ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

25 червня 2020 року Справа № 915/2019/19

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Ржепецького В.О., за участю секретаря судового засідання Матвєєвої А.В., розглянувши матеріали справи

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Серединецьке" (30440, Хмельницька область, Шепетівський район, с. Мокіївці, ),

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю "Техноторг" (54025, м. Миколаїв, пр.-т Героїв Сталінграда, 113, ),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю "Лотівка Еліт" (30453, Хмельницька область, Шепетівський район, с. Лотівка, вул. Центральна, буд. 1, корпус Б),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Довіра" (31022, Хмельницька область, Красилівський район, смт. Антоніни, площа Графська, буд. 54)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю "Сварог-Буковина" (60235, Чернівецька область, Сокирянський район, с. Ломачинці)

про: визнання третейської угоди недійсною,

Представники сторін:

Від позивача, Павлович Є.В., згідно ордеру;

від відповідача, Лопушанський О.І., згідно довіреності;

Від 3-х осіб, представники не з`явились;

в с т а н о в и в:

20.09.2019 позивач звернувся до господарського суду з позовною заявою від 19.09.2018 за вих. №19/09-19/С про визнання третейської угоди, яка закріплена в п. 7.1 договору оренди рухомого майна №1/07-18/ТТС від 24.07.2018, що укладений між товариством з обмеженою відповідальністю "Техноторг" та товариством з обмеженою відповідальністю "Серединецьке" недійсною.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.09.2019, справі присвоєно єдиний унікальний номер 915/2019/19 та визначено головуючим у справі суддю Ржепецького В.О.

Ухвалою суду від 07.10.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

У справі неодноразово призначалось підготовче засідання, проте не відбулося у зв`язку з надісланням матеріалів справи до апеляційної та касаційної інстанції.

Останній раз, ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.03.2020 повернуто апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сварог-Капітал" на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 07.10.2019 у справі №915/2019/19 (про відкриття провадження у справі).

Справу повернуто до господарського суду Миколаївської області 07.04.2020.

Під час перебування справи у апеляційній інстанції, 20.03.2020 на електронну адресу суду надійшло клопотання представника ТОВ "Серединецьке" за вих. №20/03-20/С-1/915/2019/19 від 20.03.2020 про відкладення розгляду позовної заяви на період дії карантину.

Ухвалою від 13.04.2020 судом постановлено: підготовче провадження у справі №915/2019/19 провести поза межами встановленого ч.3 ст.177 ГПК України строку у розумний строк, тривалість якого обумовлюється запровадженням в Україні карантину через спалах у світі коронавірусу "COVID-19"; визначити дату та час проведення підготовчого засідання у справі №915/2019/19 додатково при усуненні обставин, які спричинили введення в Україні карантину; повідомити про дату та час підготовчого засідання учасників справи додатково відповідною ухвалою; запропонувати учасникам справи ініціювати розгляд справи без участі осіб, які беруть участь у справі, у судовому засіданні, на підставі наявних документів, у зв`язку зі встановленням на усій території України карантину відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.202р. "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу "COVID-19" з наступними змінами, подавши до Господарського суду Миколаївської області відповідне клопотання (заяву).

Ухвалою суду від 26.05.2020, враховуючи послаблення протиепідемічних заходів, з метою забезпечення права сторін на справедливий суд упродовж розумного строку, яке гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, підготовче засідання у справі призначено на 22 червня 2020 року о 11:40.

28.10.2019 відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач позову не визнав, зазначив що позов подано з метою ухилення від виконання рішення Постійно діючого третейського суду при РТПП Миколаївської області по справі №5/2019 від 14.08.2019, припинення договору оренди від 24.07.2018 не свідчить про недійсність третейської угоди, положення останньої не порушують публічний порядок, у особи, яка підписала договір оренди був необхідний обсяг цивільної дієздатності

29.11.2019 відповідачем подано суду заперечення проти вирішення спору в господарському суді. Відповідач з посиланням на положення п. 7 ч. 1 ст.226 ГПК України, у зв`язку з укладенням між сторонами угоди про передачу даного спору на вирішення третейського суду, просить суд залишити позовну заяву без розгляду.

