.4.1. Договору, оскільки відповідна умова договору передбачає що відповідач зобов`язується своєчасно та в повному розмірі перераховувати позивачу кошти для компенсації витрат по наданню пільг пільговим категоріям громадян. У випадку відсутності чи затримки бюджетного фінансування відповідно до вимог бюджетного законодавства чи затримки перерахування коштів органами державного казначейства, оплата послуг може бути відстрочена до моменту усунення таких обставин.

Таким чином, п. 2.4.1. Договору визначає лише можливість відстрочки оплати послуг у випадку відсутності чи затримки бюджетного фінансування відповідно до вимог бюджетного законодавства чи затримки перерахування коштів органами державного казначейства, що передбачає необхідність досягнення взаємної домовленості сторонами.

Судом в ході розгляду спору досліджено пояснення сторін та надані ним докази та встановлено, що право позивача на отримання компенсації вартості телекомунікаційних послуг, наданих ним абонентам - пільговим категоріям споживачів, підлягає реалізації і захисту, незважаючи на індивідуальні особливості вирішення питань розпорядження бюджетними коштами, оскільки фінансові зобов`язання держави по відшкодуванню витрат на надання послуг пільговим категорія громадян виникають не з локальних актів органів місцевого самоврядування, а передбачені бюджетним законодавством і призначені для таких цілей кошти обліковуються Казначейством України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Таким чином, заперечення відповідача є безпідставними, оскільки бюджетне законодавство регулює порядок фінансування видатків, що є похідним від законодавства, яким передбачено надання послуг пільговим категоріям громадян, що гарантовано ст. 92 Конституції України та Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії».

Відповідні особи пільгових категорій обліковуються в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги, і за наданими послугами щомісяця між сторонами здійснюється звірка розрахунків за надані населенню телекомунікаційні послуги, на які надаються пільги відповідно до законодавства: форма №3-пільга.

Таким чином, відповідач мав передбачити обсяги бюджетного фінансування відповідних витрат і відсутність бюджетного фінансування, його зменшення чи невиплата є порушенням законодавства про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії, і відповідальність полягає на тому, хто фактично допустив порушення (не передбачив в бюджеті відповідних обсягів витрат чи не забезпечив фінансування).

В будь-якому випадку, відсутність бюджетного фінансування не спростовує необхідності здійснення виплат, необхідних для забезпечення державних соціальних стандартів та гарантій.

При цьому, законодавство покладає відповідні зобов`язання на цільового розпорядника бюджетних коштів в питаннях соціальних виплат, яким є саме відповідач, який мав забезпечити закладення відповідних бюджетних видатків на фінансування своїх цілей у бюджеті Миронівської РДА на фінансування саме своїх цілей.

Оскільки, відповідач є Управлінням соціального захисту населення Миронівської РДА, тобто структурним підрозділом адміністрації, до компетенції якого належать питання праці та соціального захисту населення, саме відповідач є головним розпорядником коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення.

Також, щодо можливості здійснення платежів лише в межах бюджетних асигнувань встановлених кошторисами, слід зазначити, що ч. 4 ст. 48 Бюджетного кодексу України містить виключення, наведенів ч. 6 ст. 48 Бюджетного кодексу України, яка передбачає, що бюджетні зобов`язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв`язку (в частині абонентної плати за користування квартирним телефоном), компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються Казначейством України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Таким чином, питання відшкодування витрат на надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян підпадає під виключення, передбачене ч. 6 ст. 48 Бюджетного кодексу України і породжує відповідні бюджетні зобов`язання незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень. Хоча відповідні кошти обліковуються Казначейством України, функції з розпорядження такими коштами покладаються на головних розпорядників коштів, які ведуть облік видатків і безпосередньо здійснюють розрахунки з постачальниками відповідних послуг.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 15.05.201 року №11/446, постанові Вищого господарьского суду України від 23.08.2012 року №15/5027/715/2011 та в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечетків та Оліус проти України» від 18.10.2005 року.

Згідно з ч.2 ст. 218 Господарського кодексу України та ч.2 ст. 617 Цивільного кодексу України відсутність у боржника необхідних коштів не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення від відповідальності.

