ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2020 р. Справа№ 910/1212/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Калатай Н.Ф.

Кропивної Л.В.

при секретарі судового засідання Позюбан А.С.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" на рішення Господарського суду міста Києва від 31.03.2020

у справі № 910/1212/20 (суддя Данилова М.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал"

до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант"

про стягнення коштів в порядку суброгації

без повідомлення (виклику) учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" про здійснення виплати страхового відшкодування в розмірі 14 618, 22 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.03.2020 у справі № 910/1212/20 позов задоволено частково. Стягнуто з ТДВ СК "Альфа-Гарант" на користь ТОВ "Маркс.Капітал" матеріальну шкоду в розмірі 12 618,22 грн, судовий збір в розмірі 2102, 00 грн. В частині стягнення франшизи в розмірі 2000 грн відмовлено.

Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд, керуючись приписами ст. ст. 512-514, 993, 1166 ЦК України, ст. ст. 8, 9 Закону України «Про страхування», ст. ст. 12, 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" дійшов висновку, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяну шкоду. При цьому, вказані вимоги у відповідності до договору факторингу були набуті позивачем. Задовольняючи частково позов суд зменшив загальну суму страхового відшкодування на суму франшизи та перерахованих відповідачем коштів згідно платіжного доручення № 3700 від 11.10.2019.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ТДВ СК "Альфа-Гарант" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 31.03.2020 року у справі № 910/1212/20 та ухвалити нове, яким частково задовольнити позовні вимоги в розмірі 10 618, 22 грн в іншій частині позовних вимог до відповідача відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, а викладені в ньому висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Так, апелянт стверджує, що згідно договору про надання фінансових послуг факторингу від 25.01.2019 позивачем набуто право вимоги на загальну суму 21 236,44 грн. Відповідачем перераховано позивачу 8 618,22 грн. При цьому, у відповідності до ст. 12.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та страхового полісу АМ/5283049 страхове відшкодування підлягає зменшенню на розмір франшизи - 2000 грн. За доводами апелянта, у даній справі підлягає стягненню страхове відшкодування в загальній сумі 10 618,22 грн.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.04.2020, справа № 910/1212/20 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Зубець Л.П., Мартюк А.І.

У зв`язку з перебуванням судді Зубець Л.П., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), на лікарняному, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.04.2020, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Алданова С.О., Мартюк А.І., Калатай Н.Ф.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.04.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТДВ СК "Альфа-Гарант" на рішення Господарського суду міста Києва від 31.03.2020 у справі № 910/1212/20 в порядку письмового провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи. Запропоновано учасникам справи подати відзив, заперечення на апеляційну скаргу та інші заяви/клопотання протягом 10 днів з дня отримання даної ухвали.

Від ТОВ "Маркс.Капітал" надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить рішення Господарського суду міста Києва від 31.03.2020 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заперечуючи проти доводів апелянта, позивач посилається на те, що місцевим господарським судом на підставі вірної оцінки поданих учасниками справи доказів дійшов правомірного висновку про часткове задоволення позовних вимог. За доводами позивача, визначені в договорі про надання фінансових послуг факторингу від 25.01.2019 та додатку до нього відомості щодо переходу права вимоги в сумі 21 236,44 грн відображені з урахуванням зменшення на розмір франшизи (2000 грн), оскільки загальний розмір страхового відшкодування становить 23 236,44 грн.

Згідно долучених до матеріалів справи поштових повідомлень про вручення поштового відправлення 07.05.2020 сторонами отримано ухвалу суду від 28.04.2020.

Отже в силу приписів п. 3 ч. 6 ст. 242 ГПК України учасники справи належним чином повідомлені про перегляд рішення Господарського суду міста Києва від 31.03.2020 у справі № 910/1212/19 в апеляційному порядку.

У зв`язку з перебуванням судді Мартюк А.І., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.06.2020, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Алданова С.О., Кропивна Л.В., Калатай Н.Ф.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2020 справу № 910/1212/19 прийнято до провадження визначеним складом суду.