22.06.2020 представниками третіх сторін та позивача подано клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №924/1119/19.

В судовому засіданні 22.06.2020 представники сторін погодились з тим, що вирішення по суті клопотання про залишення позову без розгляду є переважним перед розглядом інших заяв та клопотань.

Представником позивача заявлено клопотання про оголошення перерви в судовому засіданні для надання можливості ознайомитись з поданим відповідачем клопотанням

25.06.2020 від представника ТОВ «Серединецьке» надійшли заперечення на залишення без розгляду позовної заяви, в яких представник відповідача просить суд відмовити в задоволенні клопотання ТОВ «Техноторг» про залишення без розгляду позовної заяви, оскільки останнім при її поданні не дотримано вимог п. 7 ч. 1 ст. 226 ГПК України.

В судовому засіданні 25.06.2020 позивач та відповідач підтримують твердження, викладені у своїх заявах щодо застосування в цій справі положень п. 7 ч. 1 ст. 226 ГПК України.

Треті особи своїм правом на участь в судових засіданнях не скористались, про дату і час розгляду справи повідомлені ухвалами та телефонограмою.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Згідно з приписами ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу "COVID - 19" від 11.03.2020 №211 з 12 березня 2020 року до 03 квітня 2020 року на усій території України установлено карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" від 25 березня 2020 № 239, внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та продовжено карантин до 24 квітня 2020 року на усій території України.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" від 22 квітня 2020 № 291, внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та продовжено карантин до 11 травня 2020 року на усій території України.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" від 04 травня 2020 № 343, внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", зокрема уряд продовжив карантин до 22 травня 2020 року на усій території України та послабив деякі карантинні обмеження.

Постановою Кабінету Міністрів України №392 від 20.05.2020 року "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів", зі змінами внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2020 №500, установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 22 травня 2020 р. до 31 липня 2020 р. на території Автономної Республіки Крим, Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Кіровоградської, Київської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, м. Києва, м. Севастополя (далі - регіони) із урахуванням епідемічної ситуації в регіоні карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

Установлено, що: у регіонах, в яких встановлено карантин, застосовуються протиепідемічні заходи, що визначаються цією постановою, а також заходи, що додатково встановлені органами державної влади та органами місцевого самоврядування в межах компетенції; заходи, запроваджені актами законодавства в процесі реалізації карантину на період, визначений постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211, продовжують діяти на період, встановлений цією постановою; Головним державним санітарним лікарем України розробляються та затверджуються протиепідемічні заходи, які визначають особливості провадження діяльності суб`єктами господарювання на період карантину.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Статтею 50 Конституції України закріплено право кожного громадянина України на безпечне для життя і здоров`я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Здійснення правосуддя суддями у відкритих судових засіданнях з безпосередньою участю сторін процесу в умовах оголошення Кабінетом Міністрів України карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, створює загрозу для життя та здоров`я суддів і учасників судових засідань.

Водночас згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Складовою принципу верховенства права є право на звернення до суду, що передбачено статтею 55 Конституції України та розвинуто статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року як право на справедливий суд. Статтею 64 Конституції передбачено, що права і свободи людини та громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. У Конституції наголошується, що право на справедливий суд не може бути обмежене в умовах воєнного та надзвичайного стану.

Рішенням Ради суддів України від 17 березня 2020 року затверджено рекомендації щодо особливого режиму роботи судів на період карантину, відповідно до яких на період з 16 березня до 3 квітня судам рекомендовано запровадити заходи, спрямовані на зменшення негативних наслідків, викликаних спалахом вірусної інфекції "COVID-19", зокрема: роз`яснення громадянам щодо можливості відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами та можливість розгляду справ в режимі відеоконференції; обмеження допуску у судові засідання та приміщення суду осіб з ознаками респіраторних захворювань; зменшити кількість судових засідань, що призначаються для розгляду протягом робочого дня; за можливості здійснювати судовий розгляд справ без участі сторін, у порядку письмового провадження; надання учасниками справи необхідних документів (позовних заяв, заяв, скарг, відзивів, пояснень, клопотань тощо) до суду в електронному вигляді на електронну адресу суду, через особистий кабінет в системі "Електронний суд", поштою, факсом або дистанційні засоби зв`язку; утримання від відвідування приміщень суду, особливо за наявності захворювання.

