Господарський суд
Житомирської області
______________________________________________________________________
_____________________________________________________________________________
УХВАЛА

"18" червня 2020 р. Справа № 906/613/20.

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді: Соловей Л.А.,

при секретарі судового засідання Пеньківській О.В.,

розглянувши заяву заступника керівника Житомирської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Житомирської міської ради від 02.06.20 №32-87-4113 про забезпечення позову у справі

за позовом: Виконувача обов`язків керівника Житомирської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Житомирської міської ради (м.Житомир)

до Фізичної особи-підприємця Кучика Василя Карімовича (м.Житомир)

про визнання права власності та скасування державної реєстрації,

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

прийняв участь прокурор Костишин О.Д., службове посвідчення №045239 від 28.12.16;

ВСТАНОВИВ:

Виконувач обов`язків керівника Житомирської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Житомирської міської ради звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовом, у якому просить:

- визнати за Житомирською міською територіальною громадою в особі Житомирської міської ради право власності на приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 24кв.м. за реєстраційним номером в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 1;

- скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності №4161716.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, прокурор посилається на те, що відповідно до рішення Господарського суду Житомирської області суду у справі №906/79/14 від 03.04.14, залишеного без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 04.06.14 та постановою Вищого господарського суду України від 06.08.14 фактичним власником та володільцем нерухомого майна, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 24кв.м являється територіальна громада в особі Житомирської міської ради. Разом з тим, прокурору стало відомо, що право власності на належне територіальній громаді нерухоме майно було неправомірно зареєстроване за відповідачем. Так, при реєстрації права власності за ФОП Кучиком В.К., останнім в порушення чинного порядку змінено адресу приміщення в Державному реєстрі речових прав, чим приховано здійснення угоди щодо відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності територіальної громади міста Житомира. Оскільки відповідач не визнає право власності на спірне нежитлове приміщення, а Житомирська міська рада не здійснює своїх повноважень щодо захисту інтересів територіальної громади, прокурор вимушений звернутися до суду за захистом інтересів держави у сферу комунальної власності шляхом визнання права власності та скасування державної реєстрації.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 05.06.20 позовну заяву залишено без руху; виконувачу обов`язків керівника Житомирської місцевої прокуратури встановлено строк (протягом 10 днів з дня вручення ухвали суду) для усунення недоліків позовної заяви, шляхом надання до суду належних доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі.

Одночасно з позовною заявою, прокурором подано заяву про забезпечення позову від 02.06.20 № 32-87-4113, в якій останній просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на приміщення за реєстраційним номером в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 1, заборонити суб`єктам державної реєстрації прав: виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації, акредитованим суб`єктам; державним реєстраторам прав на нерухоме майно, нотаріусам проводити будь-які реєстраційні дії, в тому числі посвідчувати правочини, реєструвати право власності, перехід права власності, обтяження, інші речові права та вносити відповідні зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стосовно вказаного вище об`єкта нерухомості.

Заява мотивована тим, що невжиття зазначених у заяві про забезпечення позову заходів може істотно ускладнити ефективний захист та поновлення порушених прав та інтересів прокурора, за захистом яких він звернувся до суду.

Ухвалою суду від 05.06.20 прийнято до розгляду заяву виконувача обов`язків керівника Житомирської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Житомирської міської ради від 02.06.20 № 32-87-4113 про забезпечення позову; призначено її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін на 18.06.20.