Як наголошує Вищий господарський суд України, зокрема, в постановах від 11.04.2013 року у справі № 5023/5038/12, від 13.12.2012 року у справі 10/5026/1270/20, зазначення в мотивувальній частині рішення в обґрунтування висновків про особливості бюджетного фінансування державних установ та організацій, визнати законним і обґрунтованим не можна.

Згідно з п. 5 Оглядового листа Вищого господарського суду України №01-06/374/2013 від 18.02.2013 року відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках державного бюджету України не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Тобто, боржник, як юридична особа відповідає за своїми зобов`язаннями, які виникли безпосередньо із закону і така відповідальність не може ставитись в залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

При цьому зобов`язання щодо виплати субсидій, допомог, пільг по оплаті за надані послуги та компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються органами Державного казначейства України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Згідно наданого позивачем розрахунку, за відповідачем рахувався борг в сумі 170 687,94 грн. відшкодування витрат на надані в період з 01.01.2019 по 31.12.2019 року телекомунікаційні послуги пільговим категоріям громадян.

Про наявність заборгованості по витратах, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах відповідач повідомляється щомісячно, про що зазначається в кожному акті звіряння розрахунків за надані населенню послуги, на які надаються пільги за формою №3-пільга.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується наявність невиконаного зобов`язання відповідача перед позивачем щодо відшкодування 170 687,94 грн. витрат на надані в період з 01.01.2019 по 31.12.2019 року телекомунікаційні послуги пільговим категоріям громадян. Відповідачем позовні вимоги не спростовані належними та доустими доказами.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Згідно з частинами першою та другою статті 509, частинами третьою та четвертою статті 11 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу; цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Позивач є суб`єктом господарювання, який надає телекомунікаційні послуги споживачам, метою діяльності позивача як учасника господарських відносин є досягнення економічних та соціальних результатів та одержання прибутку відповідно до частини другої статті З Господарського кодексу України.

Відповідно до статті 526 ЦК України, статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

З огляду на вказані норми законодавства у позивача виникло цивільне право на відшкодування вартості послуг зв`язку, наданих особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги, а у відповідача як органу, який діє від імені держави у цивільних відносинах - цивільний обов`язок здійснити з позивачем розрахунок за надані цим особам послуги, оскільки: по-перше, держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України); по-друге, держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України).

Аналогічні правові висновки наведені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 17.04.2018 року у справі № 906/621/17.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), а саме - у справі «Кечко проти України» (заява № 63134/00), ЄСПЛ зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату надбавок з державного бюджету, однак свідома відмова в цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення Суду). У пункті 26 вказаного рішення зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

У рішеннях ЄСПЛ від 18.10.2005 року у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» та від 30.11.2004 року у справі «Бакалов проти України» також зазначено, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (пункти 48 та 40 цих рішень відповідно).

Поряд з цим, приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Отже, названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України»).

Суд відзначає, що всі долучені до матеріалів справи докази та пояснення сторін були ретельно досліджені судом і наведених вище висновків не спростовують.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачем доведені та обґрунтовані, відповідачем не спростовані, тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Понесені позивачем витрати на сплату судового збору в сумі 2560,32 грн. підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Київської міської філії ПАТ «Укртелеком» до Управління соціального захисту населення Миронівської районної державної адміністрації прo стягнення 170 687,94 грн. задовольнити повністю.

2. Стягнути з Управління соціального захисту населення Миронівської районної державної адміністрації (08800, Київська обл., м. Миронівка, вул. Соборності, 48, код 03193689) на користь Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (01601, м. Київ, б-р Т.Шевченка, 18, ) в особі Київської міської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (01033, м. Київ, вул. Антоновича, 40, код 01189910) 170 687,94 грн. заборгованості з відшкодування витрат, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах та 2560,32 грн. витрати по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання апеляційної скарги відповідно до ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України з врахуванням п. 17.5 розділу XI Господарського процесуального кодексу України.

Суддя А.Ю. Кошик

повний текст рішення складено 25.06.2020 року