З огляду на викладене, право на справедливий суд не може бути обмежене, проте при встановленні справедливого балансу між правом особи на безпечне для життя і здоров`я довкілля та правом на справедливий суд переважає природне право осіб на життя та безпечне довкілля, обов`язок щодо забезпечення якого покладено на державу Україна.

Аналогічної позиції дотримується і Вища рада правосуддя в публічному зверненні до Президента України та Верховної Ради України щодо забезпечення доступу громадян до правосуддя в умовах карантину від 26 березня 2020 року.

При цьому, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 №540-IX (який набрав чинності 02.04.2020) розділ X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України було доповнено частиною 4 такого змісту:

"Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину.

Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)".

Враховуючи, що треті особи неодноразово повідомлялись за юридичною адресою про час та місце розгляду справи, суд, керуючись засадами рівності учасників судового процесу перед законом і судом, розумності строків розгляду справи, вважає відсутніми підстави для подальшого відкладення розгляду цієї справи.

Суд вважає за необхідне звернути увагу в цій ухвалі на те, що представниками ТОВ «Серединецьке», ТОВ "Лотівка Еліт", СТОВ "Довіра", ТОВ "Сварог-Буковина" протягом розгляду справи подавались клопотання про забезпечення проведення всіх судових засідань по цій справі у режимі відеоконференції (в т.ч. в позовній заяві, клопотаннях про відкладення розгляду справи).

Господарський суд відзначає, що з правового аналізу положень ст.ст. 42, 196, 197 ГПК України, не витікає наявності такого невиключного права сторони або учасника справи.

Законодавець, встановлюючи в ст. 197 ГПК України порядок участі особи в судовому засіданні в режимі відеоконференції, не оперує поняттям «всі судові засідання», оскільки очевидно, що питання про наявність підстав для призначення судового засідання або відкладення його на іншу дату, вирішується судом в кожному конкретному випадку в залежності від обставин справи та відповідних процесуальних дій учасників судового процесу, з постановлення ухвали щодо кожного такого призначення або відкладення (оголошення перерви), в т.ч. з урахуванням п`ятиденного строку, передбаченого ч.ч. 2, 7 наведеної норми.

Відповідно до ч. 5 ст. 13 ГПК України, завданням суду є запобігання зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами.

Відповідно до ч. 3 ст. 43 ГПК України, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

На підставі наведених міркувань, клопотання позивача та третіх осіб в зазначеній частині залишаються судом без розгляду.

При цьому суд також враховує, що представник позивача своїм правом на участь в судовому засіданні, незважаючи на подання наведених клопотань, скористався.

Розглянувши подані відповідачем заперечення, заслухавши пояснення учасників процесу, судом встановлено наступне.

Предметом спору у даній справі є вимога про визнання недійсною третейської угоди, яка закріплена в п. 7.1 договору оренди рухомого майна №1/07-18/ТТС від 24.07.2018, що укладений між товариством з обмеженою відповідальністю "Техноторг" та товариством з обмеженою відповідальністю "Серединецьке".

24.07.2018 року між ТзОВ "Техноторг" та ТзОВ " Серединецьке " укладено договір оренди рухомого майна №1/07-18/ТТС (далі - Договір).

Відповідно до п. 7.1. Договору оренди, всі спори, протиріччя чи вимоги, що виникають із цього Договору чи пов`язані з ним, в тому числі ті, що стосуються виконання, порушення, припинення чи недійсності, підлягають вирішенню у постійно діючому Третейському суді при Регіональній торгово-промисловій палаті Миколаївської області згідно з його Регламентом.

Склад Третейського суду - 1 арбітр Андреєва Олена Анатоліївна.