16.06.20 на адресу суду від Житомирської місцевої прокуратури надійшло додаткове обґрунтування №32-87-4543 щодо підстав звернення із заявою про забезпечення позову, в якій прокурор зазначає, що предметом заявлено спору є захист права комунальної власності на приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 24кв.м. за реєстраційним номером в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 1. Дане приміщення 31.07.13 на підставі договору купівлі-продажу №8074 було продано Житомирською міською радою ФОП Сагадіній Т.Д., що встановлено рішенням Господарського суду Житомирської області у справі №906/79/14 від 03.04.14. В подальшому, Сагадіна Т.Д. на підставі договору купівлі-продажу від 31.12.13 передала у власність Кучику В.К. нежитлове приміщення, що не є окремо розташованим, загальною площею 24кв.м. та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Прокурор вказує, що згідно відомостей із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта з реєстраційним номером 1, адресу даного об`єкта (приміщення площею 24кв.м.) в реєстрі 04.12.13 змінено з АДРЕСА_1 на АДРЕСА_1, про що внесено відповідний запис. Таким чином, ФОП Сагадіною Т.Д. та ФОП Кучиком В.К. всупереч встановленому порядку самовільно змінено адресу даного приміщення та здійснено правочини щодо його відчуження, що створило передумови для порушення права комунальної власності та неможливості їх реального захисту за позовом прокурора, який був пред`явлений в 2014 році щодо спірного майна.

На думку прокурора, вищевказані обставини свідчать про можливість в подальшому здійснення ФОП Кучиком В.К. дій до утруднення чи унеможливлення вирішення спору щодо прав на вищевказане приміщення. В даному випадку, такий захід забезпечення позову, як накладення арешту на майно та заборона на вчинення реєстраційних дій, спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення та захист інтересів держави у разі задоволення позову.

Дослідивши заяву Житомирської місцевої прокуратури про забезпечення позову та додані до неї документи, суд зазначає наступне.

Забезпечення позову є засобом, що гарантує виконання майбутнього рішення господарського суду, який полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. Забезпечення позову визначається як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, мають тимчасовий характер і діють до закінчення розгляду справи по суті заявлених вимог.

За загальним правилом умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтована вірогідність утруднення або неможливість виконання майбутнього рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову. Відтак, забезпечення позову у господарському процесі застосовується з метою забезпечення виконання судового рішення.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Доказування повинно здійснюватися за загальними правилами відповідно до ст.74 ГПК України. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести адекватність засобу забезпечення позову.

Відповідно до ст.136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із ч.1 ст.137 ГПК України позов забезпечується, зокрема: забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Таким чином, заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду за наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 січня 2020 року у справі № 922/2163/17.

Водночас, ні матеріали позовної заяви, а ні додані до заяви про забезпечення позову документи не містять доказів, які б свідчили про намір ФОП Кучика В .К . відчужити приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 24кв.м третім особам, зокрема (вчинення підготовчих дій до реалізації об`єкта нерухомості шляхом розміщення оголошень, укладання попередніх договорів тощо).

Потенційна можливість вчинення відповідачем певних дій, без надання відповідних доказів не може свідчити про наявність обставин, які можуть ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист чи поновлення прав та інтересів позивача.

При цьому, факт передачі у 2013 році Сагадіною Т.Д. у власність Кучику В.К. нежитлового приміщення розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , не може бути належним та допустимим доказом вчинення відповідачем в майбутньому будь яких дій спрямованих на відчуження спірного об`єкта нерухомого майна.

Викладені в поданій заяві обставини є лише припущенням з боку прокурора, що не є підставою для забезпечення позову відповідно до ст.136 ГПК України. Ухвалою суду від 05.06.20 зобов`язано прокурора надати суду документальні докази, які підтверджують, що відповідачем вчиняються заходи щодо реалізації (відчуження) спірного нерухомого майна. Однак доказів, які б підтверджували викладені у заяві обставини, суду не надано.

Згідно з частиною першою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За вказаних обставин, оцінивши обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника стосовно забезпечення позову, зважаючи на забезпечення збалансованості інтересів сторін, суд дійшов висновку, що на даній стадії судового процесу відсутні достатні підстави для задоволення заяви прокурора про вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до пункту 6 статті 140 Господарського процесуального кодексу України про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

На підставі ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір за подання заяви про забезпечення позову покладається на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 136, 137, 140, 234, 235 ГПК України, господарський суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви заступника керівника Житомирської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Житомирської міської ради від 02.06.20 №32-87-4113 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набрала законної сили 18.06.20 відповідно до ст.235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені ст.ст.256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Соловей Л.А.

Друк:

1 - в справу

2,3 - сторонам

4 - прокурору