За змістом ч. 3 ст. 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 статті 270 ГПК України унормовано, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки сторони письмово виклали свою правову позицію з даного спору, клопотань про розгляд апеляційної скарги з повідомленням (викликом) учасників справи не заявлялось, а необхідності призначення справи до розгляду у відкритому засіданні судом не встановлено, ця постанова прийнята Північним апеляційним господарським судом за результатами дослідження наявних в матеріалах справи документів в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

14.08.2019 в м. Києві, по вул. Юрківській, 18 водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Сітроен», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив стоянку з правого боку проїзної частини та виходячи з транспортного засобу порушив п. 15.13 ПДР України, згідно якого забороняється відчиняти двері транспортного засобу, залишати їх відчиненими і виходити з транспортного засобу, якщо це загрожує безпеці і створює перешкоди іншим учасникам дорожнього руху. В результаті вчинення вказаних дій іншому учаснику дорожнього руху - транспортному засобу «Тайота», д.н.з. НОМЕР_2 , який проїздив в попутному напрямку, завдано механічних пошкоджень.

Постановою Подільського районного суду міста Києва від 27.09.2019 водія ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

На момент настання дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Тойота» д.н.з. НОМЕР_2 був застрахований в ПАТ «Страхова компанія «ВАН КЛІК» (колишня назва ПАТ СК «Саламандра-Україна») відповідно до Договору КАСКО №03.0013425 від 23.07.2019 року (далі - Договір). Власник пошкодженого автомобіля звернувся до страховика із заявою про страхове відшкодування від 23.09.2019 року.

На виконання умов Договору, ПАТ СК «ВАН КЛІК» виплатило страхове відшкодування в розмірі 23 236,44 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №5013 від 27.09.2019 року.

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_1 була застрахована у ТДВ СК "Альфа-Гарант" відповідно до полісу № АМ/ 5283049 від 15.12.2018.

25.01.2019 року між ПАТ СК «ВАН КЛІК» та ТОВ «Маркс.Капітал» був укладений Договір про надання фінансових послуг факторингу № 01-25.01.2019, за яким до фактора (позивача у справі) перейшли права грошової вимоги за зобов`язаннями, які, зокрема, виникли за Договором КАСКО №03.0013425 від 23.07.2019.

02.10.2019 ТОВ «Маркс.Капітал» направило відповідачу вимогу № 05876 про виплату страхового відшкодування (в порядку суброгації) в сумі 21236,44 грн та повідомлення про відступлення прав вимоги.

Згідно платіжного доручення № 3700 від 11.10.2019 ТДВ СК "Альфа-Гарант" перераховано на рахунок позивача 8618,22 грн; призначення платежу: страхове відшкодування в порядку регресу згідно договору страхування № АМ/ 5283049 від 15.12.2018.

Оскільки вимога позивача про сплату страхового відшкодування в порядку суброгації не була задоволення відповідачем в повному обсязі, ТОВ «Маркс.Капітал» пред`явлено позов про стягнення з ТДВ СК "Альфа-Гарант" 14 618,22 грн.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди передбачені у ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана, зокрема, з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" передбачено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування", яка кореспондується з приписами ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Так, матеріалами справи підтверджується та не заперечується сторонами, що ПАТ СК «ВАН КЛІК» здійснено відшкодування вартості відновлюваного ремонту застрахованого транспортного засобу в загальній сумі 23236,44 грн шляхом перерахування вказаних коштів на рахунок станції технічного обслуговування, що підтверджується платіжним дорученням № 5013 від 27.09.2019; рахунком на оплату по замовленню № 927 від 15.08.2019 (а.с. 34-35).

Отже, беручи до уваги вищевстановлені обставини та положення вказаних норм матеріального права, судова колегія вважає, що до страховика за договором майнового страхування після виплати страхового відшкодування потерпілій особі у межах фактичних витрат, які не можуть перевищувати розміру реальних збитків, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Як вже зазначалось, 25.01.2019 року між ПАТ СК «ВАН КЛІК» (клієнт за договором) та ТОВ «Маркс.Капітал» (фактор за договором, позивач у справі) був укладений Договір про надання фінансових послуг факторингу № 01-25.01.2019 (договір факторингу), згідно умов якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, клієнт передає фактору, а фактор приймає і зобов`язується оплатити клієнту усі права вимоги за грошовими зобов`язаннями, що перейшли до клієнта як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договорами страхування.