Місце проведення засідання Третейського суду м. Миколаїв, приміщення Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області - м. Миколаїв, вул. Потьомкінська, № 41.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про третейські суди" юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Спір може бути переданий на вирішення третейського суду до прийняття компетентним судом рішення у спорі між тими ж сторонами, з того ж предмета і з тих самих підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 7 Закону України "Про третейські суди" в Україні можуть утворюватися та діяти постійно діючі третейські суди та третейські суди для вирішення конкретного спору (суди ad hoc).

Постійно діючі третейські суди та третейські суди для вирішення конкретного спору утворюються без статусу юридичної особи.

Відповідно до ч. 6 ст. 8 Закону України "Про третейські суди" порядок утворення третейського суду для вирішення конкретного спору визначається третейською угодою, умови якої не можуть суперечити положенням цього Закону.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про третейські суди" третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Якщо сторони не домовилися про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд регламент третейського суду розглядається як невід`ємна частина третейської угоди.

За будь-яких обставин у разі суперечності третейської угоди регламенту третейського суду застосовуються положення регламенту.

Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв`язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує.

Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди.

Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору.

У разі недодержання правил, передбачених цією статтею, третейська угода є недійсною.

Недійсність окремих положень договору, контракту, що містить третейське застереження, не тягне за собою недійсність такого третейського застереження.

Третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом.

Відповідно до ч. 5 ст. 4 ГПК України угода сторін про передачу спору на розгляд третейського суду (міжнародного комерційного арбітражу) допускається. До міжнародного комерційного арбітражу за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що відповідає вимогам, визначеним законодавством України про міжнародний комерційний арбітраж, крім випадків, визначених законом. До третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ГПК України спір, який відноситься до юрисдикції господарського суду, може бути переданий сторонами на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ГПК України будь-які неточності в тексті угоди про передачу спору на вирішення до третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу та (або) сумніви щодо її дійсності, чинності та виконуваності повинні тлумачитися судом на користь її дійсності, чинності та виконуваності.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 226 ГПК України суд залишає позов без розгляду, якщо, зокрема, сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Тобто, у разі наявності третейської угоди між сторонами спору та поданого стороною відповідно до вимог ГПК України заперечення щодо розгляду спору в господарських судах, господарський суд може продовжити розгляд справи за умови встановлення в передбаченому законом порядку недійсності, втрати чинності або неможливості виконання вказаної угоди не пізніше початку розгляду справи по суті.

Господарський суд має тлумачити будь-які неточності в тексті третейської угоди та розглядати сумніви щодо її дійсності, чинності та виконуваності на користь її дійсності, чинності та виконуваності, забезпечуючи принцип автономності третейської угоди.

Крім того, суд може визнати угоду такою, що не може бути виконана, внаслідок істотної помилки сторін у назві третейського суду, до якого передається спір (відсилання до неіснуючої арбітражної установи), за умови відсутності в третейській угоді вказівки на місце проведення третейського розгляду чи будь-яких інших положень, які б дозволяли встановити дійсні наміри сторін щодо обрання певного третейського суду чи регламенту, за яким має здійснюватися третейський розгляд (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.08.2018 року у справі № 906/493/16, постанова КГС Верховного Суду від 01.04.2019 року у справі № 910/4272/18).

Відповідно до ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Дослідивши доводи позивача щодо недійсності спірної третейської угоди, які викладено в позовній заяві, суд не знайшов підстав для визнання її недійсною з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1,3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третього, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно частин першою - третього, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України:

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.;

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність па підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Вимоги до третейської угоди містяться також у Законі України «Про третейські суди», відповідно до ст. 12 якого, у разі недодержання правил, передбачених цією статтею, третейська угода є недійсною, зокрема, недодержання письмової форми, відсутність відомостей про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди.

Господарським судом не встановлено порушення сторонами в момент вчинення третейської угоди зазначених положень Закону.

Позивач вказує на те, що оскільки Договір оренди є припиненим, і пункт 7.1. Договору оренди, який містить третейське застереження, станом на 12.06.2019 року був недійсним.

Вказані висновок є необґрунтований, оскільки припинення договору та недійсність договору не пов`язані одне з одним та не витікає одне з одного.

Посилання позивача на порушення спірною угодою публічного порядку є неспроможними, з таких міркувань.

Відповідно до п. 4.2.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011 року третейська угода про передання спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав.

Укладення сторонами третейської угоди є не "відмовою від можливого звернення до суду", а обрання сторонами третейського вирішення можливого спору (спорів) як особливої форми судового захисту. Як зазначено в ст. 3 Закону України "Про третейські суди" завданням третейського суду є захист майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних чи юридичних осіб шляхом всебічного розгляду та вирішення спорів відповідно до закону.

У такому разі йдеться не про "делегування функцій судів" (яке забороняється ст. 124 Конституції України), а про третейський розгляд з метою захисту майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних та юридичних осіб (ч. 1 ст. 1 названого Закону). Такий спосіб вирішення можливих спорів обирається сторонами третейської угоди свідомо і добровільно, та у відповідності до положень закону, й відтак підстав вважати його протиправним не вбачається.

Вказана правова позиція викладена в постанові колегії суддів КГС ВС від 11.10.2018 року по справі № 915/109/18.

Крім того, Верховний Суд України у постанові від 18 жовтня 2017 року у справі № 910/8318/16, посилаючись на частину другу статті 124 Конституції України, статті 7, 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», частину третю статті 1, частину другу статті 12 ГПК України в редакціях, чинних на час розгляду справи, частину першу статті 16 ЦК України, дійшов висновку про те, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, які виникають у державі; ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У постанові Верховного Суду України зроблено такі висновки: третейська угода про передання спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а одним зі способів реалізації права на захист своїх прав. У зв`язку з викладеним у сторін існує виключно правова можливість, а не обов`язок звертатися до третейського суду. При цьому обмеження права звернення до господарського суду не допускається; відсутність взаємної згоди саме сторін спору на його вирішення комерційним судом (арбітражем), оформленої відповідним арбітражним застереженням, незалежно від попередньої домовленості про це, унеможливлює розгляд спору таким судом; у разі відсутності такого застереження господарський суд зобов`язаний припинити провадження у справі лише за наявності волі обох сторін про розгляд конкретного спору арбітражем, що оформлюється відповідним зверненням до суду.

В постанові від 28 серпня 2018 року у справі № 906/493/16 Велика Палата Верховного Суду відступила від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 18 жовтня 2017 року у справі № 910/8318/16, шляхом його уточнення (доповнення) такими висновками:

- у разі наявності арбітражної угоди між сторонами спору та поданого стороною відповідно до вимог ГПК України клопотання про припинення провадження господарський суд може продовжити розгляд справи за умови встановлення в передбаченому законом порядку недійсності, втрати чинності або неможливості виконання вказаної угоди не пізніше початку розгляду справи по суті;

- господарський суд має тлумачити будь-які неточності в тексті арбітражної угоди та розглядати сумніви щодо її дійсності, чинності та виконуваності на користь її дійсності, чинності та виконуваності, забезпечуючи принцип автономності арбітражної угоди;

- суд може визнати угоду такою, що не може бути виконана, внаслідок істотної помилки сторін у назві арбітражу, до якого передається спір (відсилання до неіснуючої арбітражної установи), за умови відсутності в арбітражній угоді вказівки на місце проведення арбітражу чи будь-яких інших положень, які б дозволяли встановити дійсні наміри сторін щодо обрання певної арбітражної установи чи регламенту, за яким має здійснюватись арбітражний розгляд. У разі невизначеності арбітражної установи сторона арбітражної угоди не має обов`язку перед зверненням до компетентного державного суду звертатися до однієї чи декількох арбітражних установ для того, щоб вони вирішили питання щодо своєї компетенції стосовно цього спору.

Твердження позивача про відсутність у особи, яка підписала спірний договір належного обсягу дієздатності, спростовуються положеннями Статуту позивача, відповідно до якого виключна компетенція Загальних зборів ТОВ «Серединецьке» щодо укладення договорів стосується тільки «надання дозволу на (попереднє) укладення директором або Генеральним директором та іншими членами дирекції (у випадку, якщо член дирекції має право представляти інтереси товариства без доручення), господарських договорів (правочинів) оренди землі (земельних часток (паїв)), а також договорів (правочинів), заяв, згод і т.п. щодо їх розірвання» (пункт «л» п.8.2 ст.8 Статуту Позивача), виходячи з чого, третейська угода у складі Договору оренди, не потребувала схвалення Загальними зборами та надання ними згоди генеральному директору на її укладення.