Згідно з п. 1.2 договору факторингу фактор займає місце Клієнта по всім регресним вимогам клієнта відповідно додатку до договору згідно яких передаються права грошових вимог, у тому числі права одержання від боржників сум основного боргу, відсотків, неустойок в повному обсязі. Права за регресними вимогами переходять від клієнта до фактора з моменту набрання чинності даним договором.

Відповідно до п. 1.3. договору факторингу сума переданих грошових вимог визначається відповідно з додатком до цього договору.

В додатку № 176 до договору факторингу розмір страхового відшкодування (розмір вимоги) за договором страхування № 03.0013425 від 23.07.2019 року складає 21 236,44 грн. Боржником визначено ТДВ СК "Альфа-Гарант".

Статтею 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

За змістом ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

В ст. 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Беручи до уваги те, що за договором факторингу відбулась заміна кредитора у зобов`язанні щодо відшкодування в порядку суброгації страхової виплати стосовно саме боржника ТДВ СК "Альфа-Гарант", судова колегія вважає безпідставними твердження апелянта про необхідність застосування до визначеного в договорі розміру вимоги суми франшизи, оскільки розмір вимоги був переданий фактору з урахуванням франшизи (виплачена сума 23 236,44 грн - франшиза 2000 грн = розмір вимоги за договором факторингу 21 236,44 грн). Відтак доводи апеляційної скарги в цій частині відхиляються судом апеляційної інстанції за їх необґрунтованістю.

При цьому, як вірно встановлено місцевим господарським судом та сторонами не заперечується, станом на час настання страхового випадку цивільно-правову відповідальність особи, винної у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, було застраховано відповідачем на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/ 5283049 від 15.12.2018.

Згідно ч. 2 ст. 999 ЦК України до відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК України, Законом України "Про страхування", Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

За приписами п. 2.1 ст. 2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

За загальним правилом згідно ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Однак, спеціальні норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Положеннями ст. 29 цього Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі.

Отже виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" покладено на страховика (винної особи), у межах, встановлених цим Законом, та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Згідно з підпунктом 12.1 ст. 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Частиною 18 ст. 9 Закону України «Про страхування» передбачено, що франшизою є - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Судом першої інстанції встановлено, що у відповідності до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/ 5283049 від 15.12.2018 ліміт за шкоду по майну становить 100 000,00 грн, франшиза - 2 000,00 грн (а.с. 58).

Згідно з п.п. 7.38, 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 за №1074/8395, коефіцієнт фізичного зносу дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД, 7 років - для інших легкових КТЗ тощо. Винятком стосовно використання зазначених вимог є: а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; в) якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4.

Як вбачається з матеріалів справи, коефіцієнт фізичного зносу застрахованого транспортного засобу «Тайота», д.н.з. НОМЕР_2 , 2013 року випуску, дорівнює нулю, оскільки на момент настання дорожньо-транспортної пригоди (14.08.2019) строк його експлуатації не перевищував 7 років. Доказів наявності обставин, зазначених в п.7.39 Методики, матеріали справи не містять та відповідачем не надано. Відтак, судовою колегією встановлено відсутність підстав для застосування у даній справі коефіцієнту фізичного зносу вказаного транспортного засобу.

Дослідивши поданий позивачем розрахунок суми позовних вимог, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що при обрахунку заявленої до стягнення суми позивачем не було враховано необхідність зменшення загальної суми страхового відшкодування (23 236,44 грн) на суму франшизи. Таким чином, судом першої інстанції правомірно було частково задоволено позовні вимоги ТОВ «Маркс.Капітал» про стягнення з ТДВ СК "Альфа-Гарант" в порядку суброгації 12 618,22 грн (23 236,44 грн (загальна сума страхового відшкодування) - 2 000 грн (франшиза) - 8618,22 грн (проведена відповідачем оплата).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого господарського суду та, відповідно, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду у даній справі.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 31.03.2020 у справі № 910/1212/20 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України не вбачається. Скаржником не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Судові витрати в порядку ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта (відповідача у даній справі).

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" на рішення Господарського суду міста Києва від 31.03.2020 у справі №910/1212/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 31.03.2020 у справі №910/1212/20 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант".

4. Справу №910/1212/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, що визначені п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді Н.Ф. Калатай

Л.В. Кропивна