Таким чином, на підставі вищенаведеного, керуючись повноваженнями, наданими п. 7 ч. 1 ст. 226 ГПК України, суд вирішуючи питання про залишення позову без розгляду, не знайшов підстав вважати третейську угоду, викладену у в п. 7.1 договору оренди рухомого майна №1/07-18/ТТС від 24.07.2018, недійсною.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою -третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Враховуючи вищевикладене, третейська угода, викладена в п. 7.1 договору оренди рухомого майна №1/07-18/ТТС від 24.07.2018 є правомірним правочином в силу презумпції правомірності правочину.

Третейська угода, викладена у в п. 7.1 договору оренди рухомого майна №1/07-18/ТТС від 24.07.2018, не втратила чинність, оскільки сторонами за договором будь-яких змін до договору щодо третейської угоди не вносилось, отже, угода є чинною.

Третейська угода, викладена у в п. 7.1 договору оренди рухомого майна №1/07-18/ТТС від 24.07.2018, може бути виконана, виходячи з того, що 14.08.2019 року суддею Постійно діючого третейського суду при РТПП Миколаївської області Андреєвою Оленою Анатоліївною за адресою: м. Миколаїв, вул. Потьомкінська, 41 в приміщенні Постійно діючого третейського суду при РТПП Миколаївської області було прийнято рішення по справі № 5/2019, яким задоволено позовні вимоги ТзОВ "ТЕХНОТОРГ" в повному обсязі. Стягнуто солідарно з: ТзОВ "Серединецьке", ТзОВ "Лотівка Еліт", СТзОВ "Довіра", ТзОВ "Сварог - Буковина" на користь ТзОВ "ТЕХНОТОРГ: 140 913 823,45грн. - заборгованість з орендної плати; 20 497 413,06грн. - пеня; 7 927 825,00грн. - штраф; 1 720 947,18грн. - 3% відсотки річних; 3 809 641,73 грн. - інфляційні збитки (загальна сума заборгованості складає 174 869 650,42грн.), а також витрати, пов`язані з вирішенням спору Третейським судом по 72 567,86 грн. з кожного.

Копія рішення третейського суду долучена до матеріалів справи.

Будь-яких доказів неможливості виконання третейської угоди суду не подано.

Спір у даній справі не входить до переліку (категорії) спорів, які не можуть бути розглянуті третейським судом (ч. 1 ст. 22 ГПК України, ст. 6 Закону України "Про третейські суди").

Суд також вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про третейські суди" до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 4 ГПК України угода сторін про передачу спору на розгляд третейського суду (міжнародного комерційного арбітражу) допускається.

До третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 ГПК України будь-які неточності в тексті угоди про передачу спору на вирішення до третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу та (або) сумніви щодо її дійсності, чинності та виконуваності повинні тлумачитися судом на користь її дійсності, чинності та виконуваності.

Враховуючи, що в договорі сторони передбачили, що всі спори, протиріччя чи вимоги, що виникають із цього Договору чи пов`язані з ним, в тому числі ті, що стосуються виконання, порушення, припинення чи недійсності, підлягають вирішенню у постійно діючому Третейському суді при Регіональній торгово-промисловій палаті Миколаївської області, зважаючи на те, що така угода сторін є дійсною, чинною, та не встановлено неможливості виконання третейської угоди та з огляду на те, що заперечення відповідача проти вирішення спору в господарському суді з проханням залишити позов без розгляду подані до початку розгляду справи по суті та до подання першої заяви по суті спору відповідно до ст. 161 ГПК України, позов у справі відповідно до вимог п. 7 ч. 1 ст. 226 ГПК України слід залишити без розгляду.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 25.06.2019 року у справі № 911/1696/18, від 12.06.2018 року у справі № 908/2058/17, від 27.02.2018 року у справі № 910/13667/17.

Формулювання положення п. 7.1 договору оренди рухомого майна №1/07-18/ТТС від 24.07.2018, стосовно розповсюдження дії третейського застереження на всі спори, що виникають з укладеного між сторонами договору, на думку суду, очевидно має невиключний характер, про що додатково свідчить відсутність будь-яких застережень або уточнень з цього приводу в решті тексту договору.

Отже підстав вважати, що сторони не узгодили вирішення спору щодо недійсності третейської угоди в порядку, визначеному для всіх інших спорів, немає.

При цьому суд зазначає, що повноваження суду щодо тлумачення умов договору обмежені положеннями ст. 213 ЦК України.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 зазначеної норми, при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів.

Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Дослідивши при розгляді цієї справи умови договору оренди рухомого майна №1/07-18/ТТС від 24.07.2018 на предмет особливостей тлумачення термінів, які використано сторонами при формулюванні тексту третейської угоди, в т.ч. в частині спорів про недійсність, за допомогою порівняння цієї частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін, взявши до уваги мету правочину, господарський суд не встановив наявності у сторін договору волі, висловленої при укладенні договору та арбітражного застереження в ньому, щодо встановлення будь-яких особливостей або відмінностей в тлумаченні тексту самого арбітражного застереження, в контексті спорів, які можуть виникнути з факту його укладення.

Відтак, в суду відсутні будь-які підстави вважати такі особливості наявними у правовідносинах сторін.

Отже ані з Закону ані з положень договору не витікає жодних відмінностей в правовому регулюванні спору між цими сторонами щодо недійсності договору оренди та недійсності третейського договору, яке в ньому міститься, які б унеможливлювали його розгляд в порядку, визначеному п. 7.1. договору оренди, не витікає.

Стосовно заперечень позивача від 24.06.2020.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 226 ГПК України суд залишає позов без розгляду, якщо, зокрема, сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Відповідно до ст. 161 ГПК України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Заперечення позивача, які стосуються виключно формального недотримання відповідачем порядку подання заперечення проти розгляду справи господарським судом, не можуть бути підставою для відмови в її справедливому розгляді по суті. Даний порядок покликаний в першу чергу убезпечити учасників справи від можливих зловживань недобросовісної сторони та затягування строку розгляду справи в підготовчому провадженні. Разом з тим, позивач жодним чином не був позбавлений можливості висловити свою позицію щодо заявлених заперечень. Крім того, як витікає з матеріалів справи, судові засідання в цій справі неодноразово не відбувались з причин оскарження третіми особами ухвали про відкриття провадження у справі. Перше судове засідання в підготовчому провадженні відбулось тільки 22.06.2020. Отже подання відповідачем заперечень щодо розгляду справи в господарському суді після першої заяви по суті справи жодним чином не вплинуло на права інших учасників справи.

Таким чином, суд вважає наявними обставини, з якими п. 7 ч. 1 ст. 226 ГПК України, пов`язує необхідність залишення позову без розгляду.

Разом з тим, суд звертає увагу позивача на те, що відповідно до ч. 4 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України, особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення обставин, що були підставою для залишення позову без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Суд роз`яснює позивачу, що у випадку, якщо Постійно діючий третейський суд при РТПП Миколаївської області дійде висновку про відсутність правових підстав пред`явлення позову до нього, позивач не позбавлений права повторно звернутись до господарського суду з вказаним позовом.

Керуючись ст. ст. 130, 177-185, 196, 226, 231-235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Серединецьке" (30440, Хмельницька область, Шепетівський район, с. Мокіївці, ) до товариства з обмеженою відповідальністю "Техноторг" (54025, м. Миколаїв, пр.-т Героїв Сталінграда, 113, ) про визнання третейської угоди недійсною - залишити без розгляду.

2. Ухвалу надіслати учасникам справи.

3. Ухвала набирає законної сили в порядку ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена у порядку, визначеному статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено і підписано 30.06.2020.

Суддя В.О.Ржепецький